﻿    תוכן העניינים
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	3
מזכיר הכנסת אריה האן:	3
הצעה לסדר	5
רוחמה אברהם (הליכוד):	5
הצעות סיעות העבודה-מימד, ש"ס ומרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם  להביע אי-אמון בממשלה בשל:	6
א. הקיפאון בנושאים החברתיים, המדיניים והכלכליים;	6
ב. פעולת צה"ל ברפיח;	6
ג. סכנת החיסול של שירותי הדת בישראל עקב מצבן הקשה של הרשויות המקומיות	6
יולי תמיר (העבודה-מימד):	6
אבשלום וילן (מרצ):	13
השר גדעון עזרא:	20
אליהו ישי (ש"ס):	27
שר הפנים אברהם פורז:	36
שר הפנים אברהם פורז:	38
דני יתום (העבודה-מימד):	41
יחיאל חזן (הליכוד):	44
מל פולישוק-בלוך (שינוי):	45
שלמה בניזרי (ש"ס):	49
מיכאל נודלמן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	53
חיים אורון (מרצ):	55
מגלי והבה (הליכוד):	57
שאול יהלום (מפד"ל):	59
משה גפני (יהדות התורה):	60
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	62
רוחמה אברהם (הליכוד):	65
יגאל יאסינוב (שינוי):	71
דוד טל (עם אחד):	73
עזמי בשארה (בל"ד):	74
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	76
רוני בר-און (הליכוד):	78
רוני בר-און (הליכוד):	79
בחירת נציג הכנסת לוועדה לבחירת שופטים	88
מזכיר הכנסת אריה האן:	89
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	93
המלצת הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון  ולוועדת החוקה, חוק ומשפט להכריז על מצב חירום לשישה חודשים נוספים	93
אהוד יתום (בשם הוועדה המשותפת):	94
עזמי בשארה (בל"ד):	97
חיים אורון (מרצ):	98
בחירת נציג הכנסת לוועדה לבחירת שופטים	99
המלצת הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון  ולוועדת החוקה, חוק ומשפט להכריז על מצב חירום לשישה חודשים נוספים	99
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	99
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	101
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	103
איוב קרא (הליכוד):	105
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	105
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	107
ישראל אייכלר (יהדות התורה):	108
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):	110
נסים זאב (ש"ס):	111
הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון מס' 7), התשס"ד-2004;	114
הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון מס' 6)  (הרחבת תחולת החוק), התשס"ד-2004	114
שר החקלאות ופיתוח הכפר ישראל כץ:	115
איוב קרא (הליכוד):	115
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	116
ישראל אייכלר (יהדות התורה):	118
ישראל אייכלר (יהדות התורה):	118
נסים זאב (ש"ס):	119
הצעת חוק הסדרת העיסוק בייצוג על-ידי יועצי מס, התשס"ד-2004	121
(קריאה ראשונה)	121
משה גפני (יהדות התורה):	122
הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 62)  (מתקן מגביל מהירות), התשס"ד-2004	124
(קריאה ראשונה)	124
אמנון כהן (ש"ס):	124
    
       

       דברי הכנסת
       כח / מושב שני / ישיבה קל"ד /
       ד' בסיוון התשס"ד / 24 במאי 2004 / 28
       חוברת כ"ח
       ישיבה קל"ד
       
       
       
       
       
       

הישיבה המאה-ושלושים-וארבע של הכנסת השש-עשרה
יום שני, ד' בסיוון התשס"ד (24 במאי 2004)
ירושלים, הכנסת, שעה 16:02
       
       
       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שלום, כבוד השר עזרא, גבירותי ורבותי חברי הכנסת, היום יום שני, ד' בסיוון התשס"ד, 24 במאי 2004. אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת. 
       
       הודעה למזכיר הכנסת. 
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – 
       
       לדיון מוקדם: הצעת חוק-יסוד: שוויון זכויות בין המינים, מאת חברי הכנסת מל פולישוק-בלוך, אילן שלגי, רשף חן, אהוד רצאבי ויגאל יאסינוב; הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (פיצויים ללא הוכחת נזק), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת רשף חן ורוני בריזון; הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים, התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת ניסן סלומינסקי; הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון - שירותי סיוע), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת אופיר פינס-פז וזהבה גלאון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - פיצוי נפגעי גזזת), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון - שיעור מופחת על ספרות מקור), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אילן שלגי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון - שוויון בשירותים לציבור לאנשים עם מוגבלות), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון - העדפת תוצרת הארץ), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת מתן וילנאי; הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון - שחרור אסיר הנושא מאסר בשל עבירת מין או הלוקה בנפשו), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת נעמי בלומנטל ושאול יהלום וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לפיזור הכנסת השש-עשרה, התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון - זכאות לייצוג), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק-יסוד: משאל עם, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק השידוכים, התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת גילה גמליאל; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון - התפטרות ראש הממשלה או שר עקב הגשת כתב אישום נגדו), מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון - איסור קבלת קצבה ומשכורת יחד), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת שלום שמחון; הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון - צו הגנה כנגד קטין), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת ענבל גבריאלי, מיכאל מלכיאור וזהבה גלאון; הצעת חוק מעונות במקומות עבודה, התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון - שיעור אפס על ספרי לימוד), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אילן שלגי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון - מתן הנחה ופטור למקבלי הבטחת הכנסה ומזונות), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון - הנחה בארנונה), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת חמי דורון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חוקרים פרטיים, התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת חמי דורון ואהוד יתום וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק בדיקות בטיחות למתקנים בגני-ילדים ובגני שעשועים, התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון - הפסקת כהונת שר כחבר הכנסת), מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - ביטול גמלאות למשפחות מחבלים), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק פינוי חד-צדדי של רצועת-עזה והתנחלויות מבודדות, התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק לבדיקה ולטיפול ראשוני בנפגעות ובנפגעי עבירות מין, התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון - התמחות בבית-דין דתי), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת מגלי והבה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון - תוספות לעניין החזקה והובלה של בעלי-חיים), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת אתי לבני וקבוצת חברי הכנסת. 
       
       לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 78), התשס"ד-2004, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה למזכיר הכנסת. 
       
       רבותי חברי הכנסת, לפני שבוע היתה כאן הפגנה בתוך אולם המליאה. היום בישיבת הנשיאות הבהרנו בצורה חד-משמעית, בהסכמת כל סגני היושב-ראש, כי לא תתקיימנה הפגנות בתוך מליאת הכנסת. מליאת הכנסת היא המקום והבמה להבעת העמדות השונות בציבוריות הישראלית, אבל היא בשום פנים באופן לא מקום שבו יכולות להתקיים הפגנות. אנחנו ננהל את הישיבות בדרך שבה אותו מקרה שקרה לפני שבוע לא יוכל להישנות. 

       
הצעה לסדר
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעה, לפי סעיף 53, לחברת הכנסת רוחמה אברהם. לאחר מכן נעבור מייד לסדר-היום.
        
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, ברוך הבא. כנסת ישראל, כמנהגנו, גם היום כנסת ישראל לא שוכחת את השבויים, הנעדרים ובני משפחותיהם: את רב-סמל צבי פלדמן, את רב-סמל זכריה באומל, את רב-סמל יהודה כץ, את רב-סרן רון ארד, את רב-טוראי גיא חבר ואת יונתן פולארד. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, שנים חלפו מאז שבה אויב אכזר את בנינו, שנים של רטט וחרדה, שנים של ציפייה, ולא מעט אכזבה מרה. 
       
       מאז נפילת הבנים בשבי יש לבני המשפחות בלוח השנה תאריך אחד ומיוחד, המועד שבו נחטפו היקרים. ככל שנוקף הזמן, ככל שחולפים הימים הקשים מאז נעלמו הבנים, הגעגועים הולכים וגוברים, הולכים ומתעצמים. העדר מידע, העדר קצוות של חוטים משאיר אתכם ואותנו חסרי אונים, אם כי נחושים ובטוחים שבסופו של יום יתגלה האור ותבוא הישועה. 
       
       אני רוצה להזכיר, כי לפני 19 שנים וארבעה ימים בדיוק שוחררו בעסקת ג'יבריל שלושה שבויים, חזי שי, נסים סאלם ויוסי גרוף. 
       
       כנסת נכבדה, גם היום, ערב חג השבועות, חג הביכורים, נישא תפילה לשלומם של הבנים שעוד נשארו בשבי, לחזרתם במהרה לביתם, ולשפע כוחות חיזוק ועידוד להורים ולמשפחות המיוסרות. 
       
       אני רוצה לסיים בתפילה הידועה: אחינו כל בית ישראל הנתונים בצרה או בשביה, המקום ירחם עליהם ויוציאם מצרה לרווחה, מאפלה לאורה ומשעבוד לגאולה. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אמן, כן יהי רצון. תודה רבה לחברת הכנסת רוחמה אברהם. 
       
       

הצעות סיעות העבודה-מימד, ש"ס ומרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם 
להביע אי-אמון בממשלה בשל: 
א. הקיפאון בנושאים החברתיים, המדיניים והכלכליים;
ב. פעולת צה"ל ברפיח;
ג. סכנת החיסול של שירותי הדת בישראל עקב מצבן הקשה של הרשויות המקומיות

       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעות האי-אמון, כפי שקובע התקנון. רבותי חברי הכנסת וחברות הכנסת, השר גדעון עזרא ישיב בשם הממשלה על הצעות האי-אמון של חברי סיעת העבודה-מימד, כפי שתוגשנה על-ידי חברת הכנסת יולי תמיר, וכן על נושא פעולות צה"ל ברפיח, אשר יישמעו כאן מעל הבמה בזו אחר זו. לאחר מכן נעבור להצעת האי-אמון של סיעת ש"ס, שעליה ישיב שר הפנים. חברת הכנסת יולי תמיר, בבקשה. עשר דקות עומדות לרשותך על מנת להרצות לנו על הסיבות מדוע אנו צריכים לשקול את האפשרות להצביע אי-אמון בממשלה. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, תרשו לי לומר, מה שעשיתי לי כמנהג להגיד ונדמה לי שאתה שותף לו, שצריך לשנות את מהלך העניינים והדיונים בכנסת. עודף הצעות האי-אמון וחוסר תשומת הלב של חברי הכנסת הם חרפה לבית הזה.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       זו הזדמנות מצוינת לתת דוגמה אישית ברגע זה. תוותרי על ההצעה. אם החברים שלי היו מביעים בי אי-אמון, כפי שהם מביעים בך, הייתי מוותר. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       למה הוא מפריע לה? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האם אדוני רוצה לדבר במקומה? אני למדתי שכאשר לא מעירים זה נגמר הרבה יותר מהר.
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת בר-און, בעניין הזה אני ממלאה אחר החלטת סיעתי, אבל אני המלצתי בפני סיעתי כפי שהמלצתי בפני היושב-ראש, כפי שהמלצתי בפניך, שנוהלי הבית האלה ישתנו כך שהדברים האלה לא יתרחשו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בדיוק הגיע תורה לנאום, אז אנחנו הגענו לכך שנבטל את האי-אמון, אבל את עקבית בעניין הזה.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       תנו אבותינו: קשוט עצמך תחילה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גברתי, אם יורשה לי, לשבוע הבא הוזמן ראש הממשלה, בהתאם לתקנון, על מנת להשיב על נושא שבחרו 40 חברי כנסת לחייבו להשיב עליו. אנחנו אכן נקיים את זה ביום שני הבא. אם אכן תוגשנה הצעות אי-אמון, הרי שהצעות האי-אמון תישמענה ראשונות, ולאחר שנגמור את כל הדיון נעבור לאותה פסגת הדיון הפרלמנטרי, כפי שכונן אותו היושב-ראש בכנסת החמש-עשרה, חבר הכנסת אברום בורג, לתפארת הכנסת.
       
       אני בהחלט חושב, שכדאי שתמליצי בפני סיעתך, שבשבוע הבא לא תתקיימנה הצעות אי-אמון, בזמן שראש הממשלה נקרא על-ידי 40 מהחברים, שהם בדרך כלל חברי אופוזיציה, לבוא ולהרצות את השגותיו או דעותיו בעניין מסוים שהכנסת רוצה לשמוע.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מציע שאף אחד מחברי הכנסת לא ידבר על אי-אמון כזה או אחר, כיוון שאתה לא יכול לדעת מי יצביע אמון ומי יצביע אי-אמון בשבועות הקרובים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האם אדוני מרמז גם לתנועתו?

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא. אני לא יכול להגיד את זה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שלא נאמר בשבוע הבא, טול קורה מבין עיניך.
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       חברי חברי הכנסת, לפני יומיים היה לממשלת שרון רגע של חסד, רגע של אנושיות בלתי צפויה. שר בכיר גילה לפתע, שפעולותיה של הממשלה בעזה וברפיח מאמללות אנשים, נשים, ילדים וזקנים. קצת מאוחר מדי גילה השר לפיד, כי מעבר לקווי האויב חיים בני-אדם. מעבר למציאות המרה ברפיח ניבט הגורל היהודי, שהיה אמור להנחות אותנו לפעול באורח אנושי, להזדהות עם סבל ופליטות, לחוס על כל אדם שנגזר עליו לחיות גורל של נדודים. 
       
       כשחשף השר לפיד את אשר על לבו עוררו דבריו מהומה; מהומה שהיא מכוערת לא פחות מהמעשים עצמם; מהומה שכל עיקרה הרתיעה מחשיפת האמת – האמת על מה שקורה בעזה וברפיח, האמת על טיב המשימות שאליהן אנחנו שולחים את מיטב בנינו ובנותינו, האמת על מספר הבתים שנחרבו והחיים שנהרסו. 
       
       ראש הממשלה מיהר לצלצל ולנזוף, שר הביטחון הביע זעזוע, הרמטכ"ל מחה, המוחים שלפו את הכלי הזול ביותר, את הטיעון הנמוך ביותר בארסנל הטיעונים הישראליים – שאסור, אסור להשוות את מעשי ישראל למעשי הנאצים. נכון שאסור, אין כל מקום להשוואה, אבל יש מרחב מוסרי רב בין מעשים ראויים למעשי הנאצים, מרחב מוסרי רב בין הדברים הנוראיים שהעם היהודי עבר לבין המעשים שאנחנו עושים. אבל זאת רק חצי האמת. החצי השני, הנורא, החצי השני, הכואב, הוא המרחק בין המעשים שאנחנו היינו אמורים לעשות כעם, עם למוד סבל, לבין המעשים שאנחנו עושים; בין הדרך שרצינו לנהוג בה, כעם שיש לו מעמד מוסרי ייחודי, אור לגויים, אם מישהו עוד זוכר את השאיפה שהיתה לנו פעם, לבין מה שאנחנו עושים היום בעזה וברפיח, בחברון ובבית-לחם, בכל השטחים שאנחנו ממשיכים לכבוש, ללא תכלית, ללא מטרה. 
       
       ישראל פועלת היום לא רק באורח פגום מבחינה מוסרית. היא משדרת לעולם כולו תמונה של אדישות מוסרית, של קיפאון רגשי, שהוא אבי-אבות הטומאה המדינית; קיפאון רגשי שלא מאפשר לנו להזדעזע, שלא מאפשר לנו  להרגיש - כפי שעשה השר לפיד לרגע - שמה שקורה לאויבינו הוא דבר נורא ואיום. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       על מה את מדברת? איך את מצדיקה את כל המנהרות שמכניסות אמל"ח? על סמך הרגש? רק רגש?
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
      חברת הכנסת רוחמה אברהם, אולי פעם אחת במקום לצעוק תקשיבי? רגש, לדעתי, חברת הכנסת רוחמה אברהם, במיוחד רגש מוסרי, הוא דבר חשוב, מה לעשות. 
      
      
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת אברהם, תודה רבה על הערתך, אבל אי-אפשר להפוך את זה להרצאה. כעת היא מרצה. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       לא תהיה תפארתנו, חברת הכנסת אברהם, על ניכור ועל חוסר רגש. מעולם לא היתה זו דרכו של העם היהודי, ולא כך אנחנו צריכים לנהוג גם היום. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       גם בושה היא רגש. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       גם בושה היא רגש חשוב, שחברת הכנסת רוחמה אברהם אולי לא מכירה בו. 
       
       הרגש הזה, שלא מאפשר לנו להזדעזע יותר, לא מאפשר לנו לשאול לרגע מה קורה לאדם מעבר לחומה, ליד המחסום, ליד הריסות ביתו. רק על עצמנו לדבר ידענו. רק על הכאב שלנו אנחנו יודעים לבכות. כך מתרחק עם מייעודו והופך לא סתם לעם נוסף במשפחת העמים, אלא לעם נוסף בחבר העמים האדישים, המנוכרים לסבלות הזולת; לעמים השוכחים את מה שאנחנו היינו אמורים ללמד את העולם כולו, על בסיס הזיכרון שלנו מימי נדודים וגירות, את ערך החיים בכבוד. 
       
       לשר לפיד היה רגע של עדנה, אלא שזאת היתה עדנה חלקית בלבד. לבו של השר היה עם הזקנה החופרת בהריסות ביתה בעזה, לחפש תרופות שנקברו תחת עיי החורבות. אבל השר לפיד, שלא נמצא כאן, ולכן אולי לא יוכל להשיב, מתנכר לזקנים שחיים בקרבנו. הוא יודע שיש אלפי זקנים וזקנות שלא לוקחים את התרופות שלהם במדינת ישראל, משום שאין להם כסף לקנות אותן; שמחטטים בפחי-אשפה לחפש שיירי מזון  וחלקי לבוש, שאין להם חימום בחורף ומים בקיץ. זקנים שלגורלם מתנכרת הממשלה שהשר לפיד חבר בה; זקנים שהממשלה אחראית לגורלם, אבל מפנה להם את הגב. לזקנים האלה כנראה לשר לפיד אין מקום. הכאב שלהם הוא כאב שהוא לא מכיר, הסבל שלהם הוא סבל שהוא לא זוכר. 
       
       לשר לפיד היתה עוד סבתא, כך הוא מספר לנו בטלוויזיה, והיא חיה כאן בארץ. היא אולי לא סבלה עוני ומחסור, איש לא כפה עליה לבזות את עצמה כדי לקבל תמיכה מהביטוח הלאומי ואף אחד לא אמר לה את הדברים שאמר השר במשרד ראש הממשלה, שטרית, לזקנים כששלח אותם לביטוח הלאומי ממיטת  חוליים. לסבתא הזאת אולי שילמו את הפנסיה בזמן, ולשר לפיד ולחבריו לממשלה ולנו, חברי הכנסת, משלמים משכורת כל חודש. איש מאתנו לא עובד ללא שכר חודשים ארוכים. אולי השר לפיד וחבריו בשינוי לא מכירים אף אדם עני, שיכול לעורר בהם הזדהות. אבל, חברי שינוי, העניים האלה חיים אתנו כאן, והם חלק מהחברה שלנו. הילדים שלהם עכשיו מפטרלים בעזה. לא מגיע להם שגם את סבלם תיקחו פעם בחשבון? לא מגיע להם שפעם אחת תסתכלו גם על הזקנה הזאת, אם היא ערבייה או יהודייה, אם היא גרה בפריפריה או במרכז? לא מגיע לאנשים האלה שפעם אחת תשאלו את עצמכם מה אתם, כממשלה, חייבים לעשות למענם? 
       
       אני שמחה שעלה בגורלי להציע את הצעת האי-אמון הראשונה לאחר השיתוף של עם אחד עם מפלגת העבודה. לא, אין בזה שום דבר מצחיק, חבר הכנסת בר-און. הלוואי שהיה לך מעט מעט מהמחויבות המוסרית שיש לחברי מפלגת עם אחד. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       או, איזו הטפת מוסר. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת תמיר, אני רוצה רק לומר לך, שהצעת האי-אמון הוגשה ביום רביעי, כאשר עם אחד עוד לא היתה חלק מהעבודה. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אין לזה שום קשר לעניין. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אנחנו מברכים אתכם על האיחוד הזה. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אנחנו מודים לכם על הברכות. חברי שינוי סוף-סוף יוכלו לעמוד בבידודם הזוהר כאנשים שלא אכפת להם מהחברה הישראלית ובזים לכל מי שעני וחלש ולכל מי שזקוק לעזרה. הם יהיו עכשיו גולת הכותרת של הממשלה הזאת, שלא אכפת לה מבני-אדם, והשר לפיד, שכל כך צר היה לו על הזקנה בעזה, ימשיך לדבר על עזה, אבל לא ימשיך לבקר ולראות מה קורה לקשישים לא רחוק מכאן, במרחק חמש דקות, בבית-אבות, אנשים שאת קצבת הזיקנה שלהם קיצצו. אבל זאת דרכה של שינוי, מה אפשר לעשות?
       
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       גם את מעמד הביניים. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       גם במעמד הביניים, כמובן, פוגעים, אבל להם זה באמת לא אכפת. 
       
       לכן, אני מברכת על השותפות עם עם אחד, ואני מברכת על הדרך החדשה שאנחנו הולכים בה. 
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       אני חושבת שכדאי שהיא תלמד מחבריה מש"ס, שלא רק שלא אכפת לנו, אנחנו גם שונאים. זה הולך ביחד, זה נהדר. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       חברת הכנסת פולישוק, לא אכפת לכם. אתם לא שונאים, אבל אתם הופכים את השיח הישראלי לשיח שבז לכל מי שלא יכול לדאוג לעצמו. האחריות למצב החברתי הזה רובצת על כתפיכם יותר מאשר על כל אחד אחר. אתם יסדתם את השיח הזה, אתם קידמתם את השיח הזה, ואתם בסופו של דבר האנשים שאחראים יותר מכל אחד אחר למצוקה החברתית במדינת ישראל, כי בלי הגיבוי שלכם זה לא היה קורה. 
       
       אני שמחה להגיש את הצעת האי-אמון הזאת לאחר השיתוף בין עם אחד למפלגת העבודה, ולומר לממשלה הזאת שהאדישות מתחילה בבית. האדישות מתחילה מהתעלמות מאזרחי המדינה, מתחילה מהתעלמות מעובדי המדינה, מתחילה מהתעלמות מכל מי ששינוי וחבריה מכנים "טפילים". האדישות מתחילה ברגע שאתה יכול להזדהות רק עם הסבתא הפרטית שלך, אבל לא עם אף אחד אחר שסובל היום מהמצוקות שהממשלה הזאת יצרה. האי-אמון שאנחנו מציעים היום נעוץ באדישות, בהתעלמות מהכאב האנושי, מההתבהמות הרגשית שמאפיינת את הממשלה הזאת. 
       
       מדינת ישראל זכאית ליותר, לממשלה שיש לה רגישות חברתית ואנושית, לממשלה שכואב לה כשכואב לאחרים ועושה הכול למנוע כאב ולהגן על כבוד האדם. אין לנו ממשלה כזאת היום, ולכן אנחנו מגישים אי-אמון בממשלה הנוכחית. זה הרגע האחרון עבור שינוי להתעשת ולומר לעצמה ולאנשיה, שהדרך שבה היא מובילה את מדינת ישראל מתרחקת מהיעדים שהיא הציבה לעצמה. הפרדת הדת מהמדינה אינה הפרדת הדת מהחברה, מהאדם ומהשלום. כל עוד שינוי יושבת בממשלה הזאת ונותנת יד למעשים שנעשים בשמם ובשמנו, אנחנו, אדוני היושב-ראש, לא נוכל להזדהות עם הממשלה ונקרא לכנסת להביע בה אי-אמון. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. האם בכל זאת את לא חושבת שחיילי צה"ל יכולים להיפגע בצורה אנושה מאמירתו של שר המשפטים על כך שיש השוואה בין מעשיהם - - -
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       אדוני היושב ראש - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       סליחה, אני מדבר כרגע אל הדוברת ואחר כך אשמח לשמוע את מה שאת אומרת. את אומרת שלא צריכים להימצא בשום מקום ואנחנו יכולים להגן על ארצנו מגבולות כאלה או אחרים ואני מבין את זה, אבל חיילי צה"ל עצמם נמצאים במקום כדי לבצע משימות שהם מחויבים בהן. אם אנחנו נמצאים בצירים שבהם אנחנו נמצאים, אנחנו צריכים להיות במצב שבו לא נצטרך כל יום לקבור את חללינו עקב כך שהם לא יכולים להגן על עצמם משום שהטרור משתמש בבתים. הייתי באירופה רק היום ונדמה לי שבאירופה מבינים את זה אפילו יותר טוב מאתנו, שהרי אנחנו מבקרים את עצמנו ביקורת כזאת או אחרת. הרי ההשוואה הזאת היא השוואה נוראית.
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, ראשית אינני חושבת שהיתה פה השוואה לנאצים. היתה פה השוואה לגורל אנושי שהשר לפיד רצה להזדהות אתו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כפי שהובן באירופה. הוא לא התכוון לשום דבר, אבל זה הובן אצל אנשים. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, גם הזקנה הסרבית שהוגלתה מביתה וגם הזקנה הטורקית שגלתה בקפריסין - האנשים האלה כולם בני-אדם, ונדמה לי שזה המסר האוניברסלי שלרגע השר לפיד ניסה להעביר לנו. 
       
       אומר לך יותר מזה, אין לי שום טרוניה לחיילי צה"ל. אני מכבדת ואוהבת אותם. אני חושבת שמי שנותן להם את ההוראות, נותן להם הוראות שגויות, מעמיד אותם במצבים לא ראויים, הופך אותם לאנשים שצריכים לעשות דברים שמשחיתים אותם עצמם, שאחר כך הם מבכים עליהם, והם משפיעים על התנהגותם בחברה שלנו. על זה יש לי טרוניה לממשלה, לשר הביטחון ולאלה שמפעילים את החיילים, ולא לחיילים עצמם. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מתברר ששכחנו את הזקנה של אהוד ברק. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       קשה לראות אשה זקנה מחפשת תרופות. קשה גם לראות חיילים מחפשים את גופת חבריהם על הברכיים. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       הם לא היו צריכים להיות שם. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       על זה לא התווכחתי עם גברתי. אני הרי לא מביע עמדה, כי אני יושב-ראש הכנסת ואסור לי.
       
       רבותי חברי הכנסת, רשות הדיבור לחבר הכנסת אבשלום וילן, בבקשה, בשם סיעות מרצ, חד"ש, תע"ל-בל"ד ורע"ם – פעולת צה"ל ברפיח. 

אבשלום וילן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אנחנו, סיעת מרצ-יחד, הגשנו אי-אמון ביום רביעי שעבר לאור המבצע ברפיח הנקרא "קשת בענן". 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       לפני שידעתם מה קרה או אחרי שידעתם מה קרה?
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       רוני בר-און, התלהמת, צעקת, הסאגה הזאת נגמרה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא לא מתלהם. חבר הכנסת בר-און הנכבד, אדוני ישב ואז גם יוכל לקרוא קריאות ביניים. במשורה. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       לפני שבוע הוא עלה בטונים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אנחנו לא מדברים על לפני שבוע. אנחנו מדברים רק על השבוע הזה. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני אקרא מהפרוטוקול איזה - - - הם עשו פה ביום רביעי. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בר-און, עכשיו הוא לא עושה שום דבר ואנחנו מצווים לשמוע את אשר הוא אומר. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       נוכח מה שקרה בשבוע האחרון ברפיח אני רוצה לומר לכם, רבותי חברי הכנסת, שאני מתמלא בושה גדולה ועצב; עצב, משום שעד לרגע זה לא הבנתי באמת מה היו מטרות המבצע הזה. 
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני אסביר לך אחר כך. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       לצערי, אין הגדרה של מטרת מלחמה. עם כל הכבוד לסגן השרה צבי הנדל, אני לא ציני. אדוני היושב-ראש, הקבינט הביטחוני-המדיני של ממשלת ישראל, שתפקידו להגדיר לצה"ל יעדים, לקבוע מטרות מבצע, לפקח עליהן ולהחליט על שינוי אם וכאשר, לא כונס. אדוני היושב-ראש, מדוע כאשר יוצאים למבצע בהיקף כזה, עם כוחות של למעלה מאוגדה, לא מכונס קבינט ממשלת ישראל?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר עזרא נמצא פה לענות לך. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       זאת ממשלה דמוקרטית? אני אגיד יותר מזה, השר לפיד דיבר אתמול מנהמת לבו, אבל השר לפיד הוא שר המשפטים בממשלת ישראל וחבר קבינט. מדוע השר לפיד לא דורש כינוס קבינט לבירור השגותיו? 
       
       ההגדרה היחידה ששמעתי בתקשורת היתה שיצאנו לטפל במנהרות או להרוס אותן. עם כל הכבוד למנהרות, צריך להבין שמנהרה בקוטר של 40 סנטימטר או 60 סנטימטר, מעבירים בה אר.פי.ג'י.-7, שהוא בעייתי, אבל נחשב לנשק קל, נשק של חי"ר, ולא הרבה מעבר לזה. כאשר צה"ל נכנס עם שלוש חטיבות חי"ר מפוארות, עם טנקים, וכל העולם מצלם תמונות של טנקים מול ילדים ובתים הרוסים ואנחנו נאלצים להסביר את מטרות המלחמה של צה"ל בטרור, אי-אפשר להסביר את זה. מספרים על שלוש מנהרות שנתגלו, ולצערי קרוב לוודאי הם ימשיכו לחפור מנהרות. 
       
       אני חושב שמישהו היה צריך לתת את הדעת ולחשוב לאן כל הדבר הזה מוביל אותנו. הקבינט לא כונס לא לפני, לא בזמן וגם לא עכשיו. יותר מזה, אמר אתמול צה"ל שבסיכום זמני של הקרב לפלסטינים היו כ-50 הרוגים, מתוכם כ-15 ילדים. מישהו שואל בעצם בשביל מה? זה כבר סיבוב שני או שלישי עם פליטי     1948. עברנו את זה ב"חומת מגן" בג'נין, אנחנו עוברים את זה היום ברפיח, ובסופו של דבר מה המטרות שלנו? אנחנו נכנסים עם עוצמה צבאית אדירה, ולצערי, שילמנו לפני כשבועיים בקורבנות קשים מאוד. אבל, האם מישהו קיים דיון רציני? אדוני, האם הקבינט קיים פעם אחת דיון רציני על המשמעות של ציר פילדלפי? מישהו יכול להסביר לכנסת ישראל מדוע צריך להרחיב את ציר פילדלפי? ראש הממשלה מדבר על תוכנית התנתקות. אם מתנתקים והמצרים ממילא ישבו על ציר פילדלפי, לשם מה? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יש לך פה שני אלופים והם יאמרו לך אם אפשר להגן על ציר פילדלפי ברוחב הקיים. 
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       יש פה שלושה אלופים. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       יש פה שלושה אלופים וטוראי, והאלוף אומר לך שהטוראי צודק. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       בצד השמאלי של הבית יש שלושה אלופים במילואים, אבל ביטחון לאומי איננו נגזרת של אלופים. אלופים יודעים מצוין לנהל קרבות צבאיים, אבל בסופו של דבר האזרחים, הדרג המדיני הנבחר, צריך להגדיר את היעדים. אדוני היושב-ראש, אתה מוכן להסביר לי איזה יעד היה להתעסק עם גן-החיות ברפיח? ראינו היום בתקשורת שהדחפורים לא יכלו לעבור והם פגעו בגן-חיות. חיות ברחו. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אתה מדבר על גן-החיות האמיתי או על גן-החיות המטאפורי?
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אני מדבר, חבר הכנסת בר-און, על כך שאותו מפקד, שאתה התנגדת לו והצבעת בו לטעמי בצורה נכונה, הוביל אתכם לעברי פי פחת, למלכוד טוטלי של הליכוד. כאשר מבצע כזה מתנהל, מוצאים בו שלוש מנהרות ותמונות קשות מאוד רצות לכל העולם. אנחנו בפתחן של סנקציות כלכליות ונהיה כמעט המצורע העולמי, אבל בשביל מה? בשביל מה? ללמד אותם לקח? הרי בסופו של דבר אי-אפשר לברוח משאלת היסוד, ושאלת היסוד היא: האם אנחנו צריכים את עזה? התשובה החד-משמעית של 75% מאזרחי ישראל היא לא ולא. אין לנו שום צורך בעזה. 
       
       העובדה היא שברצועת-עזה יושבים – סגן השרה צבי הנדל וחבריו – 7,500 מתנחלים בים של אוכלוסייה פלסטינית, יותר ממיליון ו-200,000 פלסטינים, והם יושבים על 17% מהשטח ועל 26% ממקורות המים. זאת בעצם ישיבה ללא תכלית. מבחינת ביטחונה של ישראל אין בזה היגיון. לכן – ראש הממשלה הבין את זה, לא אני אומר זאת.

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       על כמה שטח הם יושבים?

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - - 

אבשלום וילן (מרצ):
       
       צבי הנדל, אתה רק מחזק את הטיעון שלי. 
       
       התבשרנו היום שלראש הממשלה – בצר לו – יש בעצם תוכנית שלבים. אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת מהליכוד, על איזו תוכנית בשלבים בדיוק מדובר? האם כדי להגיע לפינוי ולהתנתקות מעזה צריך קודם כול להגיע להסדר עם בנימין נתניהו ועם סילבן שלום, או  שצריך להתנתק מהם כדי להגיע לתוכנית רב-שלבית כלשהי? שנים הייתם נגד – וגם אנחנו היינו נגד – תוכנית השלבים של זה שהיום סגור במוקטעתו. פתאום הקמתם לתחייה תוכנית שלבים חדשה? 
       
       אתם מבינים מה יהיה פירושו של דבר אם בשבוע הבא תחליטו שנצרים תפונה רק בעוד עשרה חודשים מהיום? ב-1 במאי 2005, רוני בר-און, בחג העמלים, תצעד ופניך מנצרים לעבר הגבול הבין-לאומי? זאת הבשורה? זה המסר? אמר היום העיתונאי נחום ברנע, בצדק, שזה כמעט כמו ילד שכאשר אתה בא להוריד לו את הפלסטר, אם אתה עושה את זה באבחה אחת זה פחות כואב מאשר כשאתה מושך את זה במשך שלוש שנים – כל פעם עוד שלוש התנחלויות – ומושך את זה לאט-לאט עד שתצא הנשמה, ובינתיים בכל פעם באמת תהיה התגברות הטרור, כי בין שלב לשלב הטרור יצטרך להוכיח שהוא מביא הישגים - - - 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       זה ההבדל בינינו  לבין ברנע: אצלו זה פלסטר, אצלנו זה הלב.

אבשלום וילן (מרצ):
       
       אצלכם זה לא הלב, אצלכם זה מלכוד נורא.

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       זה הלב.

אבשלום וילן (מרצ):
       
       אוסף של קיצונים, שמי כמוך מכיר אותם, השתלט לכם על המפלגה. הלכתם למשאל דמוקרטי, והדמוקרטיה הזאת סגרה אתכם, מלכדה אתכם. אני חושש מאוד שראש הממשלה – ואודה על האמת, חשבתי שכוונותיו רצויות – אני רואה כעת שאין לו שום סיכוי להעביר את תוכניתו. לצערי, מה שקורה פה הוא פארסה מדינית. אינני רואה איך הממשלה הזאת מסוגלת לקבל החלטות כאשר הרוב המכריע של שרי הליכוד לא שואל שאלת יסוד אחת – מה טוב למדינת ישראל, אלא כל אחד מהם שואל את עצמו מה טוב למתפקדים ומה טוב לי באופן אישי. כך לא מנהלים מדיניות.
       
       לכן גם לא פלא שהקבינט לא מכונס. כי אם הקבינט במדינת ישראל תלוי במה שיגידו עוזי כהן וחבריו, יש לנו בעיה אמיתית. יוצאים למבצע "קשת בענן", לא מכנסים קבינט, ובאים הנה בעוד שעתיים וכולם מרימים יד בעד הממשלה. בעד איזו ממשלה? בעד איזו תוכנית? בעד איזה מבצע? איך שולחים את חיילי צה"ל למבצע בלי שמגדירים לו את מטרותיו?
       
       אדוני היושב-ראש, אני חושש שהליכוד באמת במלכוד. אגיד לך מדוע: משום שאם אתה אומר רק חד-צדדי, ואתה אומר, אני לא מוכן לדבר עם אף אחד – אני שומע הבוקר ב"קול ישראל" שבעצם קיבלתם את הצעתנו ומתחילים לדבר עם דחלאן. אחר כך מכחישים שמדברים עם דחלאן – הרי יצטרכו למסור את הרצועה למישהו. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה חושב שיש בליכוד אנשים שיודעים? אתה חושב שאנחנו לא יודעים. יש בליכוד אנשים שיודעים.

אבשלום וילן (מרצ):
       
       אני חושב שהאנשים בליכוד הם אנשים רציניים, רק שלצערי הליכוד ממולכד, וכאשר הליכוד ממולכד וטומי לפיד נזקק לסבתו ולא לממשלתו כדי לקיים דיון, כולנו בבעיה מאוד-מאוד קשה, אדוני היושב-ראש.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה חושב שהליכוד ממולכד, ויש בליכוד אנשים שיודעים שהם ממולכדים.
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אבל  תראה למה הגענו – הגענו למצב מאוד פשוט: רק הליכוד לא יכול. רק הליכוד לא יכול.

השר גדעון עזרא:
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר ישיב לך בשם הממשלה, אבל אני מכיר את הליכוד. 

אבשלום וילן (מרצ):
       
       הלוואי שתוכיחו שאתם יכולים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יש בליכוד אנשים שיודעים.

אבשלום וילן (מרצ):
       
       מה שנכון עכשיו הוא שרק הליכוד לא יכול. זה מה שגרמתם.
       
       עכשיו, אדוני היושב-ראש, כבר הוכחתם שלא רציתם לדבר עם אבו-מאזן, ותראו מה קרה. עם אבו- עלא אינכם מדברים. עם אחרים שאנחנו מציעים לכם להידבר אתם אתם לא מוכנים להידבר. מה יקרה בסוף, אדוני היושב-ראש? 
       
       השבוע ניתן פסק-הדין במשפטו של מרואן ברגותי. הוא הורשע בחמישה מקרי רצח. קרוב לוודאי שגם גזר-דינו יינתן בקרוב. אבל יום אחרי זה נצטרך לשאול, בסופו של דבר, עם איזו מנהיגות פלסטינית נעשה הסכם בעתיד. ואתה תראה – ואני אומר זאת מעל דוכן הכנסת – שכל אלה שהיום אתם אומרים שלא נדבר אתם, בעתיד אתם ואנחנו נדבר אתם. הבעיה היא רק אחת: אם תתקבל תוכניתכם לפי הגרסה הנוכחית שפורסמה בתקשורת, והתוכנית, במקום ללכת במכה אחת או בכמה חודשים, תארך שלוש וארבע שנים, יקרה דבר אחד: יהיו הכפלות של מספר הקורבנות, משום שהסטטוס-קוו הזה ישאב את הטרור פנימה – את האלימות ואת התגובות שכנגד. היום אנחנו – אני אומר זאת בצער עמוק – עם 1,000 הרוגים ישראלים ועם יותר מ-2,500 הרוגים פלסטינים. אגב, היחס הזה נשמר מהחודשים הראשונים של האינתיפאדה. למה תחכו? שיהיו מכפלות של המספרים הנוראים האלה? 
       
       הרי בסופו של דבר, אם ראש הממשלה לא יתעשת ולא יוביל החלטה אמיצה ביום ראשון בממשלה, ואם השרים שלכם ימשיכו לעשות את החשבונות האישיים, יקרה דבר אחד: ראש הממשלה יהיה בסוף אזרח כבוד של המועצה האזורית שער-הנגב, ישב ספון בביתו, אבל את המחיר הכבד של הקורבנות, של הפיגועים ושל האין-מוצא נשלם כולנו, אדוני היושב-ראש. לכן אין ברירה אלא להצביע היום אי-אמון בממשלה הכושלת הזאת ולהציג אלטרנטיבה ראויה. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת וילן. כבוד השר גדעון עזרא ישיב על שתי ההצעות – הקיפאון בנושאים החברתיים, המדיניים והכלכליים – הצעתה של חברת הכנסת יולי תמיר, ופעולות צה"ל ברפיח – הצעתו של חבר הכנסת אבשלום וילן.  בבקשה.

השר גדעון עזרא:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי הכנסת המציעים, אני רוצה להתחיל בכך שמתחילת המאבק שהפלסטינים החלו בו בספטמבר 2000 ועד היום גילינו 90 מנהרות. מתחילת השנה גילינו 11 מנהרות, ומאז חודש אפריל גילינו שמונה מנהרות. 

עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       כמה נחשפו בארבעת הימים האלה?

השר גדעון עזרא:
       
       לפי מיטב ידיעתי – שלוש. כל המבצע הזה ברפיח החל כאשר חיילים שלנו, בלי לרצות לפלוש לשטח רפיח, ניסו לפוצץ מנהרה, ואז קרה האסון, והיה צורך לחלץ את גופות החיילים שהתפזרו לכל עבר. לא היה לנו פרטנר בעניין הזה, והחלו לירות על הכוחות הסורקים. כזכור לך, שני חיילים נהרגו שעה שאבטחו את הכוחות שאספו את חלקי הגופות. אלפי כדורים ועשרות טילי אר.פי.ג'י נורו לעבר כוחותינו, וללא צורך בקבינט, צה"ל היה צריך להגן על עצמו, וכך נולדה הכניסה הזאת לרפיח. צה"ל לא הרס אף מבנה אחד בשביל להרוס מבנה. להעניש – כן. הענישו - - - 

עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       הכרונולוגיה היא אחרת – הכניסה לרפיח היתה אחרי שהחיילים הסורקים יצאו.

אבשלום וילן (מרצ):
       
       הצבא מחליט לבדו על כניסה לרפיח? שלוש חטיבות? 

השר גדעון עזרא:
       
       הכניסה לרפיח היתה כדי להגן על כוחותינו, מעבר לחלקי הגופות – בשל הרצון שלנו להשלים את העבודה בציר פילדלפי.

מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       מה הקשר בין תל-אל-סולטן ובין פינוי גופות? 

השר גדעון עזרא:
       
       עוד מעט אגיד לך, אפרט לפניך. כאשר רצו להילחם בנושא של המנהרות – חבר הכנסת מתן וילנאי, אלוף לשעבר, אתה ודאי יודע, שמי שחופרים את המנהרות מתחת לציר פילדלפי הם אנשים שגרים ברפיח, אנשים שחיים מכך ברפיח, קבלנים שעושים את המלאכה. בהזדמנות הזאת, עם הצורך לנקות את ציר פילדלפי, רצו גם לעצור את האנשים האלה. 

       לכן, הפעולה הזאת היתה פעולה מתגלגלת, ניסיון לחסום את השער לכניסת אמצעי לחימה לתוך חבל-עזה, ומדינת ישראל נחלצה למבצע הסברה גדול מאוד בעניין הזה. אבל מה, בתוכנו, בתוך העם, לוחמי צה"ל אמיצים כמו חבר הכנסת וילן היו הראשונים שקראו נגד המבצע. הם קראו לו מבצע לא לגיטימי, דיברו על כך שצה"ל הורס בתים ללא הבחנה – לא היה בית אחד שנהרס ללא הבחנה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       הם נהרסו בכוונה מראש.

השר גדעון עזרא:
       
       אם היו בתים שנהרסו, היו אלו בתים שיצאו מתוכם מנהרות או בתים שנורתה מתוכם אש על כוחותינו, או הבית של רוצח משפחת חטואל, שנהרס ברפיח. לומר כאן, בבית הזה, שצה"ל הרס בתים ללא הבחנה, זה פשוט לומר דבר שאינו נכון. 
       
       יותר מכך, הנושא הזה גם עלה לבג"ץ. בג"ץ קבע, נגד העותרים, שצה"ל לא הרס בתים אלא לצרכים מבצעיים, והוא רק ביקש שלהבא כל בית ובית שהריסתו אינה לצרכים מבצעיים יובא לפניו. לכן, להציג את הדברים כפי שאתם מציגים אותם – אלה דברים פשוט לא נכונים. 
       
       ואז התארגנה אותה הפגנה שיצאה בכיוון שכונת תל-אל-סולטן, שהיו בה ילדים והיו בה חמושים.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       לא היו חמושים - - - לא ראו חמושים. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני מצטער על כל ילד לא חמוש שהיה בהפגנה הזאת. אני רוצה להגיד לך, אנחנו נלחמים מול רשות שלא אכפת לה. צה"ל ביקש מהרשות הפלסטינית שההפגנה הזאת לא תצא לדרכה, והם לא שעו לבקשה הזאת. צה"ל ניסה למנוע את הגעת ההפגנה אל כוחות צה"ל, ואז היה הירי ההרתעתי – הכול מוכר: טיל של מסוק מרוחק מהאזור, ואז ארבעה פגזי טנקים, שרסיסים שלהם פגעו במפגינים, וכתוצאה מכך קרה מה שקרה, ואנחנו מצרים על כך. 
       
       אבל, חבר הכנסת וילן, אם ההפגנה היתה ממשיכה בדרכה לעבר כוחות צה"ל, תחשוב מה היתה התוצאה. אני מאוד מקווה שחיילינו יפסיקו במהרה בימינו להיות במצבים בלתי אפשריים, שבהם הם אינם יודעים מי מחבל ומי אינו מחבל, מי אויב ומי עמית. לצערי, המקרים והדילמות של החיילים שלנו בחבל-עזה נמשכים כל הזמן, גם ביהודה ושומרון וגם בחבל-עזה. זו מלחמה קשה, מלחמה בעייתית מאוד. אני רוצה לשבח את כוחות צה"ל שעוסקים בלחימה הזאת. 

אבשלום וילן (מרצ):
       
       אין לך שום הגדרת מטרות. 

השר גדעון עזרא:
       
       אני רוצה להגיד שאני מצדיע למפקדי צה"ל, שצריכים לתת מענה על מקרים ותגובות כמו אלה שמתרחשים יום-יום לנגד עינינו. 
       
       אני מוכרח להגיד שכל מאמץ ההסברה של מדינת ישראל – ונעשה מאמץ הסברה גדול – אתם יצאתם נגדו. כל הסיפורים עם הרחמנות על האשה, הבית הזה של האשה, ואני לא יודע מי זאת האשה, והרבה צילומים נעשו שם - - -

חיים אורון (מרצ):
       
       מי זה בדיוק "אתם", שר המשפטים?

השר גדעון עזרא:
       
       סליחה, תן לי. 

רן כהן (מרצ):
       
       שר המשפטים יודע מי זאת. 

השר גדעון עזרא:
       
       תן לי להגיד לך, תן לי להגיד לך. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רגע, חברים, אחד-אחד. 

חיים אורון (מרצ):
       
       היום יש הגדרה לשמאל. אם טומי לפיד בשמאל - - - 

השר גדעון עזרא:
       
       - - - היה צילום. ידידי, אני יודע מהיכרות ראשונה, שבאינתיפאדה הראשונה – וגם חבר הכנסת מצנע ודאי זוכר את זה מהאינתיפאדה הראשונה – היו עושים תמונות מבוימות.

חיים אורון (מרצ):
       
       מי זה "אתם"? מי זה "אתם"?

השר גדעון עזרא:
       
       תן לי להגיד לך מלה. תן לי להגיד לך מלה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אורון. כבוד השר, הוא רק אמר שלא תאמר "אתם". "אתם" זה הספסלים שם? הספסלים פה? 

השר גדעון עזרא:
       
       לא האשמתי אותך. אמרתי לך שהפלסטינים בקיאים ומומחים בהבאת תמונות לעולם שאנחנו לא מסוגלים להביא. 

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       בטח הם גם הרגו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       זאת המציאות.

רן כהן (מרצ):
       
       כבוד השר עזרא, היא הרסה את הבית, היא סידרה.

השר גדעון עזרא:
       
       תסלח לי, הרסו את הבית כי ירו ממנו על צה"ל. מה אתה רוצה, שלא יהרסו את הבית?

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אלפי בתים.

השר גדעון עזרא:
       
       מה אתה רוצה? 
       
רן כהן (מרצ):
       
       השר עזרא, אל תצעק. אני מעיר לך הערה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רן כהן, הערתך נשמעה. הוא ענה לך. 

רן כהן (מרצ):
       
       אומרים שהאשה ביימה את הרס הבית. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רן כהן אומר שכשרואים בית הרוס זה לא מבוים. בסדר. עכשיו אדוני מסביר שהיתה סיבה להרוס את הבית. היה ויכוח אם הרסו בית או לא הרסו בית. על זה אין ויכוח. 

רן כהן (מרצ):
       
       אגב, השר עזרא, באמת, בנחת: כשאומרים "הרס ללא הבחנה" לא מתכוונים להגיד שהחיילים הרסו בלי הבחנה. "הרס ללא הבחנה" זה מונח שמתאר הרס בקנה-מידה עצום.
       
השר גדעון עזרא:
       
       מי אמר לך שהרסו בקנה-מידה עצום?
       
רן כהן (מרצ):
       
       מה לעשות שמדווחים לנו?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היה אלוף פיקוד דרום שבתקופתו היתה פעולה שהצריכה הרחבת ציר התנועה של צה"ל באזור צפוף מאוד. הוא קיבל אישור. אני לא זוכר מי היה אלוף הפיקוד.
       
רן כהן (מרצ):
       
       אני זוכר ואני יודע את שמו. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני שואל אותך שאלה: אתה מתנגד להריסת בית של מתאבד?
       
רן כהן (מרצ):
       
       אם הוא עומד להתאבד, יורים בו.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אתה בעד? אתה בעד הריסת ביתו של רוצח משפחת חטואל? אתה בעד?

רן כהן (מרצ):
       
       אני בעד - - -

השר גדעון עזרא:
       
       אתה בעד שחיילים יגנו על עצמם במעבר מבית לבית ולא ייפגעו כפי שנפגעו חיילינו בזיתון? 

רן כהן (מרצ):
       
       אני בעד להוציא אותם משם. אני בעד שהחיילים שלנו ישמרו על מדינת ישראל בגבול שלה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה לא דיאלוג, חבר הכנסת רן כהן. אדוני יסיים את קריאת הביניים, ובזה זה יסתיים. כבוד השר לא יפנה אליהם, כי אם הוא פונה אליהם, הם מייד עונים, באופן טבעי. 

השר גדעון עזרא:
       
       במלחמה כמו במלחמה – נופלות לפעמים טעויות. קרה מה שקרה באירוע הזה של ההפגנה שצעדה לעבר תל-אל-סולטן. אני אומר בכל האחריות: צה"ל ביקש לסייע לפצועים ולעזור בהעברת  ההרוגים באותה תקרית, והפלסטינים סירבו. הם סירבו, כי הם רצו להפגין צעד תעמולתי נגד מדינת ישראל, ולא היה אכפת להם מהפצועים. אנחנו רצינו להגיש עזרה. 
       
       ראינו איך האירוע נוצל פה על-ידי חלק מחברי הכנסת בצורה בלתי רגילה כדי להאשים את מדינת ישראל, ומי שהיה עד למעמד הזה ביום רביעי שעבר – לדעתי כדאי שיפיק את הלקחים. ראיתי גם חברי כנסת בתוכנו שקיבלו את התעמולה הערבית, שהיתה באותו יום, כפשוטה, ושוב הסתבר, כפי שהיה בג'נין, שאין הדברים כך. 

רן כהן (מרצ):
       
       מי שהשווה את ישראל לנאצים, כדאי שיתנצל.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני רוצה לומר, שכל עוד לא תשקוט האש הפלסטינית – ודעו לכם: בכל יום יש 15–25 תקריות שבהן הפלסטינים פותחים באש לעבר כוחותינו – נצטרך להגיב, ובכל הכוח, אל עבר המטרות הללו, ללא כל קשר למה שעומד לקרות ביום ראשון בהחלטת הממשלה. 
       
       רבותי, אין לי כל ספק שאנחנו עומדים לפני תקופה בעייתית, לא פשוטה. הייתי מצפה מחברי הכנסת בבית הזה, שללא כל ספק רוצים בטובת עם ישראל ומדינת ישראל, שידעו גם להבין את מעשי צבא-הגנה לישראל וממשלת ישראל. 
       
       אני מבקש לדחות את שתי הצעות האי-אמון, ומבקש מחברי להתנגד להן. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לשר גדעון עזרא. רבותי חברי הכנסת, השר המשיב לא נמצא כאן. האם שר הפנים נמצא כאן? מה זה "בדרך"? האם השר לשעבר אלי ישי מוכן להתחיל את דבריו לפני ששר הפנים מגיע, כי נציג הממשלה נמצא? אם לא, נצטרך להתחיל בדיון, כמובן. 

אליהו ישי (ש"ס):
       
       אני מוכן, בלאו הכי אין לו כוונה לעשות דבר. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם אדוני מוכן, בבקשה. לא צריך תירוצים – אדוני לא צריך לתרץ. 

אליהו ישי (ש"ס):
       
       שאלת – למה לא?

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       הוא הגיע. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד השר הגיע. חובת ההנמקות אינה חלה. חבר הכנסת ישי, חובת ההנמקות חלה רק על שר. ובעתיד הקרוב – אני לא מדבר על שעות וימים, אבל במהרה בימינו – חובת ההנמקות שוב תחול עליו. 

אליהו ישי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, שאלת, ואני מחויב להשיב. אני משיב – משתדל להשיב. אם לא היית שואל אותי, לא הייתי משיב. 

חיים אורון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, יש משהו שאתה יודע ואנחנו לא?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא.

אליהו ישי (ש"ס):
       
       אני יכול להרגיע אתכם. הוא הביע משאלה. 

רן כהן (מרצ):
       
       שמענו על שמעון פרס, לא שמענו על אלי ישי. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אגב, שמחתי מאוד כשאדוני היה שר החקלאות, חבר הכנסת אורון. אני שמח שאברהם הוא שר הפנים. 

אליהו ישי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש הביע משאלה. רן כהן, אתה יכול להיות רגוע, אנחנו לא מאלה שרצים. אתה יודע בדיוק מי רץ. אלה רצים ואלה רצים – תלוי לאן כל אחד רץ. 
       
       אדוני היושב-ראש, בשבוע שעבר לא היית בכנסת. אני יודע כמה אתה רגיש לדברים שקשורים למסורת ישראל, ליהדות, לתורת ישראל, וקרוב אליהם. כולנו יודעים שבלי תורת ישראל לא היינו מגיעים לארץ. כולנו יודעים שבלי תורת ישראל לא נוכל לחיות ולהתקיים בארץ. המצב הולך ומידרדר, כפי שאתה חש ורואה, בכל תחומי החיים. אבל אחד הדברים שנוגעים בחיי היום-יום שלנו זה השלטון המקומי, הרשויות המקומיות, ובגינם המועצות הדתיות ושירותי הדת כולם.
       
       בפתח דברי אני רוצה לחזור ולהדגיש, ששירותי דת הם לא שירותים שניתנים אך ורק לציבור מיוחד או לקהלים מסוימים בחברה הישראלית. אלה לא שירותים שניתנים לחברי תנועת ש"ס או יהדות התורה. תאמין לי, הם כמעט שלא צריכים את זה. הם מסודרים בקהילות שלהם, עם עצמם. אם יהיה או לא יהיה - יש להם אפילו מערכות כשרות משלהם וכל הדברים שלהם, והם פחות זקוקים לזה, לכאורה, כי הם מסודרים לעצמם. שירותי הדת ניתנים במדינת ישראל לכל אזרח במדינת ישראל. זה מתחיל מברית-מילה ובתי-כנסיות ומקוואות טהרה ורשמי נישואים, וגיורים וגירושים, וקברנים והכול. ומה לא. 
       
       אנחנו כבר למעלה משנה וחצי עוקבים אחרי מדיניות הממשלה בכל מה שקשור לקריסת שירותי הדת או חיסול שירותי הדת ומוסדות התורה ועולם התורה - ישיבות, וכן על זה הדרך - ומשתוממים. אפילו נשאלנו, אדוני היושב-ראש, נשאלנו, באמת, איפה היינו שנה וחצי. מה קרה שנה וחצי? לא עשינו כלום? יש תביעה. אז קמו חברים ואמרו: הנה, הרבנים הראשיים לישראל לפני פסח עשו שביתת רעב. עשינו הפגנות לא פעם אחת ולא פעמיים. אבל כנראה, במצב הקשה שאליו נקלענו, לנוכח המדיניות הדורסנית, המכוונת, בכוונת מכוון – והרעה - הבנו בשלב מסוים, אולי באיחור, שכנראה לא רק שלא רוצים לדבר אתנו, אלא רוצים לגמרי לחסל, וזה ילך ויתרסק לבד. 
       
       אני גם מכיר את התירוצים של שר הפנים שיקום ויאמר: יש גירעונות, יקום ויאמר שמועצות דתיות לא מתפקדות נכון. אני רוצה מראש לקום ולומר, שאם מישהו חושב שמועצות דתיות לא עובדות, לא מתפקדות כמו שצריך, שיעשה להן ועדה קרואה ויפטר אותם; שיפזר את ראש אותה מועצה דתית שלא מתפקד נכון. ראש עיר שלא מתפקד נכון, מפטרים אותו. אבל מה אשמה הבלנית שלא קיבלה משכורת עשרה חודשים? מה אשם רושם נישואים שלא קיבל משכורת שנה וחצי?
       
       סופר לנו בכנס עם הרבנים לפני שבוע - פחות, ביום חמישי שעבר - שאחד העובדים במועצה הדתית לא קיבל משכורת למעלה משנה. הוא לא קנה תרופות, כי אין לו כסף. אספו לו כסף, אדוני היושב-ראש, לקנות תרופות. קנו לו תרופות, הגיעו אליו הביתה, מצאו אותו כבר מת. מת. זו שפיכות דמים, זה פיקוח נפש. משפחות, ילדים. אחד האנשים אומר לי: אתם רוצים שאהיה נרקומן? - אני מצטט. הוא אוסף פחיות, להשיג כמה גרושים בשביל הבן שלו. הבן שלו חייל שמשרת בצבא, מקבל משכורת, מקבל כמה גרושים. 
       
       יכול להיות ששר הפנים או הממשלה מבינים שאי-אפשר לקום ולהוציא מכתבים לכל רבני הערים ולפטר אותם. אדוני היושב-ראש, כנראה קשה מאוד - אולי גם לא יתקבל אצל חלק מחברי הקואליציה - להוציא מכתבים לכל רבני הערים בארץ ולומר להם: אנחנו לא רוצים רבנים במדינת ישראל; לכתוב מכתב לכל הבלניות: אנחנו לא רוצים מקוואות; לכל רבני בתי-הכנסת: אנחנו לא רוצים בתי-כנסיות, מבחינתי, שייסגרו - מצד אותו אדם שכותב, כן? - אנחנו לא רוצים רשמי נישואין, מצדי, שלא יהיה רישום נישואין.
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       מה עם קברנים? קברנים?
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אנחנו גם לא רוצים קברנים, כי הם רוצים קבורה אחרת. הקברנים שלך קוברים על-פי ההלכה. אם כי הערה נכונה אתה אומר, הרב רביץ. אמרנו, ואני חוזר ואומר מעל הדוכן הזה - היתה איזו כתבה היום, מינהל מקרקעי ישראל, בעיות בקיבוצים לגבי בתי-קברות - אני חוזר ואומר: אף אחד לא יכפה על אף אדם, גם לא אנחנו, מהסיעות הדתיות-החרדיות, להיקבר על-פי ההלכה. מי שירצה להיקבר בצורה אחרת, שייקבר. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       ומי שלא רוצה למות - שלא ימות.
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       ומי שלא רוצה למות - שלא ימות. אין לו בעיה. אבל זה כבר לא תלוי בו.
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אחרי שהבנו - עם כל המאמצים שעשינו, אני מודה. הפגנו, צעקנו, זעקנו, כאבנו, בכינו, עשינו הרבה צעדים. אבל אתה רואה, שום דבר לא עזר. שום דבר לא עזר. למה? כי לא רוצים לטפל בזה. כי רוצים שזה ימות לבד. איך אמר אחד האנשים הבכירים - אני כרגע לא אצטט אותו - יפגינו יום, יומיים. יעשו שביתת רעב עוד יום, עוד שבוע, עוד שבועיים. מה קרה? יעבור. בסוף זה ילך וימות לבד, ברגע. 
       
       חשבנו בהתחלה, אולי - אתה יודע, אף אחד לא תמים אצלנו - אמרנו: גם המצב הכלכלי קשה, מקצצים לכולם, אז בואו, גם אנחנו ניכנס לתוכנית הבראה ונתמודד. מפטרים היום במועצות דתיות, הורידו שכר במועצות דתיות - אין ויכוח. שיורידו את השכר שלהם לשכר של פקיד. אבל שלא יעצרו את שירותי הדת. 
       
       אחרי שנאמר, בכוונת מכוון, שרוצים שהדבר הזה יחוסל לגמרי – וסתם, בשביל להסביר לך, יש הצעת חוק של הסיעה של שר הפנים, שאומרת: אסור לצער בעל-חיים ולעשות שחיטה. צריך לתת לו שוק חשמלי, להמית אותו, ואחר כך לשחוט אותו. ואז זה טרף. אז אין הבדל בין פרה שהיא לכאורה כשרה, או כבש, לבין חזיר. ניוולת אותו, הרגת אותו, ואחר כך תשחט אותו. שלא יהיה צער בעלי-חיים. הם לא יכולים להגיד: אנחנו רוצים לאכול פה טרף, לא רוצים בשר כשר. אז הולכים בשיטה עקומה. ויש הרבה שיטות. אני יכול להראות לך הרבה הצעות חוק, שבינתיים רובן עוד לא התקבלו, אני מוכרח לומר. אתה, יושב-ראש הכנסת - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       דרך אגב, בשביל זה אנחנו צריכים חוקה.
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       כן? אני לא יודע. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יבוא יום, בלי חוקה, שהכנסת תחוקק חוק כזה, חלילה.
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אבל תראה, אדוני היושב-ראש - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ראו, ראו מה שאני אומר לכם. 
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אתה, שרגיש לדברים האלה, הם קרובים ללבך, מבין את - - -
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       אין שום סיבה שזה יהיה לא-כשר. בעל-חיים שמהממים אותו בחשמל - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני, אני חושש ממחשבות שמישהו כמוני וכמוך, אנחנו נקבע מה זה כשר. זאת אומרת, גם אני. מילא, שאתה תקבע מה זה כשר, זה בסדר. אבל תתאר לך שאני עוד אצטרך לקבוע מה זה כשר, אוי ואבוי.
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       זו התאכזרות מיותרת לבעלי-חיים. 
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       הרב פורז, אולי באמת תחזור בתשובה, תהיה רב בישראל, אני מוכן לקבל את הפסק שלך. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כן. לכן צריך חוקה. 
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אם תחזור בתשובה, ותלמד את ההלכות, ותפסוק שלא צריך, אתה יודע מה - יש על מה לדבר. אחרי שתהיה רב גדול, תלמד 20 שנה תורה, תראה מה זה, תתקוף פסקי הלכה ותפסוק שזה לא - זה עניין אחר לגמרי. אז אולי הרב פורז יחליט אחרת. היום שר הפנים פורז ואנשי שינוי רוצים להגיד - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין מה לעשות בעניין זה. אתה תאמר שאפשר, אבל אדם שמאמין הרי הוא לא ישמע לך. אתה הרי לא רוצה לכפות את אמונתך - - -
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       יש רבנים שתומכים בזה. 
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אף רב לא יכול לתמוך בזה. זה כמו שיש רבנים - הוא מתכוון לרבנים רפורמים. הוא מתכוון לרבנים רפורמים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יש גם רבניות כאלה. בקהילה הרפורמית יש גם רבניות שמתאימות - אז בכלל. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       רבנים אורתודוקסים. 
       
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       רבנים רפורמים. עכשיו יש גם בג"ץ על ברית-מילה. אתה מבין, אדוני היושב-ראש, לאן זה מגיע? בג"ץ על ברית-מילה - זה פוגע בילדים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא. חבר הכנסת פורז אומר לך שיכול להיות שתהיה הצעה לוועדות הכנסת השונות, וחברי הכנסת יבואו ויאמרו שהם חושבים שזה כשר, והם יקבעו חוק. לכן צריך חוקה. צריך חוקה. 
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       טוב, תראה. אני הרי - הרי בדיוק, אדוני היושב-ראש, זו בדיוק הנקודה - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אוי לנו ואבוי לנו אם יהיה דבר כזה. 
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       זו הנקודה שהביאה אותנו להתפרצות. אדוני היושב-ראש, זו הנקודה שהביאה אותנו להתפרצות. ואני מודיע לך שזאת רק התחלה. לא חס וחלילה, אדוני היושב-ראש, סיום. חלילה וחס. אני אומר לך: הדברים האלה קורעים את לבנו. זה לא עניין של - אני אוכל כשר. תראה, אגב. אתה נוסע לחוץ-לארץ. במדינות שיש בהן אנטישמיות, מישהו מעלה על הדעת שיהודים לא תהיה להם כשרות? שחיטה כדת וכדין? איזו מדינה, אפילו הכי אנטישמית שיכולה להיות, אמרה: לעם היהודי לא תהיה כשרות פה? תאכלו נבלות וטרפות?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני חי בשלום עם שניכם. אני פשוט צמחוני, אתה רואה.
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       גם אני.
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אל תעשו ברית-מילה, אל תלמדו תורה. היוונים אמרו פעם לא ללמוד תורה. היוונים גם אמרו: מי שילמד תורה, יהרגו אותו. אבל אנחנו נמצאים במדינה דמוקרטית. היות שאנחנו נמצאים במדינה דמוקרטית, יש פה שיטה קומוניסטית, משטר קומוניסטי במעטפת דמוקרטית. אתה לא יכול להגיד: אל תאכל כשר. אדוני היושב-ראש, הוא לא יכול להגיד: אל תאכל כשר. מה הוא עושה? הוא מעביר חוק, שאסור לאכול כשר. במשפט אחר: בוא נהמם את הבהמה, נטריף אותה, ואחר כך תשחטו. אחר כך אני כבר לא צריך לשחוט. אתה יכול להרוג אותה אחר כך איך שאתה רוצה. תקיז דם, תהרוג אותה, מה שאתה רוצה. שים לה כדור בראש. תעשה מה שאתה רוצה. אתה בעצם אומר: במדינת ישראל, מדינת היהודים, לא תהיה שחיטה כשרה כדת וכדין. זה מה שאתה אומר. 
       
       עכשיו, אדוני היושב-ראש, זה בדיוק מה שקורה ומה שמזעזע אותנו. אני חוזר ואומר: רוב עם ישראל רוצה לאכול בשר כשר. רוב העם היהודי, רובו ככולו. אתה רואה את זה. אבל מה קורה? היות שהם יודעים שהחוקים האלה ספק אם יתקבלו, ואולי לא, כמו הרבה חוקים שניסו להעביר ובינתיים, ברוך השם, לא הצליחו - אבל יש שיטות אחרות. לחסל את שירותי הדת לא צריך חוק; אולי צריך איזה תיקון חוק קטן. 
       
       קודם כול עשו פירוק של משרד הדתות, ולאחר מכן, לאחר שהכול התפרק, ממילא הכול כבר בסדר גמור, הכול בשליטתנו, נעביר את זה למשרד החינוך. אפילו מבקר המדינה אמר – איפה הוראות המעבר? איך זה מתנהל? האם זה תקין או לא תקין? ואין ספק שהוא יחקור את הנושא. אבל קודם כול מפרקים את משרד הדתות. אחרי שפירקנו אותו, משרד החינוך יטפל בישיבות, משרד הפנים יטפל במועצות הדתיות – או משרד ראש הממשלה. עכשיו כל אחד תופס חלק מהטרף, ומשתלח בו, ומתעלל בו ועושה בו כל מה שהוא מבין. 
       
       אז הנה, מועצות דתיות לא צריך לסגור. אני יודע שאם שר הפנים פורז יגיד שהוא מפטר רבנים והוא רוצה לסגור בתי-כנסיות ולבנות, להבדיל, כנסיות, יהיה פה בלגן, לכן מה הוא עושה? הוא עושה את זה לאט-לאט: לא מעבירים לרשויות המקומיות כסף למועצות הדתיות. היום ראשי הערים מבינים, שמי שמעביר כסף למועצה דתית אפילו מקבל נזיפה משר הפנים, מקבל נזיפה – אתה בגירעון, איך אתה מעביר כסף למועצה הדתית?
       
       אגב, אני רוצה להפנות את תשומת לבכם לכך שמבקר המדינה, בדוח הקודם שלו, כמדומני, או אחד לפני הקודם, העיר, שכל עוד החוק לא השתנה, כל עוד לא החליטו לסגור את המועצות הדתיות, חובה להעביר תקציבים למועצות הדתיות כסדרם, על-פי חוק. 
       
       אמרתי, אם אתם חושבים שראש מועצה דתית כזה או אחר מתנהג לא נכון, בואו לא נשפוך את המים עם התינוק, שראש העיר, שר הפנים יסדר לו ועדה קרואה, יעשה לו ועדת ביקורת, ידיח את ראש המועצה הדתית, אם הוא לא מתנהל נכון. אבל בינתיים, תראו מה קורה: שנה וחצי אנשים לא מקבלים משכורות. לא רשמי נישואין – הרי מה קורה, האנשים האלה עוזבים את העבודה – חלקם עוזבים, ואפילו דמי אבטלה אדם כזה לא יכול לקבל, כי הוא לא קיבל מכתב פיטורין – גם דמי אבטלה הוא לא יכול לקבל. אבל אני מוכרח לומר פה, מעל הדוכן, שאני מוריד את הכובע לפני אותם אנשים, שמשמשים בקודש, שפועלים בשירותי הדת. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       להוריד את הכובע זה ביטוי נוצרי.
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       נדהמתי, אדוני פורז. נדהמתי. אני מצדיע להם, מרכין ראש לפניהם, איך הם עמדו, גם בלי משכורת – אני מודיע לך מה הם אומרים – גם בלי משכורת לבלנית, היא אומרת שהיא תבוא למקווה לשמור על טהרת המשפחה ולדאוג שעם ישראל ישמור על טהרת המשפחה. גם בלי משכורות הם יישארו במועצות הדתיות וימשיכו לתפקד. מי שחושב שאפשר למחוק את הזהות היהודית ככה, לתת לה למות מעצמה, טועה – זה לא יקרה. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       חבר הכנסת אלי ישי, למה אתה לא מעלה את הזעקה של כל עובדי הרשויות המקומיות?
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אני באמצע – פתחתי ברשויות המקומיות, ואני מדבר על המועצות הדתיות, כי יש הבדל. כשאומרים לשר הפנים להעביר כסף למועצה דתית, הוא אומר - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני פשוט רוצה להבין, אדוני עוד בפתח דבריו?
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אני אשתדל לסיים. דיברתי על כך שזה מתחיל ברשויות המקומיות, גם שם יש קריסה, אבל שם שר הפנים – כולם מבינים, ראשי הערים מבינים, שאם הם מעבירים כסף למועצה הדתית, הוא צועק עליהם: רגע, מה אתם מעבירים למועצות הדתיות? אתם בגירעונות. זאת אומרת, יש לו הדרך להתנהל עם הרשויות המקומיות. אגב, הוא סובר אחרת, כרגע אני לא נכנס לנושא הפוליטי, איך הוא חושב שהרשויות צריכות להתנהל, זה עניין אחר לגמרי. 
       
       הרשויות המקומיות הן בהתרסקות טוטלית, מוחלטת. גם הן סובלות מהתעלמות. גם הן בצרות צרורות, אבל לפחות יש להן קצת ארנונה, והן עושות כמה צעדים שמהם הן מתקיימות. גם זה הולך ומידרדר – גם שם הולכת להיות קריסה, גם שם בחלק מהמקומות יש קריסה מוחלטת, טוטלית, וגם שם יש מקומות שאין בהם משכורות חצי שנה ואולי גם יותר, וגם יותר – וגם במגזר הערבי – וזה קיים. אבל הניסיון, ידידי, חבר הכנסת רן כהן, מעבר לקריסת השלטון המקומי, הניסיון הוא לחסל את שירותי הדת; לחסל, לא להביא לידי קריסה, זה ממש חיסול, הדרך ששר הפנים בחר. 
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, באמת, עם כל הכבוד וההערכה – רציתי לדבר אתך עוד לפני כן, ולא הצלחנו לדבר בטלפון, גם היית בחוץ-לארץ – אנחנו לא רוצים לעשות צעדים קשים, לא רוצים לעשות צעדים חריגים, אבל דע לך, שאם לא יהיה פתרון אמיתי לבעיות – אני מודיע פה – נעשה כל שלאל ידינו – בצורה חוקית, על-פי כל הכללים – אבל נעשה דברים קשים, דברים חריגים, דברים שאולי לא  נהוגים ולא יהיו מקובלים. יחזקאל בן בוזי התבזה על דברי תורה. הזכות שלו היא שהוא התבזה על דברי תורה. אמר לי הרב עובדיה יוסף בשבוע שעבר, שכל דבר שבית-דין מוסר את נפשו עליו –  מצליח. אני מודיע פה, שיחד עם בתי-הדין, יחד עם נבחרי הציבור, יחד עם הציבור הגדול, אנחנו נמסור את נפשנו על תורת ישראל ועל כלל ישראל ועל החברה בישראל, מול אלה שרוצים לעקור גם את הדת, גם את היהדות וגם את החסד. 
       
       פגעתם פגיעה קשה ואנושה בכל השכבות החלשות. אמרת פעם – לא התביישת לומר – על אשה חד-הורית שאין לה מים לשלם ומנתקים לה את המים, שתאסוף מי גשמים. זה הסגנון. יש עוד איזו הצעת חוק של שינוי, שמי שרימה את הביטוח הלאומי לא יקבל קצבת ביטוח לאומי. ריבונו של עולם, להעניש את הילדים? להרעיב את הילדים? כשעשינו פה חוק שמחבל שהתאבד, יבלמו את הקצבאות שלו – הרי הוא התאבד, מה פתאום תקבל אשתו קצבת שאירים? היא אלמנה, בעלה התאבד, למה שתקבל? כשהבאנו את הצעת החוק, איזה רעש היה, איזה בלגן היה, מה אשמים הילדים? מה אשמה אשתו? זה עבר, ברוך השם. אבל זה מחבל, להבדיל אלף אלפי הבדלות, גם אם קם אדם ורימה את הביטוח הלאומי – תקנוס אותו, תעצור אותו, תקנוס אותו, שים אותו בבית-הסוהר – אבל לעצור את קצבת הילדים שלו? להרעיב את המשפחות? זאת השיטה, זאת השיטה הגזענית – הרס, חורבן.
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, באמת, בכבוד גדול מאוד שיש לי אליך, אני אומר לך את זה בכאב עצום – אני מכיר אותך הרבה מאוד שנים, יותר מ-20 שנה, את כל הדרך הפוליטית שלך, לאן שהגעת ועד לאן שהגעת, עוד מימי חברותך במועצת העירייה, את ההגינות שלך ואת היושר שלך – דע לך, אדוני, אתה היושב-ראש, אמרתי פה לסגנך, שהוציא אותנו מהאולם, אפשר להוציא את חברי הכנסת הדתיים מהאולם, מהבית הזה, אבל לא יהיה אפשר להוציא את היהודים הדתיים, המסורתיים, ממדינת ישראל. לא יהיה אפשר לנתק אותנו מתורת ישראל. לא יהיה אפשר לעקור מאתנו את התורה. זה לא יעזור. זה מובטח לנו לדורי דורות. 
       
       אני מודיע, לסיום, שנמסור את נפשנו על תורת ישראל, ולמען אותו ציבור שנשלחנו בעבורו נעשה את הכול. אני מאוד מקווה שבאמת יהיה פתרון, ולא, יש תוכניות לא קלות, קשות, כואבות, חמורות, יוצאות דופן – אבל אנחנו נעשה את הכול, את הכול, את הכול, כדי להחזיר, אולי, את השפיות, וכדי שיבינו השרים בממשלה, שגם אם הם לא אוהבים את זה, וגם אם זו לא הדרך שלהם, רוב עם ישראל, או כל עם ישראל, מקבלים שירותי יהדות ודת, כל אחד – בצורה כזאת או אחרת כולם זקוקים לזה. בלי יהדות, בלי תורת ישראל, אין קיום למדינת ישראל. 
       
       אנחנו ערב מתן תורה – לסיום – ערב מתן תורה. בעזרת השם, מחר חג השבועות, חג מתן תורה. אני מציע לשר פורז, באמת, קצת לראות את ההיסטוריה של העם היהודי, איך הגענו לאן שהגענו. לקראת חג מתן תורה, שהוא בעצם הקיום של עם ישראל – בלי תורת ישראל גם לא היינו עולים ארצה, לפחות אולי בזה תסכים אתי, כי כבר אלפי שנים היינו מתרסקים ומתבוללים בתפוצות. לא היינו פה. לא היינו עולים. תורת ישראל שמרה על עם ישראל, ולכן אנחנו נמצאים פה. ואם פה, במדינת ישראל, לא תהיה תורת ישראל, גם לא תהיה לנו ארץ-ישראל. 
       
       לפחות בערב מתן תורה, אני מבקש מהבית הזה להביע באמת אי-אמון בממשלה, ולתת יד לחיזוק מוסדות הדת, לחזק את הרשויות המקומיות, את השלטון המקומי ואת המועצות הדתיות כאחד. על כל מה שקשור לשלטון המקומי ולשירותי הדת לאזרחי מדינת ישראל, להביע אי-אמון בממשלה ולתמוך בהצעת האי-אמון שלנו בממשלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת ראש תנועת ש"ס. אדוני שר הפנים יעלה ויבוא וישיב למבקש אי-אמון.
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – אדוני היושב-ראש, בדרכך החוצה תאזין רק לשניים שלושה משפטים. אני רוצה לומר שאני חושב שנחסכה ממך עוגמת נפש רבה בשל האירוע שהתרחש פה בשבוע שעבר, ואולי טוב שלא היית כאן, כמייצג את הכנסת. ודאי דיווחו לך על כך שקבוצת חברי כנסת חרדים החליטה לשבש את דיוני המליאה. נכנסו פה, נעמדו באמצע הרחבה ומנעו את היכולת התפקודית הדמוקרטית של הכנסת. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       - - -
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       כי הייתם חרדים, מה לעשות? לא ראיתי אחרים, ראיתי רק אתכם, אבל אם יש מישהו שהיה – אני ראיתי רק את חברי הכנסת של ש"ס ושל יהדות התורה במפגן הבלתי-ראוי הזה, שמבייש את הכנסת, ומבייש את הדמוקרטיה, ובראש ובראשונה מבייש אתכם. 

יעקב מרגי (ש"ס):
       
       מפגן שכולם הזדהו אתו חוץ ממך. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       לא משנה מה העניין, לא משבשים את עבודת הכנסת, לא משתמשים בבריונות בבניין הכנסת, אלא מנהלים דיון ראוי. 
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       מה שאתה עושה זאת הבריונות הכי גדולה - שמונה חודשים לאנשים אין משכורת. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       מותר לכם להגיש הצעת אי-אמון, מותר לכם להצביע איך שאתם רוצים. אני חושב שההתנהגות הזאת היתה בריונית, היתה חצופה, אני מקווה שוועדת האתיקה, ככל שיוגשו לה תלונות, תדע לטפל בדברים האלה. 
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       לך יש משכורת, תתבייש לך. 

שר הפנים אברהם פורז:
       
       אני גם מצטער על כך שחבר הכנסת אלי ישי עלה פה וניסה להלך אימים על כולנו, שננקוט את כל האמצעים - כמובן הוא אמר החוקיים. עם כל הכבוד, יש כללים בדמוקרטיה, יש דרכי פעולה, מותר לכם לפעול כפי שמקובל במדינה דמוקרטית - - - 
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       זאת דמוקרטיה, שלא לקבל שמונה חודשים משכורת? איזה דמוקרטיה זאת? תסלח לי, אדוני השר, זאת לא דמוקרטיה, שעובד לא מקבל משכורת. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       הפגנות עושים בכיכרות ולא במליאת הכנסת. זאת לא התנהגות נאותה של חברי הכנסת. 
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       על מה אתה מדבר, נראה אותך חודשיים לא מקבל משכורת - ממה תחיה, עם מה תלך לבנק, איך תשלם משכנתה? 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       חבר הכנסת וקנין, גם אם לא שילמו משכורות בשלטון המקומי, התנהגות בריונית במליאה לא מקובלת. 
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       התנהגות בריונית זה אתה שלא מעביר משכורות. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת וקנין. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       רבותי, אין ספק שיש בעיות קשות לשלטון המקומי, והבעיות הקשות האלה לא פוסחות על הגופים הסמוכים על שולחנו של השלטון המקומי - זה יכול להיות מועצות דתיות, איגודי ערים, כבאות, איגודים לאיסוף אשפה. כל השלטון המקומי נמצא במצוקה קשה מאוד. מדוע הוא נמצא במצוקה קשה מאוד? קודם כול, במשך שנים רבות נתנו לדברים האלה להידרדר. נתנו לרשויות מקומיות אפשרות לקחת הלוואות שהן אינן מסוגלות להחזיר. ובשנים האחרונות גם יש צמצום הדרגתי ודי משמעותי של תמיכת המדינה בשלטון המקומי. 
       
       לו היה הדבר תלוי בי ורק בי, הייתי כמובן שמח שלשלטון המקומי היו מוקצים משאבים נוספים, כי גם אני סבור שהקיצוצים שנעשו הם דרסטיים מדי. אבל לאחר שבמאבק שהתנהל פה לפני חודשים מספר הוחזרו מיליארד ו-100 מיליון לתקציב משרד הפנים, אני לא יכול לומר שהמצב הוא בלתי סביר לחלוטין. 
       
       זה נכון שיש לנו הרבה מאוד רשויות בבעיות. אני יכול לומר לכם, לצערי הרב, שמתוך כ-250 רשויות בישראל, יותר מ-120 נמצאות אצלנו בטיפול במסגרת תוכניות הבראה. זה כמובן דבר מאוד בעייתי, שחצי מהשלטון המקומי בישראל נמצא בתוכניות הבראה. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       אתם אשמים. אתם רציתם ממשלה קטנה, עם תקציב קטן, עכשיו אתם בוכים. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת דהן, שב בבקשה. אם אתה רוצה לדבר, שב.
        
שר הפנים אברהם פורז:
       
       הייתי אומר, שאפילו היכולת של המשרד שלנו להתמודד עם כמות גדולה כזאת של מצוקות היא מאוד קטנה. תראו, נוהלה מדיניות במשך שנים רבות - משבר כלכלי שבא עלינו בעקבות האירועים הביטחוניים, גם משבר היי-טק ואחרים, הביא  לירידה חדה בהכנסות המדינה, לצמצום בתקציבי הממשלה, וכתוצאה מזה גם בתקציבי הרשויות המקומיות. המשרד שלי עושה כל מאמץ כדי להתמודד עם הקיצוצים, בכך שאנחנו מנסים לסייע לרשויות המקומיות ככל שאנחנו יכולים כדי להתגבר. 
       
       הרשויות המקומיות אינן נוקטות מדיניות מכוונת נגד שירותי הדת. ממש לא. ובכל מקום, אם הדבר נעשה, הוא לא נעשה ביוזמתי ולא בהכוונתי. אני חושב ששירותי דת הם שירותים לגיטימיים, הם צריכים להינתן לציבור בכל מקום כמו שירותים אחרים. 
       
       אני גם מקווה, שבתוך זמן לא רב נצליח להביא למימושו של ההסכם הקואליציוני שיש בינינו לבין יתר מרכיבי הקואליציה, שלפיו המועצות הדתיות יתחסלו ויתבטלו לחלוטין. נכון שעכשיו יש איזה שיפור, אבל עדיין אלה מנגנונים מנופחים ובלתי יעילים. שירותי הדת יינתנו על-ידי הרשויות המקומיות, במתכונת שנותנות הרשויות המקומיות גם בשירותים אחרים. 
       
       מאחר שחבר הכנסת אלי ישי העלה פה את עניין השחיטה הכשרה, אני רוצה להעלות משהו בעניין הזה. אני מאוד רגיש לסבלם של בעלי-חיים. אני חושב שהמצווה של צער בעלי-חיים היא גם מצווה יהודית. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       רק לזה אתה רגיש. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       לא רק לזה. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       תאמין לי, התחושה שלנו, שרק לזה. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       חבר הכנסת בניזרי, לא רק לזה. תאמין לי שלא רק לזה. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       זה מה שאתה משדר לנו. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       תראו, בימי קדם כשביצעו שחיטה כשרה לא היו האמצעים שיש היום. היום יש אמצעים, שחיה, לפני ששוחטים אותה, מהממים אותה בהלם חשמלי. זה לא הורג אותה - - -  
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       מי קבע שזה לא צער בעלי-חיים? אתה קבעת? לפי איזה תזה? 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       עובדה היא, שבניסויים שנעשו בחיות שקיבלו הלם, אחרי איזה זמן, אם לא עושים לה שום דבר נוסף, אותה חיה קמה ומתחילה ללכת. במלים אחרות, אין שום סיבה לבצע את השחיטה כשהחיה בהכרה מלאה, סובלת ומתענה, כשאפשר לעשות את זה בדרך הרבה יותר הומנית שלא תגרום סבל. 
       
       שוחחתי בעניין הזה גם עם רבנים. חלק מהרבנים אומרים שהדבר הזה לגיטימי לחלוטין, כי הרי המכה החשמלית וההלם לא הורגים. לכן, המוות לא נגרם כתוצאה מההלם החשמלי, הוא נגרם כתוצאה מהשחיטה שמבוצעת לאחר מכן. 
       
       אני חושב שלא יקרה שום דבר אם גם אתם, חברי הכנסת הדתיים והחרדים, תתקדמו קצת ותבינו שגם מניעת סבל מבעלי-חיים זה דבר חשוב ותיתנו יד לדבר ההומני הזה. זה לא פוגע בשחיטה הכשרה. 
       
       מכל מקום, גם לי צר על זה שעובדים בשלטון הציבורי, במגזר הציבורי, ולא משנה איפה, לא מקבלים משכורות. זה יכול להיות בעירייה, זה יכול להיות באיגוד ערים, זה יכול להיות במועצה דתית, אבל המצוקות מקיפות את כולם, ואכן בחלק גדול מהמקומות יש לנו בעיות של תשלום משכורות. 
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       אדוני השר, אני מוכן לקבל את העניין של השחיטה, בתנאי אחד: תסביר לי, אתה כל כך דואג לבעלי-חיים, ילדים אין להם מה לאכול, רעבים - לא כואב לך, אין לך לב? 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       אל תגזים גם בזה. אל תגזים. בכל מקרה, אני מצטער, חבר הכנסת וקנין, על כל עובד של המגזר הציבורי - אגב, לא רק במגזר הציבורי, כואב לי הלב גם אם יש מפעל פרטי שנקלע לקשיים ואין יכולת לשלם שכר לעובדים. 
       
       אנחנו מתמודדים בקושי רב עם בעיות השכר ותשלום המשכורות וגם יתר ההוצאות בשלטון המקומי. במסגרת הבעיה הזאת יש לנו בעיות גם עם שירותי הדת. תודה רבה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. נעבור לרשימת הדוברים. בבקשה, ראשון הדוברים, חבר הכנסת דני יתום, לרשותך עשר דקות. 
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       גברתי היושבת בראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, לפני כמה שבועות חשבתי לתומי שהגיעו ימות המשיח וכל מה שהיה חסר, לראות את המשיח מגיע על חמורו הלבן. אבל הסתבר, שהמראה הזה היה מראה שווא. ראש הממשלה שרון, שכמעט הביא אותם ימים חדשים בכך שהתכוון, לפחות על-פי דבריו, להביא להחלטה על התנתקות ותחילתו של תהליך היפרדות בינינו לבין הפלסטינים, כשל במשאל הליכוד, ולא הצליח להעביר את יוזמתו, אפילו לא בקרב מתפקדי הליכוד. 
       
       הליכוד מלכד את ראש הממשלה, הוא בעצם מנע מראש הממשלה את האפשרות להוכיח לנו אם הוא התכוון ברצינות או שמא לא. אני עדיין אינני  בטוח שכוונותיו של ראש הממשלה בעניין הזה הן אכן כוונות אמיתיות; אני מקווה שהן אמיתיות. אבל לא יבשה הדיו על הכותרות שזעקו: הליכוד מלכד את שרון, והנה אנחנו עדים, רבותי חברי הכנסת, לכותרות חדשות שיוצאות באמצעות כלי התקשורת השונים, הכתובים והאלקטרוניים: יש לראש הממשלה תוכנית חדשה, תוכנית מקוטעת, תוכנית שאין לה ראש ואין לה זנב, וספק אם בכלל יש לה גוף. ואני שואל, האם יכול להיות, שכל העם שלא חטא יסבול רק בגין העובדה, שבמשאל מתפקדי הליכוד לא הצליח ראש הממשלה לקבל את הרוב שהיה דרוש לו, לדבריו ולטענתו? אף שלדעתי הוא עשה טעות בכך שהוא פנה למתפקדי הליכוד, אבל זה עניין שלו ושל מפלגתו. 

       האם יכול להיות שכולנו, האזרחים התמימים, האנשים, הגברים, הזקנים, הטף, הילדים, כולנו נסבול רק בגלל העובדה שכתוצאה מכך שלא עברה אצל מסננת מתפקדי הליכוד תוכנית א', בא ראש הממשלה עם יוזמה חדשה ובעצם יביא בפני הממשלה - על-פי הפרסומים הגלויים - תוכנית שבסופו של דבר תשפיע על כל אחד ואחת מאתנו, והיא גרועה לאין ערוך ולאין שיעור מהתוכנית הקודמת? זאת תוכנית שתפגע בכל אחד ואחת מאתנו. 
       
       לא בכדי אנחנו שומעים בעיקר אמירות שמתנגדות לתוכנית החדשה, אם אכן הדברים שמתפרסמים בתקשורת הם דברים נכונים, שהרי לכל בר-בי-רב - ולא  צריך להיות אלוף ואפילו לא אלוף-משנה ובקושי צריך להיות רב-טוראי כדי להבין שתהליך התנתקות, שהוא כמו תהליך של נסיגה, צריך להיעשות ברצף, וכמו שנאמר ברחוב, במכה אחת. על-ידי זה שמושכים את התהליך לשנתיים או שלוש שנים עלולים להביא סכנה וכליה על כל התהליך. הדבר יביא לכך שלאחר השלב הראשון יימשך הוויכוח. ניחא, אבל בפרק הזמן שבין השלב הראשון לשלב השני הרי יוכלו כל מתנגדי התהליך להתגייס על מנת לפגוע גם בכוחות וגם באותם ישראלים שממשלה ישראלית מצווה להגן עליהם בעודם נמצאים ביהודה ושומרון וברצועת-עזה. 
       
       אני שואל את ראש הממשלה מכאן: אתה עומד להציג תוכנית שאתה יודע שהיא תוכנית רעה,  מדוע אם כן לא לחזור ולהציג את התוכנית הקודמת? כל זה רק בגלל העובדה שנקשרו ידיך ורגליך על-ידי מתפקדיך, אנשי הליכוד שבחרו בך על מנת להוביל את הממשלה והמדינה לעבר חוף מבטחים? לשלום שאין? לביטחון שאין? לרווחה כלכלית שאין? לרווחה חברתית שאין? 
       
       במבחן הביצוע, שהוא מבחנה של הרשות המבצעת, ראש הממשלה שרון וחבר שריו נכשלו כישלון חרוץ. נכשלתם בכל אחת ואחת מהמשימות. בעצם נכשלתם מכיוון שלא פרסתם ראייה אסטרטגית. הממשלה הזאת נכשלה מכיוון שלא התוותה ואיננה מתווה מסלול אסטרטגי. לא הוצגו יעדים לאומיים. אין תוכנית - מאחר שאין יעדים, אז גם לא נגזרת תוכנית. על כן כל אחד מהשרים מבין את חוסר המדיניות באופן אחר לגמרי. אל תתפלאו על כל ההתבטאויות, שאינן התבטאויות קוהרנטיות, של כל אחד ואחת מהשרות והשרים בממשלתו של שרון.
       
       אני מבקש לומר, שגם אם חלוקות הדעות ביחס לנחיצות של מבצע צה"ל הגדול ברפיח - שאני מקבל את נחיצותו, אבל לא את אורכו ולא את האופן שבו הוא בוצע; גם אם נטוש על כך ויכוח, ברור שרק במבצעים גדולים של צה"ל לא יהיה די כדי להשיג ביטחון, ובוודאי לא יהיה די כדי להשיג שלום, אלא יש בזה די כדי להרחיק את השלום. 
       
       מאז כינונה של הממשלה הזאת חסר האופק המדיני. בעצם, כל מה שנאמר בתחומים המדיניים ובתחומים הביטחוניים על-ידי שרון, בין היתר כאן, כאשר הוא עמד פה והתחייב שכך הוא התחייב  גם לבוש וכך הוא התחייב גם לכל הציבור במדינת ישראל, דבר מכך לא קרה. רק השבוע היינו עדים לפרסום בעיתון אמריקני נחשב, שלפיו דיפלומט אמריקני שיושב בישראל אמר, ששרון לא ביצע אפילו התחייבות אחת מכל ההתחייבויות לבוש. ראש הממשלה שרון, ניחא, אפס ביצוע מול מה שהתחייבת בפני הנשיא בוש, אבל התחייבת בפנינו, בפני הכנסת הזאת, ודרכנו התחייבת בפני הציבור, שתוריד התנחלויות לא חוקיות או לא מאושרות ועוד כהנה וכהנה הבטחות שקצרה היריעה מלהזכיר ולהכיל, אבל לעומת זאת דף הביצוע מראה אפס. דף הביצוע ריק לחלוטין, מכיוון שכל השורות וכל הרובריקות ריקות לחלוטין. בביצוע לא נעשה דבר.
       
       הממשלה של שרון היא ממשלת שיתוק. האם אנחנו זכאים לכך שהממשלה שלנו תהיה ממשלת שיתוק? דווקא בימים אלה, שהם ימים קשים, שבהם כל אזרח ואזרחית מסתובבים אכולי דאגה ביחס לעתיד, ביחס למחר, ביחס למחרתיים, גם מההיבט הפרטי, ההיבט המשפחתי, חוסר הביטחון הכלכלי - מה יהיה עם קצבאות הזיקנה, מה יהיה עם הקצבאות האחרות, מה יהיה עם הפנסיה, אף אחד אינו יכול לומר מה יהיה גובה הפנסיה שהוא יזכה לקבל, אם בכלל, בעוד כך וכך שנים – בשעה שהפרטים דואגים לעצמם ולבני המשפחות שלהם והציבור מסתובב מודאג מחמת הצרות הצרורות שבתוכן אנחנו נמצאים, הממשלה של שרון שותקת, יושבת ושותקת. 
       
       פעילות צה"ל בשטחים וההתנהלות של הממשלה פוגעות פגיעה אנושה באופן שבו הנוער הישראלי רואה את השירות בצה"ל ומתייחס למרכיבים השונים של הדמוקרטיה הישראלית. אני מבקש לצטט בפניכם כמה נותנים מזעזעים שהתפרסמו בסקר שנערך בקרב בני-הנוער במדינת ישראל בשנת 2004 על-ידי המכון הישראלי לדמוקרטיה. 
       
       60% מבני-הנוער כמהים למנהיג חזק כתחליף למסגרת החוקית. הרי זה מזעזע, זה מזכיר ימי שפל נוראים בהיסטוריה של האנושות.  
       
       43%, רבותי, תומכים בסרבנות משני סוגיה – סרבנות לפנות מאחזים והתנחלויות, אם אכן פקודה כזאת תינתן,  וסרבנות לשרת בצה"ל, בשטחים, בשטחי יהודה ושומרון וחבל-עזה. כמעט כל נער שני – הרי זה דבר מחריד, מישהו צריך לתת את הדעת על זה. איננו יכולים להמשיך ולישון בלילה שינה נוחה ונעימה  כאשר אלה הם פני הדברים. 
       
       גברתי היושבת בראש, 43% תומכים בהגבלת חופש הביטוי של נואם שמבקר את המדינה. 36% סבורים שכדי להגיע לצמרת, קרי בפוליטיקה, צריך להיות מושחת. כך אנחנו נראים בעיניהם. רק 52% רואים את עתידם בישראל. רק 46% תומכים בשוויון מלא לערביי ישראל.
       
       הדברים בלתי מתקבלים על הדעת. זו לא תוצאה של חוסר חינוך בבתי-הספר וזו לא תוצאה של חוסר הקניית ערכים בבתים הפרטיים של כל אחד ואחד מאתנו. זוהי הדרך הקולקטיבית שבה בני-הנוער מסתכלים על מה שקרוי היום מדינת ישראל. אנחנו חייבים לעשות הרבה יותר על מנת שבני-הנוער האלה ירצו להישאר ולהקים כאן את בתיהם, על מנת שהם יסתכלו על המנהיגות והדמוקרטיה באופן אחר לחלוטין.
       
       מאחר שסיימתי את זמני, כל מה שנותר לי זה לקרוא לכם, חברותי וחברי חברי הכנסת, להצביע אי-אמון בממשלת אריאל שרון. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. יעלה ויבוא חבר הכנסת יחיאל חזן - חמש דקות.

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, היום, כאשר חיילי צה"ל נמצאים ברפיח, אני חושב שאנחנו, כל חברי הבית, בלי יוצא מן הכלל, צריכים להיות מאוחדים כדי שנוכל כולנו לגבות אותם, לחזק אותם, לדאוג שהם יחזרו שלמים ובריאים לבתיהם. אנחנו צריכים ללמוד מאמריקה הגדולה. הרי הבית כולו מחולק פה. כל אחד חושב שהם צריכים לעשות את העבודה על הצד הטוב ביותר כדי להגן על אזרחי מדינת ישראל. הם נשלחו לשליחות חשובה מאוד - כדי למגר את הטרור.
       
       כבר שמעתי כאן את חברי חבר הכנסת וילן שאמר: מה כבר אפשר להעביר במנהרה בגודל של 40 סנטימטר או 60 סנטימטר, אר.פי.ג'י.? אני מתפלא איך חבר הכנסת וילן, שהיה לוחם וחייל, מזלזל באר.פי.ג'י. כולנו יודעים מה קרה לאותו נגמ"ש בציר פילדלפי, לא נשאר ממנו כלום. איזה מסר מעביר בעצם חבר הכנסת וילן כאן מעל הבמה לחיילי צה"ל, להורים שמחכים בבית שהם יחזרו בשלום? הוא אומר לנו בעצם רק דבר אחד, המנהרות האלה שדרכן עובר ציוד האמל"ח, הם צריכים להמשיך להעביר בהן את הציוד, כי הוא מזלזל באותן מנהרות.
       
       אנחנו יודעים שבמשך שלוש שנים התגלו 90 מנהרות באותו אזור. אני חושב שאנחנו צריכים לא רק לגבות את החיילים, אנחנו צריכים לעודד אותם, קודם כול, שבאמת יהפכו את כל הבתים שם, את כל החדרים של הילדים שמתחת למיטות שלהם יש פתחי מנהרות שדרכן עובר הציוד. ומצד שני, יחד עם זה אנחנו צריכים באמת לדאוג שאותן משפחות חפות מפשע, שאותם אזרחים שבאמת לא עוסקים בטרור לא יאונה להם שום רע.
       
       ראש הממשלה, שהיה אמור להופיע היום בוועדת החוץ והביטחון, לא הופיע מפני שהוא רוצה קודם כול להציג את התוכנית בפני השרים. אנחנו שומעים כל יום מחדש על כל מיני תוכניות של מיני התנתקויות, או מיני בריחות, או התנתקות מדורגת, ועוד כל מיני תוכניות של עקירת יישובים בשלבים.
       
       אני חושב שלא זה הזמן לדון או לדבר על התוכניות האלה. קודם כול שחיילי צה"ל יחזרו בשלום הביתה ויסיימו את המשימה שהוטלה עליהם. רק אחר כך, כאשר יבצעו את המשימה, אנחנו נתחיל לדבר על תוכנית מדינית.
       
       המשמעות של התוכנית שעליה מדבר ראש הממשלה היא אחת. זו אותה תוכנית שהוצגה במשאל הליכוד, אותה גברת בשינוי אדרת. אני חושב שצריך לתת לפלסטינים הזדמנות לנהל את העניינים שלהם בעצמם, אבל לפני כן צריך לתת לנו כיהודים וכישראלים הזדמנות לחיות כאן בביטחון, שתהיה לנו אפשרות לשלם משכורת לעובדי הרשויות ולא להתעלם מהמשפחות שלא מביאות משכורת הביתה כבר חודשים רבים.
       
       כולנו יודעים רק דבר אחד, שכל אחד מתקיף את ראש הממשלה וכל אחד חושב שהוא יכול לנהל את המדינה טוב בהרבה מאשר אריאל שרון. אבל אין לי ספק שראש הממשלה, שעליו מוטלת האחריות, צריך להביא תוכנית שמצד אחד תפתור באמת את הבעיה עם הפלסטינים ותפתור את בעיית הטרור ומצד שני לא תקרע את העם. תודה רבה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חברת הכנסת מלי פולישוק-בלוך; לרשותך ארבע דקות.
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבל שחברת הכנסת יולי תמיר, ששפכה אש וגופרית על שינוי וחבריה, לא נשארה לשמוע את דברי. אפשר להיות דמגוגים, אבל קצת עובדות לא יזיקו.
       
       הלב שלנו נראה אטום לחברת הכנסת תמיר וכנראה לחבריה למרצ או יחד.
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       היא מהעבודה.
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       סליחה, נכון, היא מדברת כל כך כמו מרצ שכבר התבלבלתי. תודה על התיקון.
       
       ובכן, אני רוצה לומר לחברי ממרצ ומהעבודה, הלב שלנו לא רק שהוא לא אטום, הוא בכלל לא אטום. לא אטום לקורבנות הטרור הפלסטיני, לאלף קורבנות הטרור; הוא גם לא אטום לסבל התושבים הפלסטינים; הוא גם לא אטום לרצונם של חיילינו לחזור שלמים ובריאים ממשימת האבטחה שאנחנו כאן, הממשלה והכנסת, הטלנו עליהם. אנחנו אפילו לא אטומים לעובדה שקומץ מתנחלים ברצועת-עזה, 7,500 בלבד, גרים בקרב 1.25 מיליון איש שגורמים לכך שחיילינו נאלצים להיות שם, כפי שאמרתי על-פי המדיניות שלנו, בשליחותנו. 
       
       ואנחנו, חברי הכנסת ממפלגת העבודה, עושים מאמצים – לא אתם – אנחנו עושים מאמצים לדאוג לכך שהם לא יצטרכו להיות שם. בגלל זה – חבר הכנסת חזן איננו כאן כעת – כן צריך לדבר עכשיו ולעשות עכשיו, לבצע את מדיניות ההתנתקות מאותו מקום ארור שנקרא רצועת-עזה, כי אין לנו מה לחפש שם. אז לא אנחנו אטומים, חברת הכנסת תמיר. 
       
       מאטימות לאטימות, אני אעבור לנושא הכלכלי. דובר על העניים שחיים אתנו. אותם עניים, שמספרם הולך וגדל בעשור האחרון, הם תוצר של מדיניות שגויה של מפלגת העבודה, יחד עם מרצ ויחד עם המפלגות החרדיות - מדיניות שטיפחה כאן עוני ועליבות של אנשים, שהיו גורמים שהעדיפו לתת להם קצבאות במקום לספק להם השכלה.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       לא נעים להזכיר נשכחות, אבל כשהמדיניות נקבעה בידי מפלגת העבודה ומרצ את היית במרצ. לא שמעתי אותך נואמת את הנאומים האלה אז.
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       ועוד איך כן. אני לא הייתי אז חברת כנסת, אבל - ועוד איך כן.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אמנון רובינשטיין היה שם.
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       חבר הכנסת אורון, אפנה אותך למכתב ששלחתי לעיתון, שגרם סערה גדולה מאוד במרצ, עד כדי כך שיושב-ראש המפלגה הקודם שלך, יוסי שריד, אמר בישיבת סיעת מרצ, ואתה זוכר את זה היטב: אני לא מוכן לשבת עם הגברת הזאת שיושבת כאן, עם מלי פולישוק, בגלל מה שהיא אומרת. אני אמרתי את הדברים האלה אז ואני אומרת אותם היום. 
       
       המדיניות הזאת שגויה. היא שגויה לא מפני שאנחנו אטומים לעניים ולמסכנים, להיפך. אנחנו חושבים אחרת מכם. אנחנו חושבים שהדרך היא לטפח את האנשים, לטפח ולהשביח את ההון האנושי של מדינת ישראל, לתת להם השכלה, לתת להם יכולת עבודה, ולא להשאיר אותם בעוני ובמסכנות ולתת להם כמה מעות שיהיו מסכנים וישבו בבית. לא זאת הדרך, כי זאת הדרך של הקצבאות.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       בגלל זה קיצצו תקציבי חינוך ומדע?
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       כי אין ברירה, אדוני. המדיניות הזאת חיסלה את הקופה הציבורית. אין כסף, אתה יודע את זה יפה מאוד, אל תיתמם. 

חיים אורון (מרצ):
       
       - - - בהורדת מס.

אלי אפללו (הליכוד):
       
       מה היית עושה? 

היו"ר אתי לבני:
       
       אל תתווכחי אתם. 

חיים אורון (מרצ):
       
       שופינג כל יום הייתי עושה. 

אלי אפללו (הליכוד):
       
       מה קרה - - - 

חיים אורון (מרצ):
       
       כל יום הייתי עושה שופינג.

היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת אורון, חברת הכנסת אברהם, תנו לחברת הכנסת פולישוק לסיים. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר אתי לבני:
       
       חברת הכנסת אברהם.

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       מה ששמחתי לשמוע בדבריה של חברת הכנסת תמיר הוא שהיא מאמינה, כנראה – ואני שמחה על כך – ששינוי היא שמובילה את הממשלה. ואומנם כן, המפנה במדיניות של ראש הממשלה, שחבריו, במפלגה שלו, אינם מקדמים את מדיניותו, ומפריעים לו ליישם אותה, ונוסף על כך המדיניות הכלכלית של שר האוצר – כל זה, אומנם כן, המדיניות של שינוי. אני גאה על כך שלשינוי יש השפעה כזאת על ממשלת ישראל גם בנושא הכלכלי וגם בנושא המדיני. אז אל תדברו אתנו על אטימות.
       
       הבוקר שמעתי את שמעון פרס מדבר אל חבריו החדשים ממפלגת עם אחד, שהצטרפו למפלגה שלו. הוא אמר במפורש: לא נצטרף לממשלה אם המדיניות הכלכלית שלה תישאר כפי שהיא. אתם עד כדי כך אטומים למה שקורה במדינת ישראל? אתם עד כדי כך לא מבינים מה המשמעות של העובדה שכל אדם שני מתפרנס מעבודתו של אדם אחר? ש-50% מכוח העבודה בישראל – מהאנשים שיכולים ללכת לעבוד – אינם מתפרנסים? ולא רק מפני שאין מקומות עבודה, כי אנחנו יודעים טוב מאוד, יש כאן יותר מ-200,000 עובדים זרים – בונים בית לידי, כולם שם דוברים רומנית, רק מנהל העבודה מדבר עברית. אז אל תגידו לי שאין מקומות עבודה. יש מקומות עבודה, ועובדים זרים עדיין עובדים במקום הישראלים. 
       
       אנחנו צריכים לעשות הכול כדי שאנשים במדינת ישראל ילכו לעבוד, כדי שלא יפחיתו את התל"ג של ישראל, שלא יפגעו בכוח התחרות של ישראל - -

היו"ר אתי לבני:
       
       אנא, סיימי.

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       - - ולא יפחיתו את גביית מס ההכנסה. כי כאשר איננו גובים מס הכנסה אנחנו פוגעים ברווחה של כל אלה שאתם, מפלגות השמאל, כל כך דואגים להם ממרום המדיניות הסוציאליסטית שלכם.

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       משפט אחרון. אם אתם באמת ישרי דרך, ואם באמת ובתמים מעניינים אתכם אזרחי ישראל, תפסיקו עם הדמגוגיה ותעזרו לנו לעשות את השינוי שלדבריכם אנחנו מנסים לעשות כל יום, שעה-שעה, ולא קל לנו. התגובה של טומי לפיד, שר המשפטים, אתמול בממשלה מוכיחה כמה לא קל לנו. 
       
       גברתי, אני רוצה רק במשפט אחד לגנות את ההערה של יושב-ראש הכנסת לפני כמה דקות; אותה הערה שמעתי ממנו כשדיברתי פה במליאה והזכרתי את סבא וסבתא שלי שנרצחו בשואה. טומי לפיד אמר אתמול שהוא לא התייחס לסבתא שלו שהיתה בשואה. הוא התייחס לסבתא השנייה. זה ממש לא משנה. לא ייתכן להשתמש בדמגוגיה זולה ממרום מקומו בכס יושב-ראש הכנסת ולתקוף אותנו בכל פעם שאנחנו מזכירים את היקרים לנו. אני מגנה את זה בכל תוקף. תודה רבה.

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת שלמה בניזרי, בבקשה. 

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, כולם מדברים על תוכנית ההתנתקות של ראש הממשלה – כן תהיה, לא תהיה, באיזו מידה תהיה – אבל יש תוכנית התנתקות אחת שלמעשה מיושמת כבר מיומה הראשון של הכנסת, וזו תוכנית ההתנתקות מהיהדות ומתורת ישראל. זאת למעשה התוכנית האמיתית שבראשו ובמוחו הקודח של ראש הממשלה, עם חבריו משינוי, מהליכוד ומהמפד"ל: עקירת היהדות, עקירת תורת ישראל. לא מעניינות אותו ההתנחלויות – היהפוך כושי עורו ונמר חברבורותיו? אתם מאמינים שאריק שרון הולך כל כך להשתנות אלא אם כן יש אינטרסים שונים ומשונים מאחורי מה שהוא רוצה?
       
       אנחנו רואים את ההתנתקות – עקירה, לא רק התנתקות; זאת עקירה אמיתית של תורת ישראל, של הערכים שהעם היהודי מושתת עליהם במשך אלפי שנים. מחר בדיוק העם היהודי מציין את חג השבועות, יום מתן תורה. כאשר קיבלנו את התורה, מה אמר הקדוש-ברוך-הוא על היום הזה? היום הזה נהיית לעם. עד עכשיו הייתם קובץ של שבטים עם מנהגים והנהגות שונות, עכשיו אתם נהיים לעם. כלומר, איפה התחיל העם היהודי? למעשה הוא התחיל במדבר, לא מה שכתוב במגילת העצמאות – מה כתוב שם, זכורני עוד מהתיכון: "בארץ-ישראל קם העם היהודי". יענו, מה עשה אותנו עם? – הארץ. אין ארץ – אתה לא עם. אוי ואבוי לנו. 
       
       תסתכלו, העם היהודי אלפיים שנה היה בגולה, בין שבעים אומות העולם, פעמים רבות גם שבעים זאבים ואפילו מעבר לכך. מה הצליח לשמר אותנו? תסתכלו מה מרק טוויין כותב - שהעם היהודי נרדף לאורך כל ההיסטוריה כשידיו כבולות לו מאחוריו – אם שמונה מסעי צלב, אם גזירות ת"ח ות"ט, פוגרומים, שואות למיניהן, והעם היהודי מצליח לשרוד. והוא שואל: מה כוחה ומה סודה של אומה זו? איך הם מצליחים לשרוד? ותאמינו לי, הכוח שלנו – כפי שאמר רב סעדיה גאון לפני אלף שנים, אין ישראל אומה אלא בתורותיה; התורה שבכתב והתורה שבעל-פה, זה מה שממשיך לשמר אותנו. לולא תורתך שעשועי אז אבדתי בעוניי. אם לא היו לנו התורה, המצוות, הערכים שאתם, אנשי שינוי, מנסים לעקור – לא מנסים, עוקרים, לצערנו הרב. שלגי,  אתה עוד קצת הוגן, זה בסדר.

אילן שלגי (שינוי):
       
       אנחנו רוצים יהדות אחרת, לא כמו שלך.

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       אין יהדות אחרת. היהדות שאתה רוצה אינה יהדות. אתה יודע שהנצרות יצאה מהיהדות? זו דת אחרת. רפורמים, זו כבר דת אחרת. שינוי, זה כבר דת אחרת. נכון, אתם בני העם היהודי - - - 

אילן שלגי (שינוי):
       
       בניזרי, רוב היהודים בעולם שהולכים לבית-הכנסת, מגיעים לשם במכונית; אתה יודע את זה?

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       נו, אז מה? מי אמר שרוב? רוב זה דבר טכני. רוב לא הופך אותך בהכרח לצודק. רוב זה דבר טכני. שים לב מה קרה אחרי דור אחד שאנחנו פה במדינה, איך חילנתם את כולם. אנשים כבר לא אכפת להם להתחתן עם גויה, לא יהודייה. מה, זה מעניין מישהו? בשביל זה באתם? בשביל מה עזבנו את הגולה? אתה חושב שאבא שלי בא ממרוקו כדי להיות פה גוי? הוא בא כדי להיות פה יהודי, כדי לשמר את היהדות, כדי  להמשיך להיות יהודי – רק זו דרך היהדות, אין דרך אחרת. איך אמר פעם מישהו בחוכמה - - - 

אילן שלגי (שינוי):
       
       היהדות שלי היא לא פחות יהדות מהיהדות שלך.

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       - - - אמר פעם מישהו בחוכמה: מעם ללא מדינה אנחנו נהפכים מיום ליום למדינה ללא עם. דרך אגב, כשלא יהיה עם גם לא תהיה מדינה. שני הדברים הללו הולכים יחד. 
       
       אתם חרתתם על דגלכם, בחוצפה, לעקור את היהדות. ומה מספר לנו שר הפנים? 

אילן שלגי (שינוי):
       
       רק את המונופול.

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       זאת תוכנית הבראה, וכל תוכנית הבראה היא דבר שכואב. זה כואב? זה הורג. אנחנו שומעים כל יום על אנשים שמתים, מתים מרעב, מתים מכך שאין להם כסף לקנות תרופות, והוא מספר לנו שזאת תוכנית כואבת? זה כמו חולה שעשו לו ניתוח, והרופא יוצא מחייך אל המשפחה ומודיע שהניתוח הצליח אבל החולה מת. לזה אנחנו רוצים להגיע? אלה התוצאות? מספר לנו שר הפנים פה שיש לו רגש ויש לו חמלה לבעלי- חיים, וגם לבני-אדם, ברוך השם. זה כמו ש"חרבונא זכור לטוב", איזו חמלה יש לו? 
       
       בשבוע שעבר, כשהיה פה הוויכוח, צעקה לנו חברת הכנסת פולישוק: מה שאתם עושים פה זו אנרכיה. אנרכיה? אנרכיה זה שבמדינה מתוקנת אנשים עובדים תשעה חודשים, שנה, ושנה וחצי, ביישובים הערביים – מה, הם לא בני-אדם? לא מגיעות להם משכורות מפני שהם ערבים? מפני שהם חרדים? אולי מפני שהם אנשים פשוטים לא מגיעות להם משכורות? 

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       ודאי שמגיעות להם משכורות. 

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       זאת אנרכיה אמיתית. זו מדינה נורמלית, שאתם לא נותנים משכורות והממשלה הזאת יושבת וממשיכה להתרווח על כיסאותיה? במקום שהמפד"ל יקומו ויפרשו, כי מדובר על כל ערכי היהדות, הסמלים של היהדות – השר אפי איתם יצא החוצה בשבוע שעבר, כשהפגנו פה, ומה הוא אומר לנו? חבר'ה, אתם עושים מה שצריך לעשות, מה שהמפד"ל היתה צריכה לעשות. ואני מוסיף ואומר לאפי איתם: ואתה צריך להמשיך לעשות מה שאנחנו עושים עכשיו, להמשיך להביע את המחאה.

היו"ר אתי לבני:
       
       נא לסיים.

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       נתת לה שלוש דקות – הסתכלתי על השעון וראיתי שלוש דקות תוספת. גם אני מבקש את התוספת, גברתי הנכבדה.

היו"ר אתי לבני:
       
       תוספת למי?

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       לחברת הכנסת פולישוק.

היו"ר אתי לבני:
       
       כי היו לה קריאות ביניים. 

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       מדדתי על השעון שלוש דקות. 

היו"ר אתי לבני:
       
       אין איפה ואיפה. אני נותנת לך, אנא סיים. 

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       זו אנרכיה? זו אנרכיה אמיתית – שלא נותנים לאנשים את המשכורות שלהם, שהאנשים פה מסכנים, אין מי שישמע את קולם – היינו היום בסיור ב"ביקור חולים", צריך לראות את האנשים שם, בוכים על כך שאחרי 30 ו-40 שנה מפטרים אותם – אין להם משכורות, אין להם פיצויים, אין להם פנסיה, אין להם כלום. זה לא עושק?  
       
       כששמעו זאת אנשי השמאל בשבוע שעבר, בהגינותם – דרך אגב, תמיד אמרתי זאת – השמאל, עם כל המיליטנטיות שלהם כלפי תורת ישראל, הם הוגנים. הימין, למשל הליכוד – אשר פיהם דיבר שווא, ימינם ימין שקר, שקרנים, כזבנים, שיודעים רק לעבוד על כל הציבור ולספר להם שיענו, הם מסורתיים; יש כמה הוגנים גם שם. מי שהמציא את המשפט הידוע, הבטחנו, אבל לא הבטחנו לקיים, היו שמיר וחבריו. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - - 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       כך אני זוכר. יכול להיות שאני טועה. יכול להיות שזה היה מישהו אחר.

היו"ר אתי לבני:
       
       זה הומור יותר מדי טוב. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       יכול להיות שהיה מישהו אחר שהיה מקורי. לאן אנחנו רוצים להגיע? אם החלטתם לעקור, אז בסדר, אבל יש מינימום של הגינות. אנחנו עדיין אזרחים של מדינת ישראל. מה שמעניין את שר הפנים זה שינוי השעון. זה שינוי השעון? זה שעון שינוי. כל המטרה שלו היא לעשות שינוי כדי לחסוך? דוח מבקר המדינה הראה שאין בזה שום חיסכון, למי מספרים סיפורים. הוא מספר שהוא בא לעשות לטובת העם. זו רק דרך להכפיש אותנו ולפגוע בנו. 
       
       לכן, הממשלה הזאת ראויה לכל הפלה, ויפה שעה אחת קודם. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מיכאל נודלמן, בבקשה.
       
מיכאל נודלמן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני לא חושב שממשלתנו חסרת אחריות כלפי הבעיות הסוציאליות, הכלכליות והפוליטיות. אנו צריכים לזכור באיזו תקופה היא קיימת. ממשלה זו קיימת ופועלת בזמן של משבר כלכלי עולמי, תקופת אינתיפאדה וטרור אכזרי.
       
       כולנו עדים למאמצים של ראש הממשלה שמנסה לבנות תוכנית מדינית, שיש לה תומכים ויש לה מתנגדים. אני לא רוצה להיכנס לפירוט של תומכים ומתנגדים, אבל אני חושב שבכל מקרה אנחנו נמצאים בתקופה פוליטית בעייתית. האי-אמון הנוכחי בא בזמן נכון. מי שחושב שבתקופה הנוכחית יהיו בחירות ויהיה אי-אמון בממשלה, טועה. אני מפנה אותו לסקר שמתפרסם היום בעיתון "מעריב" ולפיו תהיה אותה כנסת אם הבחירות יתקיימו היום.
       
       מבחינה פוליטית, אם מקבלים את התוכנית ואם לא מקבלים את התוכנית, אנחנו במצב קריטי, והאי-אמון לא במקום. לדעתי, הממשלה נקטה כמה צעדים נכונים והכרחיים שמאפשרים לישראל לפעול בצורה עצמאית, ולא לפי הכתבה של דעת הקהל העולמית.
       
       אנחנו תומכים במדיניות הכלכלית של השר בנימין נתניהו. דיברו פה על עוני וכל מיני דברים שלא תאמינו שיש במדינה, אבל אלה תוצאות של המדיניות הכלכלית הקודמת, מדיניות סוציאליסטית וחלוקה לכולם, במקום עידוד לעבודה.
       
       עכשיו אנו עדים להתעוררות ניכרת. אם שיעור הצמיחה במשק ברבעון הראשון של שנת 2004, לפי הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, הוא 5.5%, והעלייה בתוצר העסקי - 9.2% יחד עם עלייה ביצוא בשיעור של 49.5%, אינן נחשבות בעיני חברי הכנסת שיזמו את האי-אמון הזה, אז קשה לי להאמין שיש רמה כזאת של צמיחה כלכלית שתתפרש כחיובית. 
       
       נכון שבזמן המיתון היתה פגיעה בתנאים הסוציאליים של השכבות החלשות, אבל שכחו שעם ההתעוררות הראשונה במשק משרד האוצר החיל הטבות משמעותיות במיסוי של אזרחי ישראל המשתכרים שכר ממוצע ומטה. לא מזמן הוכרז גם כי קצבת הזיקנה של הגמלאים והנזקקים תעלה בכמה מאות שקלים.  
       
       אני לא חושב שלממשלה יש כוונה לחסל את שירותי הדת. אני חושב שאם קיימות במערכת ממשלתית מועצות דתיות, חייבים לשלם לעובדיהן משכורות. אם לא משלמים, זה יותר מלא-בסדר. אני מקווה שיטפלו בזה מייד.
       
       בנוגע לטענות של המפלגות, מרצ, חד"ש-תע"ל, בל"ד ורע"ם, מפלגות המתנגדות לפעילות הצבאית ברפיח, אני אומר בצער שאנו לוחמים בטרור וחייבים להגן על חיי אזרחינו. אם באזור מסוים מתעוררת סכנה לביטחוננו, התערבות צבאית היא הכרחית - להבדיל מההפגנות של השמאל, שבהן הם קראו לחיילים לא לציית לפקודות הקצינים. זה בלתי מקובל ופוגע ביוקרה של הצבא והמדינה. 
       
       אם הליכוד לא יכול, אתם, החברים באופוזיציה, יכולים? אני חושב שלא. 
       
       לאור כל האמור, אנחנו לא תומכים באי-אמון בממשלה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.

חיים אורון (מרצ):

	
       לכמה שבועות אתם לא תומכים?


היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת חיים אורון, שאלות מהדוכן בבקשה.
       
מיכאל נודלמן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       יש אידיאולוגיה ויש מציאות. אתם משקרים למציאות.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני קיבלתי את דבריו של שר המשפטים, השר לפיד, כפשוטם. הבנתי את הזעזוע הקשה שהוא עבר נוכח תמונות שהוא ראה ואנחנו ראינו. אין לי שום סיבה שלא להעריך ולקבל את הצורה שבה הוא חווה את החוויה הקשה הזאת. 
       
       בסופו של דבר, המבחן שבפניו עומד השר לפיד והמבחן שבפניו עומדים חברי מפלגתו, כמו המבחן שבפניו אנחנו עומדים, הוא לא ביכולת הבעת האמפתיה, החמלה, הצער או הכעס כלפי דברים שאנחנו רואים לנגד עינינו. גברתי היושבת-ראש, לא במקרה אני פונה אלייך. אנחנו עומדים לפני שאלה הרבה יותר קשה - עד כמה אנחנו מוכנים שדברים כאלה ייעשו בשמנו. כאשר אנחנו מרגישים שהם לא נעשים בשמנו, אנחנו מוכנים לקום ולומר את זה. 
       
       אני לא מדבר על החייל במחסום. אני יודע, גם מידע מאוד אישי, מה עובר עליו. אני לא מדבר על הבחור שיושב בטנק שנוסע בתוך רחוב צר בתל-אל-סולטן, ובמהלך נסיעתו, כאשר אני בטוח שהוא מאוד חושש, כי יש הרבה מאוד מטענים סביבו, במקרה הטוב הוא מוריד קירות של בתים, ובמקרה אחר מוריד בתים שלמים. אני בכל זאת שואל, וחובתי לשאול, כמו שחובתכם לשאול, מי נותן את הפקודות לעשות את הפעולות הללו - - 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אפשר עוד להביא - - - לחזה, חבר הכנסת אורון.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       - - כשברור לחלוטין שמי שנותן את הפקודות הללו יודע שכך זה ייראה. ואם הוא לא יודע שכך זה ייראה, צריך לשאול שלוש פעמים אם הוא ראוי לתת את הפקודות הללו. אני מדבר על שר הביטחון ואני מדבר על ראש הממשלה ואני מדבר על הדרג הבכיר בצה"ל. 
       
       אני יודע שכולנו מדברים על המבחן של פקודה בלתי חוקית בעליל, שדגל שחור מתנוסס מעליה. אני לא נמצא שם עכשיו, כי אם הייתי נמצא במקום הזה הייתי אומר דברים אחרים לגמרי, והיו מקרים שנמצאנו במקום הזה. אני מדבר על אותו מגוון של פעולות, שהוא בתחום ההכרעה המוסרית של כל אחד מאתנו, שהוא בתחום ההכרעה הערכית של ממשלה, שהוא בתחום המבחן המוסרי והערכי של שר בממשלה. 

מגלי והבה (הליכוד):
       
       אתה טוען שאין דבר כזה?
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אני טוען שגבולות רבים נפרצו. אני טוען שמעשים רבים נעשים ושולחים אליהם את בנינו, והם לא מייצגים אותי – לא במחלוקת של עמדות פוליטיות, ברובד המוסרי הכי עמוק. יש גם גבולות כאשר נלחמים מלחמה צודקת בטרור. לא אני אמרתי, אומר הרמטכ"ל, אומר בית-המשפט, אבל גם אני אומר. ואי-אפשר להצדיק את המעשים שנעשים בימים האחרונים ברפיח - - - 

מגלי והבה (הליכוד):
       
       זה לא מה שאומר הרמטכ"ל, אני מצטער מאוד, אתה מנסה עכשיו לשים דברים בפיו. הוא לא אומר שהוא שולח חיילים וטנקים להרוס בתים בשני הצדדים ולהמשיך לנסוע. כך אתה מתאר את הדברים. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       יכול להיות שלא הסברתי את עצמי היטב, אבל אני מבקש שייתנו לי זמן להבהיר את דברי. אמרתי שהרמטכ"ל אמר ושר הביטחון אמר, ואני לא צריך אותם בתור תנא דמסייע, שגם במאבק בטרור יש גבולות. זה מה שאמרתי, ושם נפרצו גבולות. תיארתי איך הם נפרצו, ויכולתי להוסיף ולתאר איך הם נפרצו. ועוד לא הגעתי לשאלה, שגם אותה צריך לשאול, מה התועלת של המעשים הללו. אני עוד לפני שאלת התועלת. 
       
       גברתי היושבת-ראש, אני אומר את זה, כי הנושא שעומד על סדר-היום הוא כזה שעוברים כל הזמן מהנושא המדיני כביכול אל הנושא החברתי. אני שואל, גברתי היושבת-ראש, את השאלה הזאת במהות שלה, גם כשמדובר פה בנושא החברתי. יושבים פה ביציע אנשים שעובדים במועצות הדתיות. על-פי איזו אמת מידה ועל-פי איזה שיקול ועל-פי אילו עקרונות וערכים אפשר לעלות לדוכן, כמו שעלה השר פורז, ולהגיד שיש הצדקה לעובדה שאנשים לא מקבלים שכר על עבודתם? חברת הכנסת פולישוק הסבירה לי על כאלה שלא רוצים לעבוד ורוצים קצבאות. הרי לא בזה מדובר כרגע. יש לי גם מה לומר בנושא ההוא, אבל פה מדובר באנשים שעבדו, מדובר על שכר עבודה. כאשר זה קורה בסקטור הפרטי – תשאלו את חברת הכנסת אילנה כהן, היא אשת האיגוד המקצועי, היא תסביר להם כמה זמן לוקח ללכת לבית-הדין לעבודה ולחייב את המעסיק או לעקל את נכסיו ולשלם שכר עבודה. את הדבר האלמנטרי הזה ממשלה לא יכולה לפתור במשך חודשים ארוכים? 
       
       לא השתתפתי ולא קיבלתי את מה שעשו החברים בשבוע שעבר פה, במרכז אולם המליאה של הכנסת. אגב, זה לא רק מועצות דתיות. בקריית-שמונה זה לא מועצות דתיות. עזבו את זה, זה לא ויכוח בין דתיים לחילונים, זה לא ויכוח על תפקודן. זה לא שייך לזה בכלל. 
       
       גברתי היושבת-ראש, לא במקרה אני מפנה את דברי לחברי שינוי. אתם לא יכולים לברוח עוד מהדילמה המוסרית הזאת, ולא במקרה העברתי את זה למישור המוסרי. אי-אפשר עוד גם להיות וגם ולחכות. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה. חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, בתוך שלוש הצעות האי-אמון שהוגשו היום, צדה את עיני הצעת האי-אמון של מרצ, חד"ש-תע"ל, בל"ד ורע"ם, אשר מבקשות להביע אי-אמון בממשלה בשל פעולת צה"ל ברפיח. הצעה זו היא למעשה המשך לטיעון האווילי, ששמעתי בתקשורת, על כך שהפעולה ברפיח מיותרת, כי הרי ראש הממשלה מתכוון לצאת מעזה, ובקרוב. אחרי שמיעת טיעונים מסוג זה אני אומר לעצמי: מזל גדול לנו ולמדינת ישראל שלא אתם מחזיקים היום בהגה השלטון. 
       
       גברתי היושבת-ראש, חיסול התארגנות הטרור ברצועת-עזה איננו תלוי בתמיכה או בהתנגדות לתוכנית ההתנתקות. את הטרור צריך לחסל, בשביל הביטחון בתוך "הקו הירוק" ומחוצה לו, בכל מקום במדינת ישראל. מי שחושב שהפעולה ברפיח היתה בעבור המתיישבים בגוש-קטיף, הוא או תמים או מיתמם. האם מישהו חושב באמת שישראל תיתן לרצועה להפוך למחסן נשק גדול ופשוט תעצום את העיניים? הרי כולנו יודעים, באוקטובר 2000 ראינו שאפילו הרשות הוציאה את אזור רפיח מחוץ לתחום הכניסה שלה, מחוץ לתחום שיש לדאוג בו לביטחון, כי הפכו את השכונות שם למעבר הברחות בטוח, וכל אלה שיושבים בציר פילדלפי נהנו בדרך זאת או אחרת, וראינו את מספר המנהרות שדרכן העבירו כמויות רבות של נשק, ואנחנו יודעים מיום ליום מה היה יעדן של כמויות הנשק שעברו דרך המנהרות ונגד מי. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אף אחד מאתנו לא מאושר מהצורך לשלוח כוחות לאזור של אוכלוסייה אזרחית צפופה. נדהמתי מתיאורו של חבר הכנסת אורון, איך חיילים ומפקדים של צה"ל נוסעים בשיירות ומשני הצדדים הורסים בתים, והטנקים נוגעים בבתים. הוא לא ראה את המטענים, לא ראה את המלחמה ואת המוסריות במלחמה הזאת, של אותו קצין שנתן לאמא להביא אוכל לילדים שלה ובאותו רגע הצלף חיסל אותו. אנחנו יודעים מי בחר בזירה הזאת, ואני מקשיב למה שאומרים ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי" וכל ארגוני הטרור השונים, איך הם רוצים לחסל את המדינה הזאת. הם אפילו לא מכירים בקיומה, ועוד צריך לתת להם שיהיו מנהרות ויהיו דרכים? אמרתי גם למצרים שהם יכולים לעצום עיניים, אבל מאגר הנשק בעזה, יום אחד יופנה גם נגדם. לא ייתכן שאנחנו, מי שדואג לביטחון המדינה הזאת ויש לו אחריות לאומית, לא נדאג שלא תהיינה הברחות ולא יהיה טרור. כמובן, יש לזה מחיר. 
       
       אנחנו יודעים שכואב לראות את המראות שרואים שם, אבל אף אחד מאנשי הסיעות שמגישות הצעות כל שבוע לא קם ואמר: לא ניתן לטרור הזה לשלוט ברחוב ברפיח ולא ניתן לכנופיות הטרור לשלוט ברפיח. דברו עם האנשים שגרים שם ותשמעו כמה מנסים אותם אנשים לכפות עליהם את מה שקורה בכל נושא הטרור. 
       
       אני חושב שראוי שאזרחי ישראל ידעו שהממשלה הנוכחית, בראשות ראש הממשלה הנוכחי, הופכת כל אבן בניסיון לשפר את המצב הביטחוני, אבל לא תסכים בשום אופן לנהוג בהפקרות. המלחמה בטרור אינה אופציה, אלא כורח. מי שלא יילחם בטרור היום יעמוד במצב הרבה יותר קשה מחר. 
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, מדינת ישראל עומדת לפני הכרעות מדיניות לא פשוטות בתקופה הקרובה, אבל המלחמה בטרור אינה קשורה בהכרעות האלה. לכן, רבותי, אפשר להתווכח מהו הכיוון המדיני הנכון, אבל אסור לערב בוויכוח הזה את ההכרח במלחמה הבלתי-מתפשרת בטרור. דווקא אלה שתומכים ביציאה מעזה צריכים להבין, שללא מלחמה עיקשת בטרור יעלו כל תוכניותיהם המדיניות בעשן. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת שאול יהלום, בבקשה. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, יש הרבה הצעות אי-אמון, וכמובן נתחיל בראשונה. מדינת ישראל – וממשלת ישראל – יכולה לכבוש פניה בקרקע נוכח מה שנעשה כלפי השירותים הדתיים במדינה. לא מדובר כאן במשכורת, לא מדובר כאן בשכר, מדובר כאן במגמה להפריד את הדת מהמדינה. 
       
       המדינה משרתת את כל הצרכים בנושא הדת, והיא אחראית בפרט בשירותי הדת היהודיים, כמדינה יהודית, למן הלידה דרך כל החיים: המקוואות, העירובים, רישום הנישואין, כל מה שקשור אחר כך בחסד של אמת, כל מה שקשור בשמירת השבת וכל מה שקשור בשמירת כשרות. כל הנושאים האלה הם שהופכים את מדינת ישראל למדינה יהודית, כאשר השירותים ניתנים לכלל ישראל, לכלל המדינה, לא כמו במדינות שבהן מפרידים את הדת מהמדינה, ואז הקהילות מתארגנות באופן פרטי וכל אחת דואגת לעצמה. מדינת ישראל עושה את זה מלכתחילה, ובין השאר היא אחראית לבניית מקוואות. לפעמים היא גם עוזרת בבניית בתי-כנסת, בחלק מהמקומות ובשכונות חדשות, ודבר זה הופך את מדינת ישראל למדינה יהודית. טול ממנה את כל השירותים האלה והפכת את מדינת ישראל למדינה המופרדת מהדת, מדינה חילונית. 
       
       אין כל ספק שאחרי הבחירות האלה התברר שיש מפלגה שזאת מטרתה, מפלגת שינוי, ובאופן דומיננטי חלק ממה שהיא דרשה הוא פירוק משרד הדתות, אם כי פירוק משרד הדתות התקבל בהחלטה בקדנציה הקודמת, כאשר אחת המפלגות, שהיום מעלה את הצעת האי-אמון, היתה בממשלה. תלוי איך מפרקים. אנחנו, המפד"ל, ניסינו להציל בכך שאמרנו שאנחנו מחלקים את משרד הדתות למשרדים אחרים, אבל לא תיפול אף פונקציה, לא ייפול אף נושא מהנושאים שהמשרד עוסק בהם. 
       
       היום אנחנו במצב שונה מזה שכתוב בהסכמים הקואליציוניים ובקווי היסוד של הממשלה, ואנחנו מאשימים בעניין הזה את הממשלה, בראשות ראש הממשלה. הדברים נעשים ללא תקצוב נכון, בתת-תקצוב ובאלף סרבולים במקומות שהנושאים הועברו אליהם - הן הישיבות שהועברו למשרד החינוך, הן המועצות הדתיות שהועברו למשרד ראש הממשלה. אולי יש קרן אור קטנה במשרד המשפטים, שהשיפוט הרבני הועבר אליו ועד לרגע זה הוא מתנהל ללא בעיות. 
       
       לכן, אנחנו באים היום כסיעה קואליציונית – ומבחינתנו זהו משבר – ובהצעת האי-האמון הזאת ניעדר מההצבעה. לא נוכל לתמוך בממשלה כאשר הנושא הוא שירותי הדת, והדברים מגיעים לידי כך שרבנים עובדי המועצות הדתיות, רבנים ראשיים, רבנים מקומיים, בלניות, עובדי העירובים וכל העובדים אינם מקבלים את משכורתם זה חודשים ארוכים. משכורת אולי יקבלו כולם בסוף – יפנו אל בית-הדין לעבודה ויקבלו משכורת עם ריבית – אבל הבעיה שלנו היא לא רק המשכורת, אלא הזלזול בשירות הזה, שהוא אבן בוחן להיות מדינת ישראל מדינה יהודית. 
       
       אנחנו מאשימים את ראש הממשלה ואת הליכוד. אם היו שומרים על ההסכם הקואליציוני, הדברים היו צריכים להיעשות בדרך נכונה, ועל דרך האמת, ובתקצוב מלא, תוך כדי ייעול. הדברים האלה אינם נעשים – או עקב לחץ של שינוי או עקב בטלנות ושלומיאליות של המפלגה הגדולה במדינה. 
       
       לכן, כפי שאמרתי, אנחנו רואים בעניין הזה משבר. היום היתה בסיעת המפד"ל ישיבה עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה ועם מזכיר הממשלה. הובטח לנו שהפתרון קרוב לבוא - בתוך ימים ספורים. אבל אנחנו לא מקבלים את זה כתשובה, ולכן, כפי שאמרתי, כל סיעת המפד"ל תיעדר מההצבעה בעניין הזה. תודה רבה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת משה גפני, בבקשה. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת שאול יהלום, ידידי, שמעתי את נאומך, ומעבר לעובדה שאני מברך את סיעת המפד"ל על כך שתיעדר מההצבעה בנושא שירותי הדת, לא הבנתי מלה. לא הבנתי. אתם, סיעת המפד"ל, הצבעתם בחוק ההסדרים על הסעיף שאומר, שמ-2 במאי אין מועצות דתיות – אתם הצבעתם על הסעיף הזה. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אין סעיף כזה. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       יש סעיף כזה – בחוק ההסדרים יש סעיף כזה. אתה יודע מה? תסתכל על מה שהצבעת. 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אל תסלף. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       הרי אני מדבר במליאת הכנסת, וזה מופיע בפרוטוקול. בחוק ההסדרים כתוב, שב-2 במאי בטלות המועצות הדתיות. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אל תגיד דברים לא נכונים. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       גברתי היושבת-ראש, אני מבקש שהיושבת-ראש תגן עלי. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אני מגינה עליך בגופי נגד חבר הכנסת יהלום. בבקשה, תקן אותו אחר כך. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       בחוק ההסדרים נקבע, שב-2 במאי המועצות הדתיות בטלות. ראש הממשלה יכול למנות שני ממונים או למנות מועצות דתיות אחרות. שום דבר מזה לא נעשה ברוב המועצות הדתיות בארץ. למועצה הדתית ברמת-גן יש כסף לשלם משכורת – יש לה כסף – העירייה מעבירה את כספי המועצה הדתית, ולא משלמים משכורת, כי בממשלה המופקרת הזאת, שהמפד"ל היא חלק ממנה, אין מי שיחתום. אין מי שיחתום במועצה הדתית ברמת-גן, ואני לא מדבר על המועצה הדתית בירושלים או על רוב המועצות הדתיות. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אז לא ביצעו את החוק. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       את מי אתם מאשימים, חבר הכנסת שאול יהלום, את המפלגה הגדולה? את מפלגת השלטון? את הליכוד? נכון. את שינוי? נכון. חמישה מחברי הכנסת של שינוי הניחו היום על שולחן הכנסת הצעת חוק בת 69 עמודים על צער בעלי-חיים – מה יהיה הדיור של החתולים ושל הכלבים, זה בסדר; עד כמה יצטרכו לעשות כושר לחתולים ולכלבים האלה. אגב, אני לא רוצה לעשות השוואות כמו שעשה יושב-ראש מפלגת שינוי על סבתא שלו, שנהרגה בשואה. אני גם לא אעשה השוואות לסבתא שלי, שנהרגה בשואה, אבל קרה בהיסטוריה שכאשר אנשים היו רעבים ללחם ולא היתה להם ארוחת ערב לתת לילדים, והתעללו בהם, היו כאלה שדאגו לבעלי-חיים. אלו שגרמו להתעללות הזאת. ואני לא עושה השוואות. אני לא עושה השוואות, מכיוון שאני לא טומי לפיד - - - 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       זו הסבתא השנייה שלו.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, יש גבול למה שהממשלה הזאת מסוגלת לעשות. חבר הכנסת שאול יהלום, יש גבול. שנה, שנה ושלושה חודשים - אתם שותפים לעניין הזה. אתם, יותר מאתנו החרדים, הייתם צריכים לדאוג לשירותי הדת. יותר מאתנו. על זה אתם אומרים הלל ביום העצמאות. זה הדבר שאתה מטיף לי עליו שנים. אתה אומר לי: אנחנו הציונות הדתית - ראשית צמיחת גאולתנו, מדינת ישראל. מה זה מדינת ישראל, ראשית צמיחת גאולתנו? הדבר הראשון זה שירותי הדת. זאת מדינה יהודית. להיכן תישא את חרפתך לנוכח עובדי המועצות הדתיות, הבלניות שיושבות כאן. איך לא תתבייש להסתכל בפני - ואני לא מדבר אליך באופן אישי. אני מדבר על אורלב, ואני מדבר על אפי איתם, ואני מדבר על כל חברי הסיעה, ואני מדבר על מי שאתם מייצגים. אנחנו החרדים, זה לא היה הדבר הכי חשוב אצלנו. אני מודה, לא אמרתי הלל ביום העצמאות. גם היושבת-ראש כנראה לא אמרה הלל ביום העצמאות. אבל אתה וחבריך - קריסה מוחלטת של מדינת ישראל כמדינה יהודית. 
       
       אתם הייתם צריכים היום להצביע נגד הממשלה. זה לא רק נושא של משכורות, זה נושא שבשום מדינה מתוקנת בעולם, בשום מדינה דמוקרטית, לא היה קורה דבר כזה, שמלינים שכר שכיר חודש וחודשיים ושלושה, ושנה, ושנה ושבעה חודשים. יש גם זה. במועצה הדתית, אתה יודע, בתל-אביב, בא קשיש, פנסיונר, ביום חמישי למועצה הדתית, ביקש הלוואה - הוא לא מקבל כמה חודשים משכורת, הוא צריך לקנות תרופות - ביום ראשון הלכו ללוויה שלו. אני לא מדבר על הומני, אני לא מדבר על דמוקרטי, אני לא מדבר על איזה רגש אנושי, לא צער בעלי-חיים. גברים, נשים, טף, ילדים. אני מדבר על מדינה יהודית, שאול יהלום. תגיד הלל ביום העצמאות. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, ישראל מבצעת פשעי מלחמה ביודעין ובמפגיע. פעולות צה"ל ברפיח הן בבחינת טבח. אין הגדרות אחרות לממדי הזוועה שאנחנו עדים להם בימים האחרונים. אין הגדרות אחרות לחורבן ולקטל ההמוני במשכנות העוני של עזה. "קשת בענן" קוראים לפשע המתוכנן הזה. שם פסטורלי ויפה למבצע שכל-כולו אפליה, אפלה ושפלות. 
       
       אין גם גבול לציניות, לברוטליות ולתרבות השקר וההונאה של ראש הממשלה אריאל שרון. בה בעת שהוא מצהיר על הצורך בהתנתקות, הוא מפיל בתים על יושביהם, מעמיק את הכיבוש והופך את חיי הפלסטינים לגיהינום, מתוך תקווה שאולי ילכו מפה. ואנחנו נחזור בפעם האלף, אולי כמה אלפים: צבא יכול לסגת מכיבושיו, יכול לסגת מהטווחים שלו, צבא יכול לסגת מהעוולות שהוא עושה, אבל עם לא יכול לצאת ממקומו, לא מעברו, לא מעתידו, הוא לא יכול לצאת מחייו, הוא לא יכול לצאת מעורו. לכן, התקוות האלה, שאולי בדרך זו של טבח אחרי טבח ילך מי שילך, בסופו של דבר אנחנו משוכנעים שמי שילך, ואכן, ילך, הוא הכיבוש. 
       
       צבא מזוין בטנקים, בטילים ובמטוסים מסתער על פרבר עוני וטובח בדלת העם. זה מה שהממשלה הזאת עושה. זו נקמנות, בריונות וברבריות. אין לסיפור הזה שום קשר עם ביטחון, להיפך. מי שרוצה לשמור על בניו ועל חייליו, אינו מייצר גזרות עימות, אינו מייצר שטחי כיבוש, אינו מייצר מפעל קולוניאליסטי דוגמת התנחלויות, אינו מייצר מוטיבציות לפיגועים הבאים, אלא מייצר תכלית לתהליך שלום, מייצר אופק לחיים של שני העמים. 
       
       בישראל אין הנהגה ואין מנהיגות. יש חבורה של חמומי מוח המקבלת החלטות שסופן להתברר בבית-הדין לפשעי מלחמה. הדבר יכול להידחות בזמן, אבל הוא עוד יבוא.
       
       הכיבוש השחית את מדינת ישראל ואת המערכות שלה. לא נותרה זירה אחת שאיננה נגועה. בג"ץ  מאשר הרס בתים. היועץ המשפטי מסייע להכשיר את השרץ. האינטליגנציה בתרדמת ויושב-ראש האופוזיציה מוסיף לחפש את דרכו לממשלה - הבוקר שמעתי את מר פרס מתפתל, איך הוא לא מסכים למיני-תוכנית של שרון, אבל הוא יצביע בעדה, ואיך הוא אומר שאם יהיו תנאים, אם לא יהיו תנאים, וכל מיני דברים כאלה. זאת אומרת, הוא בלשון מדבר שהוא לא נכנס, אבל כנראה הלשון שלו יוצאת על מנת שהוא יהיה שותף לממשלה הרעה הזאת. 

       הדיבוק אוחז בכול, לאן שלא תפנה. רבים, אם לא כולם, משתפים פעולה עם הטירוף המתמשך הזה. אבל האמת היא שלא כולם. יש לנו מחלוקת קשה עם מארגני ההפגנה שהיתה בכיכר רבין לפני כשבוע, קצת יותר. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       ועם אלה מרפיח?
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       שנייה, אדוני. שנייה. יש לנו מחלוקות קשות, אבל אין ספק שעצם העובדה שיותר מ-150,000 אזרחים במדינת ישראל היו מוכנים לומר לא או אפילו חצי לא או רבע לא לשרון ולפשעיו, זה איתות מאוד חיובי שצריך לחזק אותו. עצם העובדה שביום שישי האחרון - - 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):

	- - -


מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):

       - - באו אלפי אזרחים ישראלים, רובם המכריע יהודים, אבל היו שם גם ערבים, למעבר רפיח כדי להיות כמה שיותר קרוב לפצע, וכמה שיותר קרוב לפשע - אלה מייצגים את המצפון האמיתי. הסרבנות היום היא התנועה שמייצגת את אמירת הלא המהדהדת לפשעים האלה, של הממשלה הזאת. 
       
       ואחר כך באים ומדברים על התאוששות כלכלית. מאיפה תבוא התאוששות? מאיפה תבוא הרווחה? גברתי היושבת-ראש, הבוקר היה בוועדת הכספים דיון בדוח שנתן יושב-ראש התאחדות התעשיינים, מר עודד טירה. והוא הרצה לנו, חברי הוועדה, ארוכות על הצורך במתן הטבות לתעשיינים ולמעסיקים. מה זאת אומרת? כדי, כביכול, לשפר את מצב התעסוקה. ההטבות שמקבלים התעשיינים והמעסיקים לא מייצרות תעסוקה. הניסיון של 20 שנה, מאז 1984 ועד היום - כל הכספים של שיפויי מעסיקים לא הזיזו את נתוני האבטלה, להיפך, ועכשיו רוצים שהם ישלמו פחות מסים? 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אנא סיים.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       זאת אומרת, הכנסות המדינה יהיו פחותות, זאת אומרת, יהיה פחות לרווחה, פחות לרשויות המקומיות, פחות למשכורות של המועצות הדתיות, ולא בגלל מה שאמר חבר הכנסת גפני, שזו מדינה יהודית, אלא מפני שאלה אנשים שעובדים וזכותם לקבל משכורת - - 
        
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - כפי שאנשי הרשויות המקומיות הם אנשים עובדים שזכותם לקבל משכורת. כך נמדדים הדברים. אחרת, מה אנחנו אומרים לאזרחים? ללכת לקבץ נדבות, ללכת ללשכת התעסוקה? אלה אנשים שעובדים בעבודה שאינה מאפשרת להם לגמור את החודש - - 

היו"ר אתי לבני:
       
       נא לסיים. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - היא אפילו לא מאפשרת להם לגמור את השנה. 
       
       לכן, גברתי היושבת-ראש, הממשלה הזאת, מכל הבחינות – בגלל פשעיה, בגלל המדיניות החברתית-הכלכלית שלה, פשעים גם בעניין הזה, אינה ראויה לאמונו של הבית הזה. תודה רבה. 

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חברת הכנסת רוחמה אברהם, בבקשה. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, לאלה שנמצאים אתנו כאן, עובדי המועצות הדתיות: אני רוצה לומר לכם, לכל השכירים שלא מקבלים את משכורתם זה כמה חודשים, אנחנו כאן אתכם, אני מחזקת את ידיכם, ואני רוצה לומר לכם יותר מכול שאני יודעת שבדעתה של ממשלת ישראל לפתור את העניין הזה ואני מקווה שזה ייעשה במהרה.
       
       אני רוצה להגיב על דברי חבר הכנסת מוחמד ברכה כאן. שמעתי את הבכי, בכי התמרורים, את כל הגינויים – ממשלה פושעת, צריך להביא את ראש הממשלה לבית-המשפט הלאומי בהאג – אבל את מי שצריך להביא בראש ובראשונה זה את יאסר ערפאת. למה? כי הוא שולח את הילדים שלכם לעמוד בחזית של כל הטרור הזה, לרבות הפגנות, לרבות הנושא של הפצצות המהלכות. תבדוק אצלך בציציות קודם כול. זה דבר אחד. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       הנקודה השנייה, חבר הכנסת ברכה: לא שמעתי ממך, וציפיתי לשמוע ממך, את הגינוי על כל הפעולות הטרוריסטיות שנעשות. לא שמעתי. ציפיתי. אמרתי: חבר כנסת בישראל, איפה אתה? אתה מייצג את ערביי ישראל פה, לא את הערבים במדינת פלסטין בפרלמנט הפלסטיני. אני מצפה ממך שאתה תגנה את כל הפעילות של הטרור. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       זאת האמירה של הערבים בישראל פה. את תגידי? מי את בכלל? מי את שתגידי? 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אני חברת כנסת שבאה ומטיפה לך מה אתה צריך לעשות, בכל הכבוד לך. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אני אגיד מה שאני אגיד מתי שאני רוצה. זה עוד חסר לי, רוחמה תגיד לי מה להגיד. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       הטרור זה - - - מהעם - - -  הטרור שאתם מפעילים.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, פתח מנהרה בחדר ילדים, מתחת למיטת תינוק, זה מותר? כן. מתברר שכן. מה אומר הפתח הזה? הוא אומר דבר אחד: הכול מותר. מותר להשתמש באזרחים, מותר להשתמש בילדים, מותר להשתמש בבתים מאוכלסים ואפילו בחדרי ילדים. 

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       את מסבירה את טבח הילדים, מתרצת את טבח הילדים?

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אני רוצה לומר לכם, חברי חברי הכנסת, מדינה חפצת חיים לא יכולה להרשות לעצמה לעבור לסדר-היום בכל הנושא של המעשה הברברי שנעשה כלפי חיילי צה"ל. 

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       תצאו מהחיים שלהם, על מה את מדברת?

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       מדינה חפצת חיים לא יכולה לעבור לסדר היום כשאמל"ח עובר יום-יום דרך המנהרות האלה. מדינה חפצת חיים חייבת לעשות הכול כדי למגר ולחסל את כל תשתיות הטרור. 

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       ממשלה כזאת - - - היא לא חפצת חיים. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       ובזה אין, ולא יהיו, פשרות. אין פשרות בזה שיש צורך לעצב מדיניות שונה ברפיח. 

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       הממשלה הזאת היא תשתית הטרור המסוכנת ביותר לישראלים ולפלסטינים.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אנחנו כולנו נלחמים בטרוריסטים בני-עוולה. ותודו – פעם אחת אני מצפה שתודו בזה. אנחנו נלחמים באויב אכזרי, חסר צלם אנוש, והאויב הזה לוקח את דור העתיד שלו, את הילדים שלו, ושולח אותם לחזית. הוא משתמש בהם כפצצות חיות.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       את נציגת המפלצת, את. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       הוא משתמש בהם כמבריחים, הוא משתמש בהם כבשר חי להפגנות או להתגרות בחיילי צה"ל. אני חוזרת: מדינת ישראל צריכה וחייבת לנקוט את כל האמצעים שעומדים לרשותה כדי להגן על אזרחיה. מדינת ישראל, צבא-הגנה לישראל, ימשיכו להילחם בטרור, וצבא-הגנה לישראל יפגע בטרור בכל מקום ובכל עת שימצא לנכון. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       גנרל רוחמה. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, תעשיית הטרור ברפיח היא החמצן העיקרי של ארגוני הטרור שפועלים ברצועת-עזה. כבר אמר זאת השר גדעון עזרא, ואני חוזרת על כך. 90 מנהרות מתחילת העימות, שלוש שנים. שמונה מנהרות באפריל ו-11 מנהרות מתחילת השנה. מה, זה לא מספיק? זה לא אומר משהו? הגיע הזמן שנפסיק את צינור החמצן הזה. 

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       ממשלות הליכוד תמיד מכניסות את המדינה למנהרות מסוכנות. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       לא נאפשר לטרור הפלסטיני להגיע אל לב המדינה ולאיים עליה באמצעות מנהרות שנבנות בחדרי ילדים. צה"ל חייב להיכנס לבתים של האזרחים שהם משתפי פעולה עם כל ארגוני הטרור, בלי לחשוב פעמיים ואפילו בלי להניד עפעף. הריסת הבתים נעשית בליווי משפטי צמוד, והיא נתונה כל העת לפיקוח משפטי של בית-המשפט הגבוה לצדק. 
       
       גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מזכירה לכולנו וגם לחברי הבית הזה, שהריסת הבתים נעשית תוך כדי לחימה קשה. הריסת הבתים לא נעשית בפעולה יזומה. הריסת הבתים נעשית על מנת להרחיק את האיומים ולאפשר תצפיות טובות על האזור. הריסת בתים נעשית במטרה למנוע התקפות על חיילינו. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - את הסבתא של טומי היא מזכירה.

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       הריסת הבתים הזאת נעשית כדי למנוע הברחת נשק מסוכן שיוכל להגיע בפיגועים ללב מדינת ישראל. 
       
       חבר הכנסת עסאם מח'ול, בכל מדינה דמוקרטית בדרך כלל נהוג להנהיג את העיקרון של האיזון בין הזכויות השונות. אני שואלת אתכם: האם עקרון הקניין הפרטי עולה על קדושת החיים? תענה לי, חבר הכנסת מח'ול. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       תצאי משם, אז יהיו חיים. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       קדושת החיים במדינת ישראל עולה על כל זכות. וגם אם צריך להרוס בתים כדי להציל נפשות, חובה להרוס אותם. 

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. 

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - הכיבוש הוא מפלצת. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       כנסת ישראל, חיילי צה"ל מתמודדים עם מציאות קשה של מטענים ויריות בלתי פוסקות וחשש מביקורת בין-לאומית. נכון, יש חשש גדול.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       שלא יהיו שם, יותר פשוט.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       צבא-הגנה לישראל הוא צבא מוסרי ואתי, ועושה כל שביכולתו למנוע פגיעה בנשים ובילדים חפים מפשע. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       שלא יהיו שם, זה כל העניין. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       ולא אחת אנחנו משלמים מחיר כבד, כי אנחנו דבקים במוסריות, כי כך חונכנו וכך נמשיך לעשות בעתיד.

היו"ר אתי לבני:
       
       נא לסיים. תודה. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       עוד דקה, גברתי היושבת-ראש. אני רוצה לתת עצה קטנה לכל המבקרים את חיילי צה"ל. תמתינו עד שיסתיימו התחקירים. יש לנו חיילים ורמטכ"ל מעולים, ואנחנו מגבים אותם. בהזדמנות הזאת אני רוצה לחזק את חיילי צה"ל על הפעולות האמיצות. אני מברכת את חיילי צה"ל ומפקדיו על הנחישות ועל המקצועיות תוך סיכון חייהם. אני מצרה על שנפגעו ילדים, אך לא צריך להאשים את צה"ל אלא את הטרוריסטים, את אלה שגרמו לצה"ל להיכנס לתוך מרכזי הטרור כדי לפגוע באלה שמנסים לפגוע בנו. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       תארגני עוד מופע בידור כמו "מעריב" ו"ידיעות" - - - תארגנו מופעי בידור שם. על החורבות ועל הגופות. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       עלינו, רבותי חברי הכנסת, להעביר מסר אחד וברור. אוכלוסייה שלא תוקיע, ולא תקיא מתוכה את כל אותם טרוריסטים, מסכנת את עצמה. זה המסר. תעבירו אותו הלאה. אתם צריכים להעביר את זה. מדינת ישראל תילחם עד חורמה בטרוריסטים בני-העוולה, שהמטרה שלהם לזרוע הרס ומוות בישראל. 

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה. אנא סיימי. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       כאמא, גברתי היושבת-ראש, גם את אמא, אני רוצה לפנות לכל האמהות הפלסטיניות. 

היו"ר אתי לבני:
       
       זה לא מאריך לך את הזמן. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אם חיי ילדיכן וחיי משפחותיכן חשובים לכם, אל תשתפו פעולה עם אותם טרוריסטים. אל תיתנו את בתיכם לחפירת מנהרות. 
       
       בימים אלה, בדקות אלה, מבצע "קשת בענן" עדיין נמשך. אני מציעה לכולנו, לכל חברי הבית הזה, לחזק את ידי חיילינו ולהסיר את הצעת האי-אמון הבלתי-רלוונטית הזאת. תודה רבה. 

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת יגאל יאסינוב. 

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       נחזק אותם - - - 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       שקט, יורים.

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       שיצטרכו לבצע פשעי מלחמה, זה מה - - -
       
אמנון כהן (ש"ס):
       
       כל הכבוד, רוחמה.

יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       גברתי היושבת-ראש, ידידי חברי הכנסת, זה היה פשוט כמו בתיאטרון. שמעתי איך מועמדים לראשות הממשלה, אלי ישי והשאר מדברים, מביאים את המשנה שלהם שהעבודה תומכת בש"ס וש"ס תומכים בעבודה, מרצ תומכים בכולם. מלחמה בדת ומלחמה בעד דת, דברים סוציאליים, הכול ערבבתם. אתם יודעים מה, אני אפילו חשבתי שאולי אני צריך לעלות לבמה ולהגיד: אמרתם הכול, את כל השטויות שלכם שמעתם, לא צריך יותר לדבר. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       על מה שאומרים חברי הכנסת לא אומרים שטויות.
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       לצערי הרב, הם טועים. הם טועים. אז את הטעויות שלכם שמעתי. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       מה אתה אומר על המועצות הדתיות?
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       בואו נדבר על מועצות דתיות. במועצה הדתית בערד, לפי מה שאמרו חבריך מהמפלגה, שנים, כבר חודשים לא מקבלים משכורת. איזה יופי. אתמול והבוקר ראינו בטלוויזיה שבכל זאת המועצה הזאת מוציאה החלטות לפטר אזרחית ישראל, כי היא לא כשרה למכור פלאפל. זה דבר שהופתעתי לשמוע. זו המועצה הדתית בערד. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       מה הקשר לפלאפל?
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       כנראה אני צריך לחזור. אתם טוענים שבערד המועצה הדתית לא עובדת והם לא מקבלים שכר כמה חודשים, הם כבר מתו מרעב, הם לא באים לעבוד, הם לא נותנים שום שירות, והם לא מזמן קבעו לפטר גברת רק מפני שהיא אתיופית, ובגלל זה היא כמובן לא כשרה. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       מה העובדים אשמים?
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       לא אמרתי שהעובדים אשמים. אמרתי שהרבנים אשמים. חס וחלילה, לא היה לי שום דבר נגד העובדים. אמרתי רבנים, אמרתי הממסד הדתי, אלה אשמים, אתם אשמים. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אבל הם לא מקבלים משכורת, הבלניות לא מקבלות משכורת. 
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       עשיתי לכם גם שמח, אבל בואו נדבר. שמעתי אחרי זה נאום של חבר הכנסת ממגזר אחר שהסביר לנו מה זו מדינה ערבית, מה זה פשע. אני גאה שלמדת עברית יותר טוב ממני, אני גאה שפה במדינת ישראל אתה יכול לעמוד על הבמה הזאת לפני ולצאת בדברים האלה ואף אחד לא עושה לך שום דבר. אבל היום, דווקא היום, כשהרשות הפלסטינית מחלקת נשק, היום אתם מביאים אי-אמון.
       
דוד טל (עם אחד):
       
       - - -
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       אז עכשיו אני רוצה להבין. העבודה, אתם תצביעו בעד האי-אמון של ש"ס, קריסת המערכת הדתית? גם מרצ ברחו, אין אף אחד, אין מרצ בזמן הדיונים. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אבל העובדים, מה אשמים העובדים?
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       כן, עובדים, עובדים קשה. ראינו איך הם עבדו והגיעו לשישה מנדטים. איזו עבודה קשה. גם אתם עבדתם קשה. עכשיו בואו נראה את העבודה. התאחדתם עם ההסתדרות. מובן שעכשיו עומד מולי אדם שהוא כנראה סיעת יחיד, כי אני רוצה לראות, דוד, איך אתה תסתדר בעבודה, כי זו לא ממש דרכך. אבל אתם בעבודה, אני מברך אתכם, קיבלתם את הפצצה המתקתקת, פרץ יהרוס לכם את המפלגה עד הסוף, והיום אני רוצה לראות איך אתם מצביעים בעד אלי ישי לראשות הממשלה. על זה אתם תצביעו. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. אתה מדבר במקום עמיר פרץ?
       
דוד טל (עם אחד):
       
       כן, גברתי. 
       
       גברתי היושבת בראש, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה להעלות את הבעיה הכאובה הזאת - - -
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       באותו פאתוס. 
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אני לא יכול, אין לי הכושר והיכולת הזאת לעשות את זה. והיות שאני רוצה להגיע להצבעה לוועדה לבחירת שופטים כמה שיותר מהר, אני אקצר. 
       
       אבל, אי-אפשר להתעלם – אגב, התקשרה אלי היום גברת שבעלה היה סגן יושב-ראש מועצה דתית, והיא כבר חודשים מספר לא מקבלת שכר. היא כבר נזרקה לרחוב. מירסו את דמה, דרסו אותה, רמסו את כבודה. רק לא מזמן אמר לנו ביבי, שר האוצר, שהוא בעד לשלם כסף רק למי שעובד; שיצאו לעבוד ויקבלו כסף. האנשים האלה עבדו. על-פי אותו היגיון אנשים שעובדים צריכים לקבל כסף ואי-אפשר להתעלם מכך. יש מדינה ויש ממשלה, ובירושלים יושבת ממשלה, והממשלה הזאת צריכה לדאוג לאנשים הללו. אי-אפשר למרס את דמם. 
       
       אגב, אני כתבתי ליושב-ראש הכנסת, גברתי היושבת בראש, שאם יושב-ראש הכנסת יעצור את המשכורות של חברי הכנסת, לא ישלם, אני מבטיח לכם שיימצא פתרון למועצות הדתיות, לרשויות המקומיות, לכל האנשים שעובדים כך כבר למעלה משנה. 
       
       פנו אלי רבנים מאבן-יהודה, מבית-דגן, הרב בסיס מראש-העין, ועוד רבנים, שמספר רב של חודשים, כמדומני היום 20 חודשים, לא קיבלו משכורת. כלום יעלה על הדעת שבמדינת ישראל, מדינה מתוקנת, מדינתו של העם היהודי, יקצצו בשירותים הדתיים, ועוד יותר מכך, לא ישלמו שכר וילינו שכרם של אנשים שעבדו ועמלו? 
       
       גברתי היושבת בראש, מכאן אני רוצה לפנות לממשלה למצוא פתרון לדבר המביך, המביש הזה ולתת את המשכורות הנדרשות לעובדי המועצות הדתיות ולעובדי הרשויות. תודה רבה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני באמת תוהה על הניסיון לראות או להכניס סתירה בהתנהגותו של ראש הממשלה, כאילו יש סתירה בין נסיגתו מעזה לבין נסיגתו, הצעתו לפריסה מחדש, חד-צדדית מעזה, והפעולות שישראל מבצעת היום בעזה. התהייה באה מהחלק הזה של הבית, שדגל בססמה "לצאת מעזה ולהתחיל לדבר", כאשר ראש הממשלה יוצא מעזה בשביל לא לדבר. מוזר מאוד. על כל פנים, אני חושב שזהו אופן ביצועה של היציאה החד-צדדית. יציאה חד-צדדית בצורה הזאת אומרת שככה היא תתבצע. ככה היא תתבצע כדי שהיא לא תיראה כתבוסה וכנסיגה בהשפעת התנגדות פלסטינית כלשהי, וככה היא תתבצע, מכיוון שצריך אחר כך שלא בתנאי שלום להשאיר את עזה תחת ביקורת מבחוץ, כמו במחנה מעצר. וככה היא תתבצע, מכיוון שצריך להמציא חלל במנהיגות בעזה, ולכן יש גם הכמות הזאת של החיסולים, כאשר ישראל התפארה בעבר שעזה מוקפת קיר, מוקפת גדר, היא סיפור הצלחה. 
       
       חוץ מהפעולה באשדוד, לא היו בתוך "הקו הירוק" פעולות שיצאו מעזה. ובכל זאת עזה היא המקום שהופצץ הכי הרבה, והיו בו הכי הרבה כניסות והתקפות של הצבא הישראלי. 
       
       לכן, האמת היא שההסבר היחיד הוא שזהו אופן ביצועה של התוכנית. מי שרוצה לתמוך בתוכנית כזאת שמנסה להתחמק ממשא-ומתן, מנסה להתחמק מלהגיע להסכם שלום - ככה נראה ביצוע התוכנית. 
       
       עכשיו היא מתבצעת בצורה הזאת בראפח. אנשים רוצים לשלוח את הצבא להיות צבא כובש, ולהעמיד אותו במבחני מוסר. אני גם לא מבין את זה, האמת. בסדר, טוב מאוד. שלא יהיה כתוב על החולצות BORN TO KILL. ואנשים לא יתנהגו בצורה הזאת. התביעות המוסריות של חבר הכנסת אורון, צריכות להיות מולן גם תביעות מוסריות מהפלסטינים, לדעתי. גם הם עמדו במבחני מוסר, ולא תמיד עברו. אבל כיבוש מעמיד אנשים כובשים ונכבשים במבחני מוסר, זה הכיבוש. כיבוש זה ה-bad guys against the good guys – הפלסטינים הם האנשים הטובים שצריכים להתנהג טוב, והישראלים הם האנשים הרעים – לדעתי כל זה זו הפשטה, והתחרות הזאת בבית מי מוסרי יותר היא מחוץ לכל קונטקסט, לדעתי היא טיפשית ומטומטמת. 
       
	הכיבוש הוא לא מוסרי והוא ישחית גם את הכובשים וגם את הנכבשים. הוא לא ישחית רק את הכובשים, אלא את כולם, כי אנשים יגייסו את כל מה שיש בהם למאבק הזה. אין כאן עניין של תחרות מוסרית. הבעיה העיקרית כאן היא הכיבוש, והכיבוש צריך להיעלם. הוא לא יכול להיעלם בפריסות חד-צדדיות שמתייחסות לשטחים כמו להציל משהו פה, להציל משהו ואיכשהו לצאת ולא לצאת, לצאת ולשמור על עזה כמו על מחנה מעצר, לשמור עליה בתנאים תת-אנושיים בצורה הזאת, לעשות חיסולים בצורה הזאת. 
       
       להרוס בתים מסיבות ביטחון? אני רוצה להזכיר לחברי פה בבית, האם ישראל הרסה תמיד בתים מסיבות ביטחון? הרי הבולדוזר הוא סמל חיובי. אומרים על ראש הממשלה שהוא בולדוזר ומתכוונים לחיוב. זה כמעט מחמאה במדינת ישראל להיות בולדוזר. אני לא מכיר תרבות פוליטית שהבולדוזר כל כך מרכזי בה. מ-1948 כאשר נכבשו עמוואס, דיר-איוב ובית-נובא, שככו הקרבות, אבל הרסו שלושה כפרים במבואות ירושלים בלי שום קרבות ובלי שום סיבות, מה גם שתושביהם לא היו בהם. אחרי 1948 נהרסו יותר משבעה בתים. אחרי 1948. ע'בסייה נהרסה ב-1951. הבתים האחרונים בעסקלאן נהרסו ב-1952-1953. תמיד הרסו פה בתים מסיבות ביטחוניות או שההריסה פה זה כמעט הרגל. אין דבר קל יותר מלהרוס בתים ולהוציא בולדוזר. אומרים על אריאל שרון "הבולדוזר" ומתכוונים לחיוב. 
       
       מסיבות ביטחון הרסו בתים ברפיח? הקלות הבלתי-נסבלת שבה מתייחסים בבית הזה להריסה של בתים של עניים, ממש סלאמס, שכונות עוני - לא רק עוני, אלא גם עוני ותחת כיבוש - ואחר כך מעמידים את העם שתחת הכיבוש במבחני מוסר. אין, שטויות. אין דבר כזה. הכיבוש עצמו לא מוסרי, לא הכובשים. אלה שטויות לדבר על הישראלים כאילו הם הרעים והפלסטינים צריכים להתנהג כאילו הם הטובים. לא אלה הרעים ולא אלה הטובים. הכיבוש הוא רע והוא צריך להסתיים, אבל אין לנו ראש ממשלה ולא הנהגה. הבעיה היא שגם השמאל בבית הזה לא מציג אלטרנטיבה ומנסה להיות צבא המילואים של שרון במאבקו נגד מי שימני יותר בממשלה, עד כדי כך שיום-טוב סמיה נואם בהפגנות. תודה רבה, גברתי. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       גברתי היושבת-ראש, ממשלה שאיננה, חברי חברי הכנסת, פורסם היום כי השב"כ נתן לצה"ל רשימה של 1,000 מבוקשים בעזה שאותם צריך או לחסל במקום או לתפוס ולהביא למשפט או לחקירות בישראל. בעיתון גם נאמר שהיות שכבר נהרגו 50 ביומיים, שלושה הימים האחרונים, הרשימה עכשיו מסתכמת ב-950 אנשים. זה מה שהולך היום בעזה - לחסל אנשים וגם להרוס מאות בתים. אני שואל, איפה השפיות, על שום מה להרוס עיר שלמה ולרצוח עם שלם בלי שום הבחנה בין ילד לבין זקנה, בין אשה לבין טף? 
       
       אני לא אומר פה דברים מוגזמים. העיתונות, ולא רק העיתונות הזרה, אלא גם עיתונאים ישראלים, גם יהודים - מה לעשות שיש אנשים שעדיין דבקים במשימתם, יודעים את מלאכתם והם אומרים שחובתנו להביא את מה שאנחנו רואים לידיעת הציבור כולו. 
       
       למרבה הצער, למרבה האירוניה, אולי למרבה השיגעון, זה לא מעורר פה איש. לא שר, לא ראש ממשלה, ולא סגן שר. העיתונאים אומרים שהשקר הגס כאילו בהפגנה היו אנשים מזוינים הוא חסר שחר. אף איש מזוין לא היה שם. תראו לנו תמונה אחת שיש שם איש מזוין. אני אומר שגם אם היו, נניח שבהפגנה הלך מישהו עם רובה, זה נותן הכשר לתקוף אותם בטילים ולהרוג אותם בעשרות? איפה זה יכול להיות?
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       בעשרות?
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כן, כן, בעשרות. אדוני סגן השר, המספר הגיע למעלה מ-30. אהה, באותה הפגנה זה היה 15? בסדר, זה לא מספיק? אחד זה יותר מדי. 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       בשבוע שעבר צעקת שהיו 30 - - - 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       הסתמכתי על "גלי צה"ל", שם אמרו שיש 23. היה חבר כנסת אחד שאמר 30 וגם אנחנו אמרנו את זה. 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       צעקת: טבח, 30 - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אם זה 30 ואם זה 20 ואם זה שלושה זה יותר מדי. להפעיל טרור, מטוסים וטנקים נגד אזרחים? עצם העובדה שמפעילים את זה, זה יותר מדי. אם נהרג אחד או שלושה או 30, הכול יותר מדי. 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אל תתווכח על מספרים, הרי היום המספר עבר את ה-50. גם אם אז המספר היה 30 וזה לא היה נכון, הרי הגדשתם את הסאה. 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       עכשיו זה כבר יותר מ-30. מה אתה רוצה, אדוני סגן השר? אתה רוצה להגיע ל-1,000, למספר שפורסם היום בעיתונות? אתה תעצור שם? הרי יש כבר 1,000 פלסטינים שנהרגו בתהליכים האלה. מדוע לא עוצרים? צריך עוד 1,000 עכשיו?
       
       גברתי היושבת-ראש, אין זו מדיניות ואין זו שפיות. לא יכול להיות שפשעי מלחמה בקנה-מידה כזה רציני ובקנה-מידה בין-לאומי - הרי בית-המשפט בהאג אמר את שלו, ואמר את זה במשפטם של פושעים אחרים. הוא אמר שאסור להרוס בתים של אזרחים בשום צורה ואופן, גם אם הם חשודים כאנשי התנגדות או טרור או בכל שם אחר שתקראו לזה. אסור להרוס בתים של אנשים. אנשי האפרטהייד והפושעים של צ'כוסלובקיה הועמדו למשפט, ומחר יועמדו לדין גם המפקדים, גם ראש הממשלה וגם הקצינים של צבא ישראל. מי שמבצע פשע מלחמה בין-לאומי חייב לתת על כך את הדין. אין חוק בעולם, אין משפט עמים, אין נפש שפויה שיכולה להתיר או להסכים או לקבל הריגת אנשים והריסת בתים בלי הבחנה. 
       
       שלא יגידו לנו שהדבר היה נחוץ או שהדבר היה ענישה, כפי שאמר השר לפני שעה מעל הבמה הזאת. מה זה פעולת עונשין? להרוס חצי עיר זו פעולת עונשין? להרוס לבני-אדם את הבתים זה פעולת עונשין? לפי איזה חוק? לפי איזה קנה-מידה? לפי איזה משפט עמים? לפי איזה מוסר? אפילו לפי איזה טרור? אני לא מכיר טרור שמתיר הריסת בתים בלי הבחנה ובעשרות ובמאות על-ידי טנקים, על-ידי בולדוזרים ועל-ידי מטוסים. לא היה כדבר הזה בעולם.
       
       אדוני היושב-ראש, אני מבקש להביע אי-אמון בממשלה הזאת ולו רק בגלל הפשעים הנוראים האלה של הריגה והריסה בעשרות ובמאות. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת רוני בר-און, אחרון הדוברים, בבקשה. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, שוב הריטואל של הצבעות אי-אמון חסרות שחר, שוב הצעה להביע אי-אמון - - 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       למה חסרות שחר? לא משלמים - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהן, שמענו את אדוני. לא משלמים משכורת - חבר הכנסת בר-און שמע ואומר חסרת שחר. זו דעתו. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       חבר הכנסת בר-און משלם - - - 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - מצד מפלגת העבודה, שלא מפסיקה לזחול ולקרקר ברצונה להיכנס לממשלה.

       אבל, אדוני היושב-ראש, שבת היום ממסעך הממלכתי בחו"ל. בשבוע שעבר החמצת תופעה מבזה ובזויה: שעה שחיילי צה"ל מחרפים את נפשם במבצע צודק שאין כדוגמתו ברפיח, עמדו כאן על הדוכן אנשים והטיחו האשמות קשות, שטרם נשמעו בבית הזה, בחיילי צה"ל. מנציגי המפלגות הערביות לא ציפינו ליותר, אבל מנציגי מפלגות ציוניות, אדוני היושב-ראש, נציגי מפלגת העבודה שעמדו כאן על הדוכן והרימו יד על צה"ל, נציגי מרצ – ברשותך אקרא כמה קטעים. 
       
       אמר חבר הכנסת יצחק הרצוג, שדיבר כאן בשם העבודה: "מפציצים מהאוויר, נותנים הוראה להפציץ מהאוויר, מותר לנקוט צעדים רשלניים, אבל לא להפציץ מהאוויר".
       
        חבר הכנסת אחמד טיבי, שהדבר היחיד שאני יכול להעריך אצלו הוא שיש לו מספיק בושה כדי לא להראות היום את פרצופו בכנסת, עמד כאן ועשה מופע - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בר-און, חבר הכנסת טיבי נמצא בחוץ-לארץ. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אה, אז הוא ברח לחוץ-לארץ. אחמד ברח, וטלב אלסאנע ברח - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא נמצא פה. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אולי גם בוז'י ברח. אדוני היושב-ראש, הוא עומד פה, מעל דוכן הכנסת, ה"אבדאי" הזה, הכזבן הזה, האלף-לילה-ולילה הזה, ואומר שהוא ראה במו עיניו – כך כתוב בפרוטוקול: "ראיתי בעיניים, עכשיו ראיתי בטלוויזיה, מסוק של חיל האוויר שלח ארבעה טילים לתוך הפגנה של 2,000 איש". הוא ראה. "אני ראיתי את התמונות" – אני קורא לכם מהפרוטוקול. "ראיתי את התמונות, עכשיו", הוא אומר. "ראיתי שמסוק של חיל האוויר עולה לאוויר ויורה ארבעה טילים לעבר הפגנה של 2,000 איש". נו, אז ספרו לי, מאיפה בא האלף-לילה-ולילה הזה. 
       
       אני כבר לא מדבר על הקללות, אני לא מדבר על הבושות, על הצורה שבה האיש הזה מתבטא – איך הוא אומר? הטייס רוצח. אלוף הפיקוד רוצח. מפקד חיל האוויר רוצח. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       רוצח מי ששלח אותם. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       חוצפה שכזאת. עמדתי פה על הדוכן ואמרתי: חכו, נשמע את הבירור. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       רגע, חבר הכנסת ברכה, אתך אני לא בא חשבון כי קראת קריאות ביניים, אמרת 30 הרוגים – בסדר. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אז היו 23. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אפילו רן כהן, שידוע באיפוק שלו, אומר: "התמונות שראינו עכשיו, תמונות של ארבעה טילים הנורים על-ידי מסוקי קרב לתוך הפגנה של אלפי אזרחים" – לא היה ולא נברא. תעמדו, תגידו סליחה, טעינו, נסחפנו, שגינו. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       זה מה שהראו בטלוויזיה – לא ראית? 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אתה אומר שראית. עשרות הרוגים אמרת, חבר הכנסת רן כהן. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       דווח על עשרות הרוגים. 


רוני בר-און (הליכוד):
       
       תסלח לי, אתה אומר: "התמונות שראינו עכשיו". אני קורא מפרוטוקול הכנסת. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       תקרא מה אמרתי מההתחלה: "אם זה נכון". 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אם רק חמישה, זה בסדר? חמישה זה בסדר? עשרה זה בסדר? 
       
רן כהן (מרצ):
       
       גם שר הביטחון אמר שהוא מצטער. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רן כהן. רבותי, בשביל מה הפולמוס עכשיו? זו חזרה על הפולמוס של השבוע שעבר. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני מניח שבאווירת ה"עליהום" - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ברכה, מה קרה? 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       מה הוא מקלל פה? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא שמעתי, אבל נא לשבת. אם הוא מקלל, תפנה אלי, אל תלך אליו. 
       
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       מה שמקומם אותי זה הדו-פרצופיות שלכם. אין לכם פנים? אתם לא מתבוננים בראי? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברי הכנסת ברכה והנדל, רבותי, נא לשבת. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לך לבית שלך. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אליעזר כהן. חבר הכנסת אליעזר כהן. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       על מי הוא מאיים? שיאיים על סבתא שלו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אליעזר כהן, אל תעזור לחבר הכנסת הנדל. חבר הכנסת מח'ול. חבר הכנסת כהן, אדוני לא מבין מה אני אומר לו? 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       שיאיים על סבתא שלו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן, אני לא אקרא לך שוב. מעכשיו אקרא אותך לסדר. רבותי, מספיק. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, מה עם משרד הדתות? למה לא מדברים על זה? 
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, ברגע שאתה שומע: אני לא אקרא - - - 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       מה עם משרד הדתות? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זאב, נא לשבת. 
       
       רבותי חברי הכנסת, נמצא אתנו אחד מידידיה הגדולים של מדינת ישראל, חבר בית-הנבחרים האמריקני, חבר הקונגרס טום לנטוס.  welcome to Israel. בבקשה, רבותי, אפשר בהחלט למחוא כפיים לאיש זה, שהוא איש יקר ביותר. 
       
       רבותי חברי הכנסת. חבר הכנסת בר-און, בבקשה. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       חבר הכנסת פרס, אתה מצחיק אותי. כל השבוע אתה מצחיק אותי. אני חייב לך אזהרה, תדע לך – אל תתחיל לחשוב על פגישות ביום חמישי, כי ביטלנו את ישיבת המליאה ודליה לא תהיה עסוקה. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       ביטלתם את זה? 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       הם ביטלו את ישיבת המליאה, כדי שלא תברח להם ותיפגש ותעשה איזה רומנים צדדיים עם אורי שני. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אתה יודע מה שבגין אמר - - - 
       
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       בסדר, לא אני שאלתי אותך. רק תפסיקו עם ההצגה הזאת של אי-אמון בכל שבוע. מספיק. אתם רוצים ממשלה? תנהלו דיונים, ייתנו לכם מה שייתנו, אבל אי-אפשר לשחק את המשחק הכפול הזה. מה שאתם עושים – אתה מסדרים את אופיר פינס, אתם משגעים את דליה איציק, הכול בסדר, מה אנחנו אשמים במשחק הזה? 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אותי לא. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אתה הולך להיפגש עם אורי שני, ותיכף מסדר אליבי באי-אמון. אי-אפשר, זה לא עובד ככה. תחליטו: אתם רוצים להיות שותפים – תנהלו משא-ומתן, תתמכו במה שהממשלה אומרת, ואל תעמדו פה מהבוקר עד הלילה ותשלחו את יולי תמיר לחרף ולגדף על מה שאנחנו עושים ברפיח. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       רגע, מה הממשלה אומרת? 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני אגיד לך מה היא אומרת. היא אומרת שדרך ציר פילדלפי – אמר את זה שר הביטחון, היה אסור להגיד את זה, שמענו את זה בוועדת החוץ והביטחון, אמר את זה שר הביטחון – עלו מדרגה. הכוונה היתה להבריח דרך המנהרות נשק לירי נגד מטוסים. פעם שנייה היתה כוונה להבריח "קטיושות". מה אמר פה חבר הכנסת וילן – מנהרה של 40 סנטימטר. בחייך, לא מתאים לך – ב-40 סנטימטר לא עובר הכבל שמושך את זה. שוויון נפש להתעסק בזה? 

שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
	כשראש הממשלה שרון - - - 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       חכה לראש הממשלה, הוא יבוא עם התוכנית. לאן אתם רצים? 
       
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אפשר שבוע - - - 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       כמה שנים היית ראש ממשלה ולא הבאת שום דבר? אתה היית יותר זמן ראש ממשלה שהעלה התנחלויות, ומגיע לך על זה כל הכבוד, מאשר ראש הממשלה שרון שבודק את עצמו בתוכנית שלו. מה אתם מבלבלים את המוח? תהיו אחידים, תהיו רציניים. אפשר שבוע אחד בלי האי-אמון המגוחך הזה. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       החברים הגיעו, אפשר להצביע. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       שמעתי. קיבלתי אישור מיושב-ראש הקואליציה. אני מציע לכנסת לדחות, כמו בפעמים הקודמות, פעם אחר פעם, את הטרחנות, את ההטרדה שלכם בהצעות האי-אמון. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, כבוד השרים, נא לשבת על מקומותיכם. יושב-ראש ועדת החוקה, יושב-ראש סיעת המפד"ל, לא אתן לכם להצביע אחר כך. כל אחד ישב במקומו. חבר הכנסת שטייניץ, לא כדאי שאדוני יצביע שלא ממקומו, כדי שלא נצטרך להכניס חוקרים למליאה. נא לשבת איש-איש במקומו. 
       
קריאה:
       
       - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני חבר הכנסת, אשמח בפעם הבאה אם תגיש לי מראש את השאלות ואוכל לתת לך את התשובות. אני לא יכול להיות מוכן לכל השאלות.
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעות האי-אמון. הצעת אי-אמון של סיעת העבודה-מימד, בנושא: הקיפאון בנושאים החברתיים, המדיניים והכלכליים. רבותי, חברי הכנסת, מי בעד, מי נגד, מי נמנע? נא להצביע.
       
הצבעה מס' 1
       
בעד הצעת סיעת העבודה-מימד להביע אי-אמון בממשלה - 47
נגד –  56
נמנעים - אין
הצעת סיעת העבודה-מימד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       47 בעד, 56 נגד. אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת העבודה-מימד לא נתקבלה.
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעת אי-אמון של סיעות מרצ, חד"ש-תע"ל, בל"ד ורע"ם, בנושא: פעולת צה"ל ברפיח. נא להצביע. מי בעד, מי נגד, מי נמנע?
       
       
       
       
הצבעה מס'  2
       
בעד הצעת סיעות מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם להביע אי-אמון בממשלה - 33
נגד – 59
נמנעים - 4
הצעת סיעות מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       59 נגד, 33 בעד וארבעה נמנעים. אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות מרצ, חד"ש-תע"ל, בל"ד ורע"ם לא נתקבלה.
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת אי-אמון של סיעת ש"ס, בנושא: סכנת החיסול של שירותי הדת בישראל עקב מצבן הקשה של הרשויות המקומיות. רבותי חברי הכנסת, נא להצביע. מי בעד, מי נגד, מי נמנע?
       
הצבעה מס'  3
       
בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה - 45
נגד –  49
נמנעים - 1
הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       49 נגד, 45 בעד, אחד נמנע.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       ההצבעה שלי לא נקלטה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בפעם הבאה אל תדבר כל כך הרבה, אז זה ייקלט. חבר הכנסת גפני טוען שלא נקלטה הצבעתו. אני לא משנה את ההצבעה אלא אם כן יתברר לי לאחר מכן שהצבעתך לא נקלטת פעם שנייה.
       
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       גם ההצבעה של חברת הכנסת קולט אביטל לא נקלטה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם חבר הכנסת גפני לא היה עסוק בדברים אחרים, אין לי ספק שהצבעתו היתה נקלטת. גם חברת הכנסת קולט אביטל וגם חבר הכנסת גפני טוענים שהצבעתם לא נקלטה. אני לא משנה את תוצאות ההצבעה. 49 נגד, 45 בעד. כדאי שאתם תיקלטו על-ידי כך שתעבדו נכון. רבותי, אני לא משנה את תוצאות ההצבעה. אחד נמנע. אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       בשבוע הבא זה ייקלט.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יצחק כהן, האם סיעתו נמנעה בהצבעה שאדוני רוצה לנמק?
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       בשבוע הבא זה ייקלט.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבל לאדוני אין זכות דיבור כרגע. הבנתי. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שמעתי, חבר הכנסת דהן. חבר הכנסת דהן, חבר הכנסת יצחק כהן, אחר כך לאדוני תהיה טענה ליושב-ראש.  

בחירת נציג הכנסת לוועדה לבחירת שופטים 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני עובר לסעיף הבא: בחירת נציג הכנסת לוועדה לבחירת שופטים. רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה. 
       
       אני רוצה להפנות את תשומת לבם של חברי הכנסת: עם התפטרותה של חברת הכנסת דליה איציק מחברותה בוועדה לבחירת שופטים, אין לכנסת ברירה, למרות ההסכם בין הקואליציה לאופוזיציה בדבר המועמדים לשמש חברי הוועדה לבחירת שופטים, כפי שהוסכם עליהם בעבר – נציגת האופוזיציה חברת הכנסת דליה איציק ונציג הקואליציה חבר הכנסת שאול יהלום. חברת הכנסת דליה איציק התפטרה, אבל זה לא מקנה באופן אוטומטי את המקום לחבר הכנסת המועמד הבא אחריה בשם הסיעה, חבר הכנסת אברהם שוחט. אנחנו צריכים ומצווים לקיים הצבעה מחדש. למרות ההסכם הקיים והברור, יכול כל חבר כנסת להגיש מועמדות משלו, ולכן אנחנו מצווים לבחור את הנציג. כל אחד צריך לזכור שיש הסכמים קואליציוניים אבל כל אחד בקלפי צריך לשים את הפתקה שלו. 
       
       בחירת המועמד היא חשאית והנציג שייבחר יכהן בוועדה לבחירת שופטים כל עוד הוא חבר כנסת, ואם תמה כהונת הכנסת – עד שהכנסת הבאה תקיים בחירות חדשות.
       
       בצד ימין של האולם נמצאת  תיבת הקלפי. על שולחנותיכם מונחת מעטפה אטומה ודף עם שמות המועמדים. יש לבחור במועמד אחד בלבד ולסמן X במשבצת המקבילה לשם. סימון אחר יפסול את המועמד. רבותי, X על-יד השם בתוך המשבצת.
       
       שני חברי כנסת הגישו את מועמדותם לוועדה לבחירת שופטים, והם: חבר הכנסת דוד טל וחבר הכנסת אברהם בייגה שוחט, הבא למלא את מקומה של חברת הכנסת דליה איציק.
       
       מזכיר הכנסת יקרא בשמות חברי הכנסת וכל חבר כנסת בהיקרא שמו יגיע לקלפי ויטיל לתוכה את המעטפה. 
       
       אני בוחר בשלושה חברי כנסת להיות חברי ועדת קלפי שתספור את הקולות. אני ממנה את חבר הכנסת דהאמשה, אני ממנה את חבר הכנסת סלומינסקי ואני ממנה את חברת הכנסת אתי לבני. לשלוש הסיעות האלה אין נציגים המועמדים להיבחר. 
       
       רבותי חברי הכנסת, שניים ביקשו להצביע מחוץ לרשימה של סדר האל"ף-בי"ת - אם הם שניים בלבד אני ארשה. האחד הוא השר צחי הנגבי והשנייה היא זהבה גלאון. אין יותר העדפות אלא לפי האל"ף-בי"ת. אם ירצו העדפות אז אני לא אתן גם להם. אני נותן לשניים. אם יש יותר משניים, גם הם יחכו.
       
       השר וחבר הכנסת הנגבי וחברת הכנסת גלאון הצביעו. תודה רבה.
       
       נא לקרוא את השמות.
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
(קורא בשמות חברי הכנסת)
       
       קולט אביטל	-	מצביעה
       רוחמה אברהם	-	מצביעה
       יולי-יואל אדלשטיין	-	מצביע
       יעקב אדרי	-	מצביע
       אהוד אולמרט	-	מצביע
       חיים אורון	-	מצביע
       זבולון אורלב	-	אינו נוכח
       דוד אזולאי	-	מצביע
       ישראל אייכלר	-	מצביע
       דליה איציק	-	מצביעה
       
נעמי בלומנטל (הליכוד):
       
       למה היא הסכימה להתפטר? אנחנו בעד דליה איציק.
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
(קורא בשמות חברי הכנסת)

            אפי איתם	- אינו נוכח 	
       מיכאל איתן	- מצביע	
       אריה אלדד	- מצביע	
       בנימין אלון	- אינו נוכח	
       טלב אלסאנע	- אינו נוכח	
       אלי אפללו	- מצביע	
       גלעד ארדן	- מצביע	
       אורי יהודה אריאל	- מצביע		
       זאב בוים	- מצביע		
       אברהם בורג	- מצביע		
       נעמי בלומנטל	- מצביעה		
       אלי בן-מנחם	- מצביע	
       בנימין בן-אליעזר	- מצביע	
       שלמה בניזרי	- מצביע	
       דניאל בנלולו	- מצביע	
       רוני בר-און	- מצביע	
       רומן ברונפמן	- מצביע	
       רוני בריזון	- אינו נוכח	
       ויקטור בריילובסקי	- מצביע	
       מוחמד ברכה	- מצביע	
       עזמי בשארה	- מצביע	
       ענבל גבריאלי	- מצביעה	
       מיכאל גורלובסקי	- מצביע	
       גילה גמליאל	- אינה נוכחת	
       משה גפני	- מצביע	
       עבד-אלמאלכ דהאמשה	- מצביע	
       נסים דהן	- מצביע	
       חמי דורון	- מצביע	
       אברהם הירשזון	- מצביע	
       צבי הנדל	- מצביע	
       יצחק הרצוג	- מצביע	
       מגלי והבה	- מצביע	
       אבשלום וילן	- מצביע	
       מתן וילנאי	- מצביע	
       יצחק וקנין	- מצביע	
       נסים זאב	- מצביע	
       ג'מאל זחאלקה	- מצביע	
       אליעזר זנדברג	- מצביע		
       יחיאל חזן	- מצביע		
       רשף חן	- מצביע		
       ואסל טאהא	- אינו נוכח	
       אחמד טיבי	- אינו נוכח	
       דוד טל	- מצביע		
       יגאל יאסינוב	- מצביע		
       שאול יהלום	- מצביע		
       אליהו ישי	- מצביע		
       אהוד יתום	- מצביע		
       דני יתום	- מצביע		
       איתן כבל	- מצביע		
       אילנה כהן	- מצביעה		
       אליעזר כהן	- מצביע		
       אמנון כהן	- מצביע		
       יצחק כהן	- מצביע		
       רן כהן	- מצביע		
       משה כחלון	- מצביע		
       חיים כץ	- מצביע		
       ישראל כץ	- מצביע		
       אתי לבני	- מצביעה		
       ציפי לבני	- מצביעה		
       לימור לבנת	- מצביעה		
       דוד לוי	- אינו נוכח
       יצחק לוי	- אינו נוכח	
       אילן ליבוביץ	- מצביע		
       יעקב ליצמן	- מצביע		
       עוזי לנדאו	- מצביע		
       יוסף לפיד	- מצביע		
       עסאם מח'ול	- מצביע		
       מיכאל מלכיאור	- מצביע		
       עמרם מצנע	- מצביע		
       יעקב מרגי	- מצביע		
       יהודית נאות	- אינה נוכחת	
       משולם נהרי	- מצביע		
       מיכאל נודלמן	- מצביע		
       דני נוה	- מצביע		
       אורית נוקד	- מצביעה		
       לאה נס	- מצביעה		
       בנימין נתניהו	- מצביע		
       מרינה סולודקין	- מצביעה		
       ניסן סלומינסקי	- מצביע		
       אפרים סנה	- מצביע		
       גדעון סער	- מצביע		
       גדעון עזרא	- מצביע		
       מל פולישוק-בלוך	- מצביעה		
       אברהם פורז	- מצביע		
       אופיר פינס-פז		- מצביע
       גילה פינקלשטיין		- איננה נוכחת
       מאיר פרוש		-   אינו נוכח
       יוסף פריצקי		-   מצביע
       שמעון פרס		-   מצביע
       יאיר פרץ		-   מצביע
       עמיר פרץ		-   מצביע
       איוב קרא		-   מצביע
       אברהם רביץ		-   מצביע
       ראובן ריבלין		-   מצביע
       חיים רמון		-   מצביע
       אהוד רצאבי		-   מצביע
       מיכאל רצון		-   מצביע
       אברהם בייגה שוחט	-   מצביע
       יובל שטייניץ		-   מצביע
       מאיר שטרית		-   מצביע
       יורי שטרן		-  מצביע
       אילן שלגי		-  מצביע
       סילבן שלום		-  מצביע
       שלום שמחון		-  מצביע
       אריאל שרון		-  מצביע
       עמרי שרון		-  מצביע
       יוסי שריד		-  מצביע
       יולי תמיר		-  מצביעה



היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, האם יש מישהו מחברי הכנסת שנוכח ולא נקרא להצביע? ובכן, כולם הצביעו. אני מודיע על שינוי בוועדת הקלפי, במקום חברת הכנסת לבני ישמש חבר הכנסת אלדד. חבר הכנסת דהאמשה, אדוני היושב-ראש, בבקשה. מימינך אלדד ומשמאלך סלומינסקי. ארץ-ישראל השלמה נמצאת כולה על הקלפי. אנחנו נמתין לתוצאות.

מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעה למזכיר, בבקשה. 
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – 
       
       החלטות ועדת הכספים לגבי הצו הבא: צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 13), התשס"ד-2004; צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 16), התשס"ד-2004; צו הבלו על דלק (הטלת בלו), התשס"ד-2004; צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 5), התשס"ד-2004 – עד ליום ב' באב התשס"ד, 20 ביולי 2004, בלבד. 
       
       לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת הבנקאות (מס' 21), התשס"ד-2004, שהחזירה ועדת הכספים של הכנסת; הצעת חוק המתווכים במקרקעין (תיקון מס' 4), התשס"ד-2004, שהחזירה ועדת הכלכלה. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה למזכיר הכנסת. 
       

המלצת הוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון 
וועדת החוקה, חוק ומשפט להיענות לבקשת הממשלה לחזור ולהכריז על מצב חירום לתקופה של שישה חודשים נוספים

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יעלה ויבוא חבר הכנסת אהוד יתום, על מנת להציג לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את המלצת הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה, חוק ומשפט להכריז על מצב חירום לשישה חודשים נוספים. 
       
אהוד יתום (בשם הוועדה המשותפת):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנני מתכבד בזאת להציג בפני מליאת הכנסת את המלצות הוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט. בראש הוועדה עמד, לפי החלטת המליאה, חבר הכנסת חמי דורון, אשר נבצר ממנו להציג את הנושא, והוא ביקשני להעלות אותו בשמו. 
       
       להזכירכם, הוועדה הזאת הוקמה מכוח סעיף 133ב לתקנון הכנסת. ועדה זו הוקמה על מנת  שתדון בבקשת הממשלה להאריך את תוקפה של ההכרזה על מצב חירום בשנה אחת. 
       
       ביום י"ג בניסן התשס"ד, 4 באפריל 2004, פנתה הממשלה אל יושב-ראש הכנסת, בהתאם להוראות סעיף 133ג(א) לתקנון הכנסת, בבקשה כי הכנסת תחזור ותכריז על מצב חירום לשנה נוספת, וזאת מכוח סמכותה על-פי סעיף 38 לחוק-יסוד: הממשלה. 
       
       בעקבות פניית הממשלה ובהתאם להוראות סעיף 133ג(ב) לתקנון הכנסת, פנה מזכיר הכנסת, בשם יושב-ראש הכנסת, ליושב-ראש הוועדה המשותפת, חבר הכנסת חמי דורון, בבקשה כי הוועדה המשותפת תבחן את בקשת הממשלה ותביא בפני הכנסת את המלצותיה.
       
       שני טעמים עומדים ביסוד בקשת הממשלה לחזור ולהכריז על מצב חירום. הראשון – המצב הביטחוני; והשני – הצורך בחקיקה התלויה בקיומה של הכרזה על מצב חירום.
       
       עד שנת 1996 שרר במדינת ישראל מצב החירום באורח קבע. לפי חוק-יסוד: הממשלה, שנכנס לתוקפו באותה שנה, ולפי חוק-יסוד: הממשלה, שנכנס לתוקפו ביום כינונה של הממשלה אחרי הבחירות לכנסת השש-עשרה, נקבע כי הכרזה על מצב חירום טעונה אישור הכנסת, וכי תוקף ההכרזה יעמוד על לא יותר משנה אחת.
       
       בעת בחינת צורך זה על הוועדה המשותפת לבחון, בין היתר, שניים אלה: הראשון - התקנות לשעת-חירום שהותקנו מכוח ההכרזה האחרונה של הכנסת על מצב חירום; והשני - החקיקה שתוקפה מותנה בקיומו של מצב חירום, וזאת ללא קשר לשאלת מועדי חקיקתם.
       
       להכרזת  הכנסת על מצב חירום  שתי השלכות: האחת – מתן סמכות לממשלה או לראש הממשלה להתקין תקנות שעת-חירום בהתאם להוראות סעיף 50 לחוק-יסוד: הממשלה. השנייה –  המשך מתן תוקף לחקיקה התלויה בהמשך ההכרזה על מצב חירום לחוקים שתוקפם מותנה בקיומו של מצב חירום והם חסרי נפקות ללא קיומו של מצב חירום,  ולחקיקה אשר הסמכויות הנתונות בה בטלות בהתבטל מצב החירום, אך אם יוכרז מצב חירום מחדש ישוב כוחן של סמכויות אלה.
       
       בישיבת הוועדה המשותפת שבה הופיעו נציגי הממשלה, נסקר על-ידם המצב הביטחוני הנוכחי, התקנות שהותקנו מכוח סעיף 39 לחוק-יסוד: הממשלה והחקיקה התלויה בקיומה של הכרזה על מצב חירום.
       
        לעניין המצב הביטחוני, הממשלה נימקה את בקשתה להארכת מצב החירום בכך שהמצב הביטחוני הנוכחי והצורך במלחמה בטרור והאיומים המתחדשים ומשתנים מעת לעת מחייבים היום קיומה של הכרזה על מצב חירום, כאשר מצב זה מעמיד לרשות הממשלה את השימוש בחקיקת חירום התקפה היום על מנת שתוכל להשתמש בה לכשיתעורר הצורך בכך. הצפי שהציגה הממשלה בפני הוועדה המשותפת לגבי המצב הביטחוני  הנוכחי הוא, שמצב זה יימשך ולא יסתיים בקרוב, לצערנו. כמו כן עדכנה הממשלה, כי במהלך השנה האחרונה התקינה הממשלה שתי תקנות שעת-חירום מכוח סעיף 39 לחוק-יסוד: הממשלה. 
       
       לעניין החקיקה התלויה בקיומה של הכרזה על מצב חירום, הממשלה הציגה בפני הוועדה את מכלול ההסדרים החוקיים התלויים בקיומה של ההכרזה על מצב חירום ופירטה את ההתקדמות הנעשית על-ידה בצמצום מכלול הסדרים אלה, כאשר חלקם בעלי היבט ביטחוני וחלקם מתייחסים לסיפוק מצרכים ושירותים חיוניים, לאו דווקא בהיבט הביטחוני הטהור. עוד ציינה הממשלה, כי לעניין החקיקה התלויה בקיומה של הכרזה על מצב חירום, הממשלה בוחנת את הדרכים לצמצם את ההסתמכות על דברי חקיקה התלויים בהכרזה על מצב חירום.
       
       אולם, החלפת מכלול דברי החקיקה אשר כרוכים בהכרזה על מצב חירום היא עבודה מורכבת ביותר וארוכת טווח. בהתאם לדיווח הממשלה, יש התקדמות בטיפול במכלול דברי החקיקה כאמור, אך הטיפול, לרבות הכנת חוקים חדשים במקום שבו הדבר נדרש, טרם הושלם.
       
        בישיבת הוועדה הביעו חברי הכנסת בפני נציגי הממשלה את מורת רוחם, במיוחד מכך שלא היתה התקדמות בנקיטת צעדים מהותיים לביטולם של חוקים שיש בהם הסדרים מיוחדים החלים בתקופה שבה קיים במדינה מצב של חירום מתוקף הכרזה לפי סעיף 38 לחוק-יסוד: הממשלה, ומכך שלא ננקטו צעדים לביטולם של צווים שונים מכוח חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים. כל זאת, על אף הבטחות הממשלה, שחזרו על עצמן מדי שנה בשנה, ולפיהן יקודמו עניינים אלו. 
       
       אני רוצה לציין ולומר, שכבר בשנה שעברה, בדיון שערכנו, הבענו, חברי הוועדה, את מורת רוחנו נוכח העניין הזה, שהממשלה לא קידמה את הדברים שהיתה חייבת לקדם. 
       
       לצערי, אין אנו יכולים, בשלב זה, להמליץ לבטל את מצב החירום, שכן קיימים חוקים שתוקפם מותנה בקיומו של מצב חירום והם חסרי נפקות ללא קיומו של מצב חירום, וקיימים חוקים אשר הסמכויות הנתונות בהם בטלות בהתבטל מצב החירום, אך אם יוכרז מצב חירום מחדש, ישוב כוחן של סמכויות אלה.
        
       עם זאת, מתוך שאיפה להביא את הממשלה לקידום העניינים האמורים, החליטה הוועדה המשותפת שלא להיענות לבקשתה להמליץ להאריך את מצב החירום בשנה, אלא בחצי שנה בלבד, עד ליום א' בטבת התשס"ה, 13 בדצמבר 2004. וזאת לאור העובדה, שבמהלך השנה האחרונה הממשלה כמעט שלא קידמה את הדברים שהיא התחייבה לקדם בפני הוועדה הזאת שנה קודם לכן. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       לא יכול להיות. הממשלה של שרון?
       
אהוד יתום (בשם הוועדה המשותפת):
       
       כן. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אז למה הצבעת לה אמון לפני שעה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רמון, במחצית השנה הבאה יהיה לאדוני יותר קל לסייע. 
       
אהוד יתום (בשם הוועדה המשותפת):
       
       הוועדה קראה לממשלה לפעול לביטול החקיקה האזרחית הנסמכת על מצב החירום במהלך ששת החודשים הבאים, והיא תעקוב אחר פעילות הממשלה, על מנת לוודא כי אכן ננקטים צעדים מהותיים בכיוון זה.
       
       אני מבקש מהכנסת לאשר את המלצת הוועדה המשותפת ולהאריך את מצב החירום עד ליום א' בטבת התשס"ה, 13 בדצמבר 2004, קרי חצי שנה ולא שנה כבקשת הממשלה. תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה מאוד לחבר הכנסת אהוד יתום, אשר בשם יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון והוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה, חוק ומשפט הביא בפנינו את המלצת הוועדה המשותפת להכריז על מצב חירום לשישה חודשים נוספים. אדוני מבקש להצביע על שישה חודשים נוספים ולא על שנה?
       
אהוד יתום (בשם הוועדה המשותפת):
       
       נכון. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, אנחנו פותחים בדיון. חבר הכנסת אברהם רביץ - אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש - אינו נוכח. חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ההגנה על המצב הזה לא שייכת לתקופה הזאת, היא שייכת מאוד-מאוד לעבר. אם אנשים יציצו לסיפור הזה, הם יתפלאו. אני לא יודע על מה אנשים מגינים. מה זה שייך עכשיו למלחמה ולמאבק בטרור? זה לא שייך. יש שם חוק מאפיות, מישהו קרא את זה? מועצת החלב. 
       
       מה זה מצב החירום? מצב החירום זה דבר כולל לגמרי, שנכנס לכל חוקי המדינה האחרים. זה נובע מעצלנות מעשה החקיקה בוועדת השרים לענייני חקיקה ומשרד המשפטים וכו', שכל שנה הבטיח. אגב, מאז היה יוסי ביילין שר המשפטים אנחנו מדברים על זה, וכל שנה הם דוחים ודוחים. זה עניין של עצלנות בחקיקה, זה לא עניינה של הממשלה הזאת. זה בכלל לא שייך למצבי חירום ולמצבים ביטחוניים. זה סיפור ישן נושן, שהגיע הזמן לשנותו והגיע הזמן לחוקק חוקים גם בנושאים הביטחוניים. 
       
       אבל, מצב החירום היחיד שאני רואה כעת הוא קיומה של הממשלה הזאת, זה מצב החירום. מצב החירום היחיד שאני רואה כעת הוא המצב הכלכלי, המצב החברתי במדינת ישראל, שבה אנשים לא מקבלים שכר אף שהם עובדים. הרשויות הציבוריות במדינת ישראל לא משלמות שכר לאנשים שעובדים אצלן, והממשלה חושבת שזה לא בתחום אחריותה. זה מצב חירום. מצב חירום של אלפי אנשים, ילדים וכו', ואני מציע ששר הפנים לא יציע להם מכת חשמל כדי שיעשו את זה ללא הכרה. הוא הרי מציע מכת חשמל, שלא יסבלו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה לבעלי-חיים. 
       
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אני מציע שלא נציע גם כאן מכת חשמל. מצב החירום הוא בעזה, מצב החירום הוא בשטחים, מצב החירום הוא הכיבוש הנמשך. כל דבר אחר אפשר לעשות בחקיקה. לדעתי, מי שצריך להיכנס למצב חירום זה הכנסת, זה האופוזיציה. הן צריכות להיכנס למצב חירום, כדי להפיל את הממשלה הזאת. תודה רבה, אדוני. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה מאוד לחבר הכנסת עזמי בשארה. הבא אחריו - חבר הכנסת חיים אורון. בבקשה, אדוני. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, התופעה של מצב חירום מתמשך שמוארך כל פעם – בעבר הוא אפילו לא היה מוארך, ועכשיו הוא מוארך בהצבעה בכנסת – הוא בסך הכול מצב לא טבעי. 
       
       אדוני היושב-ראש, יצא לי לומר את זה בדברי קודם, בדיון על הצבעת האי-אמון, עד כמה אנחנו נתונים במצב מתמשך, שמידת הטבעיות שבו נעשית יותר ויותר בעייתית. ואחת השאלות ששאלתי אז, ואני שואל גם עכשיו, היא: מה היא הנקודה, והאם אנחנו כבר לא מגיעים אליה, שמידת האי-טבעיות במצב של עימות מתמשך עם העם הפלסטיני בעצם מביאה אותנו למציאות של קהות חושים הולכת וגדלה, ובכל פעם - וזה הגיונה של קהות חושים - סף הרגישות יורד והחברה מוכנה לקבל יותר ויותר דברים שבעבר היא בשום פנים ואופן לא היתה יכולה לקבל אותם. 
       
       אדוני היושב-ראש, בגלל הזמן הקצר אדגים את דברי בסיפור. חודש לפני מלחמת יום הכיפורים, לפני למעלה מ-30 שנה, התבצע מה שאז נקרא פינוי הבדואים מפתחת רפיח, על-ידי מי שהיה אז אלוף פיקוד הדרום, הוא ראש הממשלה דעכשיו. במסגרת הפינוי הזה – היום קוראים לזה "חשפו", אז קראנו לזה "עקרו" עצים של הבדואים. אם מותר לומר, היה צריך הרבה – מידה גדולה מאוד של אמפתיה לבדואים בשביל לקרוא לענפים האלה עצים, כי העצים האלה לא היו בדיוק עצים. 
       
       אני וידידי, חבר קיבוץ ניר-עוז, עודד ליפשיץ, שהיה אז כתב בעיתון והיה מאוד פעיל במאבק הזה, הבאנו לשטח את מי שהיה חבר ועדת החוץ של הכנסת, מאיר תלמי, אם מותר לומר – מורי ורבי מאיר תלמי. מאיר תלמי בא, ועמד על גבעה אחרי כרם-שלום, הסתכל על השטח, והאמן לי – פרץ בבכי. הוא אמר: מה אנחנו עושים? יומיים הוא הסתגר בחדרו בקיבוץ משמר-העמק, אחר כך בא לוועדת החוץ והביטחון ועורר דיון מאוד מאוד קשה – גולדה מאיר היתה אז ראש הממשלה – בשאלה מה אנחנו עושים. 
       
       היום – קראתי בעיתונים – עקרו 300,000 עצים. חלקם עצים – זיתים – שראיתי. זה הפער שעברנו ב-30 שנה, ואם אנחנו לא מבינים מה זה עושה לנו, שום החלטות על שעת-חירום לא יתקנו את הנזק הנורא שקורה בחברה הישראלית בתוך התהליך הזה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת חיים אורון, ג'ומס, שאצלו כל עקירת נטוע היא עקירת לב. 
       

בחירת נציג הכנסת לוועדה לבחירת שופטים
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אני מבקש להכריז על תוצאות ההצבעה, שחתומים עליה שלושת חברי ועדת הקלפי: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה – היושב-ראש, חבר הכנסת אריה אלדד –  חבר, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי – חבר. 108 הצביעו. מספר הקולות הכשרים – 105. מספר הקולות הפסולים – 3. עבור דוד טל הצביעו 36 חברים. עבור אברהם בייגה שוחט הצביעו 69 חברים. לפיכך נבחר חבר הכנסת אברהם בייגה שוחט להיות נציגה השני של הכנסת בוועדה לבחירת שופטים. יבוא על הברכה ויהיה נציגם של כל חברי הכנסת. 
       
       אני מברך את חבר הכנסת שוחט על היבחרו, ואת חבר הכנסת דוד טל על המאבק. 
       

המלצת הוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון 
וועדת החוקה, חוק ומשפט להיענות לבקשת הממשלה לחזור ולהכריז על מצב חירום לתקופה של שישה חודשים נוספים

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני ממשיך בסדר-היום. רשות הדיבור לחבר הכנסת אריאל. בבקשה, אדוני. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רבותי השרים שאינם, זו ההזדמנות גם לברך מעל הדוכן את חבר הכנסת אברהם בייגה שוחט, שנבחר להיות נציג הכנסת בוועדה לבחירת שופטים. 
       
       החוק שמדובר בו הוא בלתי אפשרי, ואני נמנה עם מי שתמכו בהצעה שהעלה פה חבר הכנסת יתום, להאריך אותו רק בחצי שנה. שר המשפטים לא עושה, לצערי, את מה שצריך לעשות, ולכן אי-אפשר להאריך את התקופה באופן אוטומטי. אני מקווה שבזמן הקרוב משרד המשפטים, משרד הביטחון והגופים הנוגעים בדבר אומנם יתעשתו ויעשו סוף-סוף סדר בעניין הזה. ראויה הכנסת וראוי עם ישראל לשינוי המבורך הזה. 
       
       בחוק הזה, בין השאר, משתמשים למעצרים מינהליים. האם יש בבית הזה מישהו שיודע כמה מאזרחי ישראל עצורים במעצר מינהלי? 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אלפים. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       טעית, פינס. שאלתי על אזרחי ישראל. יש אזרח ישראל אחד, יהודי ששמו נועם פדרמן. הוא היחיד שכלוא על-פי הצו הזה. שאלתי את נציגי השב"כ ואת שאר הגורמים בוועדה, כמה אפשר למשוך את זה? אמרו לי: עד מאה-ועשרים. בכל שלושה חודשים באים לשופט מחוזי – צריך לשים לב שזה לא בשרירות לבם – מגישים לשופט חומר חסוי, שמי יכול להתמודד אתו? אפילו השופט לא יכול להתמודד אתו, כי זה תמיד משהו ביטחוני, ואומרים לו: תאריך עוד בשלושה חודשים. אני מציע לממשלה ולכנסת לעשות סדר בחוק הזה. הוא עדיין חוק הכרחי בקטעים מאוד מסוימים ומאוד צרים, אבל, על-פי רוב הוא איננו במקום. 
       
       שמעתי בעת האחרונה שהגברת פדרמן באה להפגין מול ראש השב"כ באשקלון, וחיכו לה שם שוטרים וחבטו בה חבטות קשות. אתה שואל את עצמך: למה? היו שם אולי עשרה אנשים, זאת אפילו לא הפגנה, זאת התקהלות – אבל לא בלתי חוקית. יש דברים קשים, שאני מקווה שהמחלקה לחקירות שוטרים תעשה בהם סדר ותבדוק עם השוטרים. הלוואי שאנחנו טועים והם עשו את עבודתם נאמנה, כי לא הייתי רוצה לראות שוטרים בישראל נאשמים במעשים לא הגונים. 
       
       לבסוף אני פונה אליך, אדוני היושב-ראש, כמי שהיה בדרכו ליצהר ולא הגיע. הרי אדוני זוכר שלפני שנה הוא אישית טיפל בזה, כיושב-ראש, ואומנם בתוך זמן קצר העניין נפתר, אבל מסתבר שבהיעדרו של היושב-ראש החיים מסובכים יותר. לא הייתי רוצה למנוע ממך שליחויות חשובות לעם היהודי, אבל מסתבר שהצבא ומשרד הביטחון עושים, בשרירות לב, צחוק מחברי הכנסת, ותסלחו לי על הביטוי, בשם ההגנה על חיינו הם מונעים מאתנו ללכת ליישוב יהודי כשאנחנו כבר בפאתיו. אני בטוח שהעניין הזה יטופל בצורה מלאה. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ואחריו - חברי הכנסת אריה אלדד, איוב קרא, עבד-אלמאלכ דהאמשה, משה גפני, ג'מאל זחאלקה, טלב אלסאנע, ישראל אייכלר ואחרים. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, צר לי ששולחן הממשלה יתום משרים. אני סבור שהבעיה היא שאנחנו מתייחסים אל הדיון הזה מדי שנה כאל ריטואל, בזמן שזה אחד החוקים הדרקוניים ביותר, שאינו ראוי להיות בספר החוקים של שום דמוקרטיה. 
       
אהוד יתום (בשם הוועדה הממשותפת):
       
       הפעם לא התייחסנו לזה כאל ריטואל. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לא ועדת החוץ והביטחון – הכנסת מתייחסת לזה כאל ריטואל. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ועדת החוץ והביטחון לא נענתה לבקשת הממשלה ואישרה רק מחצית הזמן. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אישרתם רק חצי שנה, אף שלא הבנתי עד הסוף את תכלית ההחלטה. אם הייתם אומרים את מה שאמר בשעתו שר המשפטים ביילין – ולצערי לא הצליח לעמוד במשימה מסיבות כאלה ואחרות – שבחצי השנה הזאת אתם מתכוונים לשנות את החוק, להוציא ממנו את מה שחובה להוציא ממנו ולהוסיף לו את מה שצריך להוסיף לו - - -
       
אהוד יתום (בשם הוועדה המשותפת):
       
       זאת בדיוק הכוונה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני בבית הזה כבר לא מעט שנים, וכבר הייתי במעמדים שבהם ראשי הוועדות המשותפות נשבעו או הבטיחו שהם הולכים לשנות, והולכים להציע, ואם רק נתמוך עכשיו, הם מבטיחים לנו שבפעם הבאה זה ייראה אחרת לחלוטין. זה אף פעם לא נראה אחרת לחלוטין, ואני מתכוון להצביע נגד ההצעה להאריך את התקנות לשעת-חירום. 
       
       ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת שוקדת כבר שנה על חוקה לישראל. אין דבר כזה תקנות לשעת-חירום וחוקה לישראל יחד. זה תרתי דסתרי. דבר והיפוכו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היום התלוננו אנשי ש"ס על כך שהשר פורז מתכוון לאסור שחיטה כשרה על-פי אמונתם ועל-פי מנהגם. אמרתי להם שבלי חוקה לישראל יכול להיווצר מצב שבו הצעת חוק כמו זו של השר פורז תתקבל בכנסת, ורק חוקה תוכל למנוע דבר כזה, שכן אי-אפשר לחייב את חבר הכנסת נסים זאב לאכול בשר שהוא לא כשר על-פי אמונתו, או לחייב את חבר הכנסת דהאמשה לעשות דבר אחר, שהוא לא לפי אמונתו, המוסלמית, או לחייב את חבר הכנסת מח'ול שלא לקיים את אמונתו הנוצרית. אלה דברים שרק חוקה יכולה לעגן. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני דוגל בקיום חוקה לישראל, ומאמין שזה יעד מאוד חשוב, שצריך לחתור אליו בנחישות, אבל אי-אפשר לעשות צחוק מהעבודה. אי-אפשר להעביר תקנות שעת-חירום שנה אחר שנה ולספר לציבור שאנחנו עושים חוקה לישראל. אין דבר כזה. 
     
       לכן, רוב התקנות האלה הן דרקוניות, כאלה שיש להן מעמד שיכול לעקוף את כל החוקים הכי יפים, שאנו מאמינים בהם ורואים בהם את התשתית לדמוקרטיה הישראלית. היום, כל כך הרבה שנים אחרי הקמת המדינה, הגיע הזמן לדון בדברים האלה באומץ, לבדוק מה באמת נחוץ ואי-אפשר בלעדיו. מה שאינו נחוץ ואפשר להסתדר בלעדיו – צריך פשוט להוציא מהתקנות. את העבודה הזאת עשו במשרד המשפטים. משום מה גנזו אותה ולא מחזירים אותה. לפי מיטב ידיעתי – אני לא חבר הוועדה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בפעם האחרונה שהתקנה אושרה היית יושב-ראש ועדת החוקה.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):

       כשביילין התחייב לעשות עבודה שתשנה באופן דרמטי את התקנות לשעת-חירום. קרה מה שקרה, הממשלה ההיא נפלה, ושוב באים עם אותן תקנות, כאילו לא קרה דבר, כאילו לא צריך לשנות כלום, כאילו לא רוצים לשנות כלום. היוזמה להאריך את התקנות בחצי שנה בלבד היא מבורכת, אך אני מצטער שאני ספקן אשר לתוצאה שתהיה לאחר חצי שנה. הלוואי שאתבדה, הלוואי שתבואו עם תוצאה שנוכל למחוא לה כף ולהצביע בעדה בחפץ לב, אך ברגע זה אני מצביע נגדה. נכון שיש מצב חירום במדינה.
       
אהוד יתום (הליכוד):

       - - -

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):

       אני יודע שהחוק יעבור, אך אני אצביע נגדו. אני מודיע שאצביע נגד, כדי שלא תופתע. גדעון סער יודע, ויצטרך לעשות את עבודתו.

       מדינת ישראל נתונה במצב חירום, אך אין לכך קשר לתקנות שעת-חירום. זהו מצב חירום מסיבות אחרות, ועל רקע אחר, והמורכבות היא שונה, והמציאות היא שונה, ואין בין התקנות לבין המציאות הישראלית דבר וחצי דבר. אולי אני קצת מגזים, אך לא יותר מדי.

	לכן אצביע נגד, ואשמח אם בעוד שישה חודשים תבואו עם תקנות אחרות, שנוכל לתמוך בהן בלב שלם.


היו"ר ראובן ריבלין:

       תודה לחבר הכנסת אופיר פינס. חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו - חבר הכנסת איוב קרא.

אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):

       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יותר מ-100 שנים אנו נלחמים על קיומנו בארץ הזאת, והכול בגלל הכיבוש – הכיבוש הערבי של ארץ-ישראל ומלחמת החורמה שהכריזו עלינו ולא נחו ממנה אף יום אחד מיום שהתחלנו לשוב מגלויותינו.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - 

אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני מבין שאתה זקוק לשיעור בהיסטוריה.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):

       הערבים הוציאו אותך מפה - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אני בטוח שלפעמים, כשאתה מתאר את העובדות, חבר הכנסת אלדד לא תמיד מסכים אתך בכל מאת האחוזים.
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       נגוזו תקוותינו כי נוכל לחיות עמכם בשלום בארצנו. על חרבנו נחיה עוד הרבה מאוד זמן, אמר המשורר – לא כנבואה, אלא מתוך התבוננות ריאליסטית במציאות חיינו. ומי שיודע שאם יירדם בשמירה, אם בטעות יתפתה לכתת חרבותיו לאתים, יבואו אויביו וישחטוהו – מי שכך חי, עושה הכול כדי שלא להירדם, כדי שחרבו תהיה חדה וזמינה וזרועו מאומנת. 

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):

       אינטלקטואל הדמים.
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אלא ששגרת המלחמה היא לעתים קשה יותר משגרת השלום, ומי שתיקן תקנות לשעת-חירום לפני 56 שנים, וראה נכוחה שמלחמת חורמה לנו בכיבוש הערבי, התעצל מדי פעם לבנות עגלות חדשות, והעמיס על עגלת שעת-החירום גם מחירי אבקת אפייה וגרירת רכב והסדר נטיעת גפנים וזיתים, ולא שמנו לב איך למרות כל חוקי החירום ובגלל העדר אכיפה, הערבים ממשיכים את הכיבוש בדרך של בנייה בלתי חוקית ונטיעת רבבות עצי זית ושוד אלפי דונמים מאדמות המדינה. כי אם הכול כלול בתקנות שעת-חירום, אנו כבר רגילים לפעמוני אזעקה אדומים, ואם אבקת אפייה ושוד קרקעות חד הם, נרדמים בשמירה ואין מבחינים בין עיקר לטפל.
       
       אנו נלחמים מלחמת קיום בכיבוש הערבי, אך האזרח הישראלי היחיד הכלוא בשם תקנות שעת חירום הוא נועם פדרמן, שזוכה מ-42 תיקי אישום ולא הורשע אף באחד מהם, אך עדיין הוא יושב בכוח התקנות האלה ובתירוץ המלחמה שאנו נלחמים בכיבוש הערבי. 
       
       בכוח הפקודה למניעת טרור הוכרזה תנועתו של כהנא ארגון טרור, אך בזמן שישראל מעבירה יותר מ-200 מיליון ש"ח מדי חודש לרשות של הטרור הפלסטיני, שהוא, כידוע, ארגון הטרור הגדול והרצחני בעולם, יש חוקי שעת-חירום שמגבילים יציאת אזרחי ישראל למדינות אויב, ובחסותם של החוקים הללו חברי כנסת ערבים נוסעים להיפגש עם ערפאת ועם אסד ועם נסראללה. יש חוק למניעת הסתננויות, ובחסותו חדרו לארץ עשרות אלפים מערביי יש"ע לממש את תביעת השיבה שלהם. יש עוד ועוד תקנות וחוקים חשובים, וכולם כי אנו בשעת-חירום. 
       
       הגיע הזמן להבין כי זאת אינה שעת-חירום, כי זאת מלחמה, וגם לעשות מלחמה ולחסל את הכיבוש הערבי של ארץ-ישראל, ואז אולי נזכה לשלום ולא נזדקק לחוק הארכאי הזה.

היו"ר ראובן ריבלין:

       תודה רבה לחבר הכנסת אלדד. חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, באופן אישי אני תומך בחוק. אני חושב שנוכח המצב שהמדינה נמצאת בו, אין מנוס מלהכריז על מצב חירום. אנו נמצאים בעצם במלחמה, ומייחלים לרגע שיהיו בו נחת ושלום באזור. אנו מייחלים, ונמשיך לייחל, לרגע שבו יחיה זאב עם כבש.
       
       מצב החירום הזה צריך להיות לא רק בראייה ביטחונית, אלא, לדעתי, במדינת ישראל כיום צריך להכריז גם על מצב חירום חברתי. ראינו את ראשי הרשויות שהופיעו פה היום – באיזה מצב ובאיזו מצוקה הם נמצאים. ראינו כיצד ברשויות מסוימות חודשים לא משלמים משכורות, ואין דין ואין דיין. ייתכן שהממונים על הנושא המוניציפלי אינם יודעים וגם לא ידעו מהו רעב ללחם, לצערי הרב, לכן אין להם רגישות חברתית – אולי יש להם רגישות לדברים אחרים – לכן לא פלא שאנו מוצאים את עצמנו במצב הקשה הזה מבחינה חברתית.
       
       היום הצלחנו סוף-סוף, אחרי מאבק של שנים, להביא, בוועדת הפנים, לכך שסוף-סוף הופשרו 63 דונם בשמורת מירון, שצמודה לכפר חורפיש, כדי שסוף-סוף יבנו תושבי חורפיש יחידות דיור על אדמה שבבעלותם. 63 דונם בסך הכול, כאשר מדובר ביישוב גדול, שצריך עתודת קרקע מהמדינה ולא נותנים את זה לתושבים, כי השמורה, לצערי הרב, חונקת אותם. אנו מכירים גם בכך שצריך לשמור על החי והצומח, אך חשוב יותר לשמור על בני-אדם, לתת להם דברים אלמנטריים, אנושיים, כדי שיחיו ויוכלו להתקיים בכבוד.
       
       חרה לי מאוד וכאב לי מאוד מה שקרה עם אותה זקנה שדיבר עליה טומי לפיד, אך יותר חורה לי על הזקנה מנהרייה, שדיבר עליה אהוד ברק בזמנו, שמתייבשת בקומה הרביעית ואיש לא שואל עליה, לצערי הרב. 
       
       לכן, גם בנושא החברתי צריך לתפוס מצב חירום – הרבה יותר ממה שאנו מגדירים  היום או ממה שאנחנו מודעים לו. אני מקווה שנוכל לבשר לראשי הרשויות ולמגזרים החלשים את הבשורה הטובה,  פה מצב החירום הכי קשה, וזה חשוב יותר מכל דבר אחר. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו - חבר הכנסת משה גפני.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, ממשלה נעדרת ושני חברי, חברי הכנסת הנוכחים, חוקי החירום האלה, שאנחנו מתבקשים להאריך את תוקפם, תקפים וקיימים מאז קום המדינה. במשך כל השנים, במשך כל הימים, הם תמיד נקראו: זמניים, והוארך תוקפם משנה לשנה. תחת החוקים האלה, שמוארכים משנה לשנה זה 56 שנים, נעשו העוולות הקשות ביותר לאזרחים במדינה הזאת, ולאזרחים הערבים במיוחד. חירויות הוגבלו, ותנועתם של אנשים נמנעה. מעצרים בוצעו במשך שנים, ובסיטונות. ערבי אחד נעצר משום שהוא חייב היה להישאר תחת עץ. תחת עץ, זה המקום שלך. אם אתה יוצא מתחת לעץ הזה, אתה מפר את צו המעצר. לימים ולשבועות. קרקעות הוחרמו, כפרים שלמים נהרסו. כפרים שלמים הוגלו מאדמתם והפכו לנוכחים-נפקדים. כמו תושבי אקרית, בירעם וע'בסייה, גם בזכותם של החוקים האלה.
       
       עד היום הצבא הורס עשרות בתים ברפיח, היום ואתמול ומחר, מכוחם של החוקים האלה. הוא מחרים את הבתים והרכוש, גם פה וגם בשטחים הכבושים, מכוחם של החוקים האלה. החוקים האלה נותנים לצבא סמכות לבוא לכל בית, לכל מקום, לעלות עליו, לתפוס בו חזקה ולהגיד: זה יהיה ברשות הצבא. עד שייאות, אם ירצה, לעזוב, ואחר כך לחזור - אגב, בלי שום פיצוי. כל רכוש אפשר להחרים לפי החוקים האלה, אם זה רכב, אם זה כלי תנועה כלשהו, בטענה - ומספיק לומר שהצבא צריך אותו. 
       
       מובן שאין מקום שתהיה לחוקים האלה דריסת רגל, ולא רק נצביע נגדם, אלא נצביע נגדם ברצון רב. והלוואי שאות הקין הזה יוסר ממצחה של המדינה הזאת ומספר החוקים שלה, שמאפיל על כל העוולות האלה שמניתי. 
       
       ברשותך, אדוני היושב-ראש, בשניות הספורות שנותרו לי, אני אומר כמה משפטים בערבית לעניין הזה.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אבל לא נותרו. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית:
       
       בשם האל הרחמן והרחום. אחי המאזינים, אנו דנים כעת בהצעת חוק להארכת תוקפם של חוקי החירום. אמרתי שחוקים אלה יושמו נגד התושבים מאז קום המדינה ונגד התושבים הערבים במיוחד. לפי חוקים אלה נעצרו עשרות תושבים. המעצר אפילו הגיע לידי כך שאדם נעצר מתחת לעץ. זהו מעצר לימים ולשבועות ארוכים. כפרים שלמים הוגלו מאדמתם ובתיהם נהרסו. אדמות נרחבות הופקעו. הצבא נמצא כעת ברפיח ובשטחים הכבושים, וגם פה, אם ירצה, הוא מסוגל להרוס בתים, להשתלט עליהם, להפקיע בתים ומכוניות ולעשות כראות עיניו בשם החוקים האלה. החוקים האלה הם אות קלון, וצריכים להתבטל. אנחנו נצביע נגדם ברצון רב. הגיע הזמן שיפסיקו לחדש את התוקף של החוק הזה. תודה. תודה רבה, אדוני.)
       
       תודה רבה, אדוני. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. חבר הכנסת משה גפני - אינו נוכח. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, החוק הזה איננו עומד לבד. הוא חלק ממערכת חוקים שנותנת בידי הרשות אפשרויות כמעט בלתי מוגבלות לפגוע באנשים וברכושם ממניעים פוליטיים. החוק הזה כל כולו חוק פוליטי, ואני לא רוצה עכשיו להתווכח למה נועד החוק הזה מלכתחילה, מדוע חוקקו אותו. אנחנו יודעים איזה שימוש נעשה בחוק הזה. מאות, ואפילו אלפי אנשים הושמו במעצר מינהלי - אני מתכוון לאזרחים הערבים בישראל - וגם הפלסטינים, תושבי השטחים הכבושים. 
       
       השאלה היא מדוע נמשך החוק הזה, מדוע הוא עדיין קיים, אף שכמעט כל שר משפטים מבטיח חגיגית או שהוא יעשה שינויים עקרוניים בחוק וישנה אותו מעיקרו או שימחק אותו כליל. ואיזה פלא – כל שנה, כל שנה, מאריכים את תוקפו בעוד שנה ועוד שנה. ושום דבר לא משתנה. 
       
       העובדה שהחוק הזה נותן אפשרות של מעצר מינהלי היא דבר לא דמוקרטי, מנוגד לזכויות אדם, מנוגד לזכות האדם לחופש, ומעמיד לרשות הרשות כלי ענישה שאין לו קשר לשפיטה. תרצה הרשות לעצור מישהו, תוכל לעצור אותו, לשים אותו בבית-סוהר ולהאריך את המעצר כאוות נפשה. והיו דברים מעולם, נעשה שימוש כזה בחוק הזה, ולכן זה חוק המאיים על האזרחים. זה חוק אנטי-אזרחי, ואנחנו מתנגדים לו בתוקף, אנחנו נצביע נגדו. 
       
       יש תקנות לשעת-חירום, אבל הן לא באות לענות על מצב החירום שבו חשים אזרחים. האזרח שנהרס ביתו חי במצב חירום. המובטל שאיבד את עבודתו חי במצב חירום. האשה המוכה ואינה מקבלת סעד במעון לנשים מוכות, או אפילו מהמשטרה ומהמוסדות החברתיים, חיה במצב חירום. יש הרבה מצבי חירום בארץ. מאות אלפי אנשים חיים במצב חירום. רק שהזעקה שלהם אינה מגיעה למעלה. אוזניים להם ולא ישמעו ועיניים להם ולא יראו את מצב החירום האמיתי. צריך תקנות שיטפלו במצב החירום האמיתי,  בסבלם של מאות אלפי אזרחים. 
       
       ומצב החירום, אם תרצו, קיים בשטחים הכבושים. שם האנשים חיים תחת מצב חירום עשרות שנים; עשרות שנים. מכונה אדירה של הרג, מוות, הפקעה, התעללות יומיומית, היא מצב חירום. מי שחושב שאפשר לפעול במצב חירום בשטחים הכבושים ובארץ תהיה יציבות, ואנשים יחיו בשקט, זה לא יעבוד ככה. אי-אפשר לקיים בארץ הזאת שני עולמות. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תסיים, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       הדרך היא לבטל את מצב החירום ולמחוק את תקנות החירום. תודה רבה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת טלב אלסאנע – אינו נוכח. חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה. אחריו – חברי הכנסת יגאל יאסינוב, אלי אפללו, יחיאל חזן, אילן ליבוביץ. 

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אומנם אנחנו נמצאים במצב חירום – אני זוכר את מנחם בגין ז"ל בימים שהייתי כתב צעיר פה. הוא היה מדבר נגד התקנות לשעת-חירום בצורה כל כך קיצונית, והיה תמיד אומר שצריך לבטל ולא לעשות חירום, וחס וחלילה מה עלול לקרות אם יהיו התקנות האלה. כמובן, אף אחד לא חשד שיכול להיות מצב כמו היום, למשל, במקרה של נועם פדרמן – שהוא לא מחסידי ואני לא מחסידיו, ויכול להיות שאילו היה יכול היה מכניס אותי למאסר, ובכל זאת אני חושב שזה עוול גדול מאוד שהאיש הזה יושב במאסר כבר אני לא יודע כמה זמן, בלי משפט, מכוח התקנות לשעת-חירום. 
       
       ולמה זה צריך להדאיג אותנו? כי שמענו היום שיושב-ראש שינוי אומר שהזקנה ברפיח מזכירה לו את סבתא שלו. לא שמעתי את אנשי שינוי אומרים, כאשר טלי חטואל שכבה עם ארבע בנותיה בתכריכים – בכל מקום הופיעו התמונות האלה – שזה מזכיר להם בני משפחה רבים שכך קרה להם. משפחות שלמות נכחדו. למה גברת חטואל הי"ד לא הזכירה להם את הסבתא ואת הדודים והדודות שלהם ושל רבים אחרים? למה חיילים שמתפוצצים לרסיסים, רחמנא ליצלן, לא מזכירים להם את הדברים האלה? דווקא האשה הזאת שם בחורבות של רפיח מזכירה להם את הסבתא? 
       
       נאמר: "זובחי אדם עגלים ישקון". יש מקרים שאנשים מסוגלים לזבוח אנשים אך אוהבים מאוד עגלים. לכן יש סכנה בהכרזות על שעת-חירום – כי אתה אף פעם לא יודע מי יהיה השליט ומה יהיו הערכים שלו. 
       
       היום מונחת על שולחן הכנסת הצעת חוק של 69 עמודים, והגישו אותה חברי כנסת שלא היססו להצביע נגד ילדים קטנים, נגד עניים וזקנים וחולים – אך יש להם לב חם לאסור מתן מזון מקולקל לבעלי חיים. כמו כן, "לא יוחזק כלב כשהוא קשור למשך יותר מחמש שעות ביממה", אלא אם כן הרצועה באורך 5 מטרים לפחות, או הוא צריך להיות קשור לשרשרת מתוחה שאורכה לא יפחת מ-10 מטרים, וכו' וכו'. כלב קטן עד 10 ק"ג יקבל לפחות 1.2 מ"ר, וכלב מעל 20 ק"ג יקבל לפחות 2 מ"ר של כלוב, ובכל כלוב של חתולים צריכים להיות דרגשים.
       
       התורה חסה על בעלי החיים – "ורחמיו על כל מעשיו". אבל אנשים שאין להם בעיה שיש ילדים שאין להם דרגשים לישון, שאין להם 1.2 מ"ר או 2 מ"ר בדירה שלהם, כי להורים שלהם אין כסף לקנות דירה – אלה האנשים ששולטים בנו היום, והם יקבעו מה זו שעת-חירום ומה איננה שעת-חירום? 
       
       שר הפנים אמר למישהו מחברי הכנסת, אומנם הוא אמר את זה בבדיחותא: הייתי מכניס אותך למעצר מינהלי. ואני מאמין לו שהיה עושה את זה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תסיים, בבקשה. 

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       לכן הארכת מצב החירום בכל פעם מסוכנת מאוד. בימי בגין זה היה סתם עניין תיאורטי-פילוסופי. בימינו זה שייך רק לנועם פדרמן. מי יודע אם לא יבוא יום ויבואו שליטים שיחליטו על הרבה הרבה אנשים שצריך להפעיל כלפיהם תקנות לשעת-חירום? ולכן, כל מי שמדבר בשם הדמוקרטיה והחופש צריך מאוד מאוד להיזהר מלהכריז על שעת-חירום, גם אם אנחנו באמת נמצאים בשעת-חירום. תודה רבה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת יגאל יאסינוב – אינו נוכח. חבר הכנסת אלי אפללו – אינו נוכח. חבר הכנסת יחיאל חזן – אינו נוכח. חבר הכנסת אילן ליבוביץ – אינו נוכח. חבר הכנסת מוחמד ברכה – אינו נוכח. חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת מגלי והבה וחבר הכנסת רוני בר-און. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, התקנות האלה שאנחנו מדברים עליהן הן תקנות קולוניאליסטיות, וכבר נאמר שהן תקנות דרקוניות. אבל הבעיה האמיתית היא, שהמציאות שהממשלה מייצרת, שמציעה לנו להאריך את התקנות האלה, היא מציאות יותר דרקונית. 
       
       אני רוצה לדבר על הפגיעה הסיסטמתית, המתקפה הסיסטמתית, ההרסנית, שמסוגלת לחסל את הדמוקרטיה במדינת ישראל, מאיימת לחסל את כללי המשחק הדמוקרטיים במדינת ישראל. אני לא רוצה להתחיל דווקא מהסיפור של ראפח, אני רוצה להתחיל מהסיפור של אותה הסתה פרועה שמנהלת הממשלה הזאת, שמנהלת היום הקואליציה הזאת נגד ציבור העובדים. 
       
       אני רוצה לשאול, מה פשר הפרסומת הזאת שיש ברדיו, של הסתה פרועה ומופקרת של הממשלה נגד העובדים, עובדי הנמלים, ונגד הזכות שלהם לשבות? מה זה צריך להיות? איך לא מתביישים לבוא לוועדת הכספים ולבקש מימון להסתה פרועה של הממשלה נגד העובדים, נגד הזכות האלמנטרית שלהם לנהל מאבק של איגוד מקצועי?
       
       זהו אחד הסממנים המובהקים והקלאסיים של הידרדרות פאשיסטית. זהו איום אמיתי על הדמוקרטיה בישראל ועל זכות האזרחים ועל זכות העובדים. אבל הממשלה הזאת איבדה כל רגש, איבדה כל כלל, איבדה את כללי המשחק – והיא רוצה לרמוס את כולנו. זוהי מפלצת דוהרת, שתחסל את הדמוקרטיה בישראל. 
       
       זה שבאים לקבל מהמסים שכולנו משלמים – וקודם כול העובדים – כסף, תקציבים, כדי לנהל הסתה נגד זכות העובדים, עובדי הנמלים, להפגין או לשבות או לנהל מאבק עובדים, זה גובל בשחיתות, זה גובל בפלילים, ואולי כך צריך להתייחס לזה. ובאים כאן בחוצפה, במצח נחושה, לבקש הארכת התקנות לשעת-חירום. 
       
       אדוני היושב-ראש, אמרו כבר שהכיבוש משחית לא רק את הנכבש, הוא משחית את הכובש, קודם כול. אנחנו מגיעים למצב שהמדינה הזאת בצל ממשלת שרון הופכת למדינה שמייצרת פשעי מלחמה כלפי הפלסטינים ולמדינת משטרה כלפי הישראלים. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תסיים. 

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       ראיתי את זה בהפגנות, בדרך שבה המשטרה טיפלה השבוע בהפגנות בתל-אביב מול משרד הביטחון – אנשים יהודים וערבים שנאבקו נגד הפשע, נגד טבח הילדים בראפח. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תסיים, בבקשה. 

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       ראיתי את זה במעבר כיסופים, בהתנהגות הברוטלית של המשטרה כלפי מפגינים ומפגינות יהודים וערבים, כלפי סרבני כיבוש, כלפי חברי הכנסת שהיו שם. 
       
       אני חושב, שבמציאות החירום הזאת צריך להציל את המדינה מהממשלה הזאת, צריך להציל את האזרחים מידי הממשלה הזאת. זו ממשלה איומה, זו ממשלה שמובילה להידרדרות פאשיסטית דוהרת בכיוון הזה. כדור השלג יכול להיות חסלני. תעצרו את זה לפני שיהיה מאוחר מדי. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חברי הכנסת מגלי והבה – אינו נוכח. חבר הכנסת רוני בר-און – מבטל. חבר הכנסת עמרם מצנע – אינו נוכח. חברת הכנסת אתי לבני – אינה נוכחת. חבר הכנסת רשף חן – אינו נוכח. חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים. 

נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, המלצת הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה להכריז על מצב חירום לשישה חודשים בלבד נובעת מלחץ של פוליטיקאים. אני לא מבין מדוע שישה חודשים. האם בעוד שישה חודשים אנחנו לא נכריז על עוד שלושה חודשים ועל עוד שישה חודשים? את מי באים פה לרצות? האם מדינת ישראל אינה נמצאת  במצב חירום? 
       
       מצד אחד אין ספק שאנחנו נמצאים במצב חירום, ואנחנו חייבים את החוק הזה, שיאפשר טיפול נאות באותם טרוריסטים לא רשמיים ואנשים שחשודים בסיכון ביטחון המדינה. מצד שני, אסור לעשות ולחוקק חוק כזה לתקופה ארוכה. אפשר כל שנה, ואני גם לא מבין מדוע הפעם לפחות לא האריכו לשנה נוספת. אי-אפשר יותר משנה, כיוון שהחוק הזה יש בו משום פגיעה בזכויות הבסיסיות של הפרט, כאשר אין מצב חירום. 
       
       זאת אומרת, אי-אפשר לקחת מצב שאיננו מצב חירום ולהשתמש בחוק הזה, כי יש כאן פגיעה. למשל, האזנות הסתר הפכו לדבר שבשגרה. בשום מקום בעולם לא קיימות האזנות סתר בתחום הפלילי כפי שקיימות כאן. יש כאן שימוש בתקנות לשעת-חירום וניצולן הציני גם כאשר אין מדובר בחשד לפגיעה בביטחון המדינה. השאלה שלי, אדוני היושב-ראש, היא, מי מבקר, מי בודק את הרשות בכל מה שקורה בתחום  האזנות הסתר במשפט הפלילי, כאשר לעתים נרמסות זכויות הפרט. קיימנו על זה דיונים ארוכים בוועדת החוקה, חוק ומשפט. 
       
       אני רוצה להזכיר לכולם, שארצות-הברית מחזיקה היום בקובה אלפי עצורים בחשד שהם שייכים ל"אל-קאעידה". תארו לכם - - -
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       רגע, חשוב שתראה את הפרופורציה בביקורת שלך. תראה מה קורה שם לעומת מה שקורה כאן. תארו לכם שמדינת ישראל היתה לוקחת חשודים פלסטינים ושמה אותם בהולנד או באיזו מדינה באירופה. איך זה היה נראה בעולם? איך זה היה נשמע? אתה, מח'ול, היית יוצא בקול זעקה. אתה לא זועק. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       גם בוש צריך לבוש.
       
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       לא אכפת לך מה שקורה לעירקים שלך שם. אבל פאואל אמר שלמדינת ישראל יש הזכות להגן על עצמה. חבל שחברי הכנסת הערבים לא רואים את זה כך. אני רוצה - - -
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       תשמע, הבעיה היא לא רק האמריקנים. הבעיה היא שלנו קודם כול, בבית הזה. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       בוש וראמספלד - - - 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       הבעיה שלנו היא הבית הזה, איך אנחנו מגינים על עצמנו פה בכנסת; אחר כך איך מגינים על האמריקנים. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אל תהיה - - -
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה להעלות את הנושא של המעצרים המינהליים. יש כאן ניצול של נועם פדרמן, שנעצר כבר לפני כמעט שנה, ורק בגלל המדיניות, רק כיוון שרוצים להראות פה איזון כלשהו בזה שאנחנו עוצרים גם יהודים וגם ערבים. עד עצם היום הזה לא ידוע במה נועם פדרמן חשוד. אם הוא חשוד במשהו, מה הבעיה לגלות ולומר: האיש חשוד בדבר מסוים, יש לנו ראיות נגדו. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       מה תאמר על אלפי פלסטינים במעצר מינהלי?
       
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אותם פלסטינים שקשורים לארגונים טרוריסטיים, אין מה לעשות, גם אם לא נמצא נשק ברשותם. אבל נועם פדרמן, לא הוכח נגדו שום דבר עד עצם היום הזה. 
       
       הנושא של שיטת החקירה - אדוני היושב-ראש, אנחנו לא יכולים לשנות את שיטות החקירה. תראו מה קורה בארצות-הברית, מה קורה בעירק, איך הם חוקרים שם. מפשיטים אותם עירומים, זורקים גוף על גוף. אני אומר, אנחנו הומניים. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אני רוצה לומר לך, מח'ול, יש לי ביקורת, אבל אני מסתכל גם על הצד החיובי שבדבר. אי- אפשר לבוא ולומר או להשוות אותנו או לדמות אותנו למה שארצות-הברית עושה בעירק. מה קורה במסגדים, מה קורה בכרבלה, מה קורה בניגריה – 52,000 פליטים, מישהו מדבר עליהם בכלל? את מי זה מעניין בכלל? זה לא מעניין אף אחד. אבל הזקנה בעזה, שבגללה נרצחו שני חיילים, מזכירה ללפיד את הסבתא שלו. אני מודיע לכם שזאת הסבתא שלו. זו איננה מישהי אחרת. היא לא מזכירה לו את הסבתא. זאת הסבתא הביולוגית, צריכים לבדוק את זה, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. 
       
       חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על המלצת הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט להכריז על מצב חירום לשישה חודשים נוספים. אנחנו עוברים להצבעה. מי בעד, מי נגד?
       
       
הצבעה מס' 4
       
בעד המלצת הוועדה המשותפת  – 20
נגד – 3
נמנעים – אין
המלצת הוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט להיענות לבקשת הממשלה לחזור ולהכריז על מצב חירום לתקופה של שישה חודשים נוספים נתקבלה.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       בעד - 20 חברי כנסת, נגד - 3. אם מוסיפים את יושב-ראש הכנסת, 21 בעד. ההמלצה התקבלה. 
       

הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון מס' 7), התשס"ד-2004; 
       [רשומות (הצעות חוק, חוב'  מ/101).]
הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון מס' 6) 
(הרחבת תחולת החוק), התשס"ד-2004
       [רשומות (הצעות חוק, חוב'  כ/42).]
(קריאה ראשונה)

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       הנושא הבא: הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון מס' 7), התשס"ד-2004, קריאה ראשונה, והצעת חוק נוספת בנושא: הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון מס' 6) ( הרחבת תחולת החוק), התשס"ד-2004, גם היא בקריאה ראשונה. יציג את הצעת החוק הראשונה שר החקלאות ישראל כץ. בבקשה. 
       
שר החקלאות ופיתוח הכפר ישראל כץ:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מציג את הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון מס' 7). זו הצעת חוק ממשלתית. יש הצעת חוק פרטית, של חבר הכנסת איוב קרא, שהיא זהה בעיקרון להצעה הזאת גם כן. 
       
       הצעת החוק החשובה הזאת תאסור מכירת סיגריות ומוצרי טבק אחרים לקטינים. היום אין צורך להרבות מלים על נזקי הבריאות הקשים. אנו עדים לתופעה מדאיגה של עלייה בשיעורי העישון בקרב צעירים, יחד עם ירידה בגיל תחילת העישון. ידוע שככל שמתחילים לעשן בגיל צעיר יותר נזקי הבריאות חמורים יותר. לכן, כמו מדינות רבות אחרות בעולם ובהתאם לאמנה הבין-לאומית לפיקוח על טבק, אנו מציעים לחוקק חוק שיאסור מכירת סיגריות לקטינים. 
       
       חוק זה מהווה צעד אחד חשוב במכלול הצעדים שאנו מתכננים כדי למנוע מצעירים להתחיל לעשן, על מנת להבטיח להם עתיד בריא יותר. 
       
       אני מבקש את תמיכתכם בחוק חיוני זה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. הצעת החוק השנייה, של חבר הכנסת איוב קרא: הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון מס' 6) (הרחבת תחולת החוק), התשס"ד-2004 - קריאה ראשונה. חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שלי, שעברה בקריאה טרומית בזמנה, לפני שהממשלה יזמה את החוק שלה, באה לבשר בעצם על טיפול במשנה תוקף בכל הנושא של עישון סיגריות על-ידי קטינים. 
       
       המצב היום הוא כל כך אבסורדי, שילדים מתחילים לעשן בגיל תשע-עשר, כי אין להם מודעות לנזקים הבריאותיים ולנזקים הגופניים שנגרמים מעישון. השוק פרוץ, בעצם. הם יכולים לקנות סיגריות ולקבל סיגריות, אבל הם לא מודעים לחומר הממכר – הניקוטין – שגורם להם להמשיך לעשן. ילדים רבים עוברים בעקבות העישון הזה לסמים קלים, אחר כך לסמים קשים, והגלגל  המסתובב הזה מכניס אותם לפלונטר שהם לא יודעים איך לצאת ממנו. 
       
       אני מדבר על הצעת חוק שבאה להגביל את הדבר הזה – אסור לשדל קטין לעשן, אסור לפרסם מוצרי עישון שישפיעו על קטינים ואסור למכור אמצעי עישון. 
       
       אנחנו עדים לכך שבהרבה רשויות התחילו לאכוף את החוק – בפיצוציות לא מוכרים אמצעי עישון. הדבר הזה מופיע במשנה תוקף בחוק. 
       
       בימים האחרונים יזמתי את הצעת החוק של הרשות למלחמה בעישון, ואני מקווה שהחברות יממנו את הפעילות של הרשות הזאת בהעלאת מחיר הסיגריות ב-1% או ב-2%. 
       
       אני מקווה שאת החוק הזה, שבקריאה הטרומית היה לו קונסנזוס כמעט מקיר לקיר, תלוו  כולכם כך שגם פה יהיה קונסנזוס ותהיה אווירה טובה סביב החוק, כדי שסוף-סוף נוכל לבשר לילדי ישראל, שהם לא יושפעו ולא  ילכו בדרך הזאת עד לגיל שבו יוכלו להבחין בין טוב לרע – אחרי  גיל 18.
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש את תמיכת הכנסת בחוק, שלכל הדעות יש עליו קונסנזוס בקרב המבוגרים והצעירים, ואני מקווה שנוכל לבשר בשורה טובה לילדינו. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה, אנחנו עוברים לדיון משולב בשני החוקים, אבל ההצבעה תהיה על כל חוק לחוד. יש רשימת דוברים: ראשון הדוברים, חבר הכנסת מאיר פרוש, אינו נוכח. חבר הכנסת עזמי בשארה – אינו נוכח. חבר הכנסת אברהם רביץ – אינו נוכח. חבר הכנסת חיים אורון – אינו נוכח. חבר הכנסת אורי אריאל – מוותר. חבר הכנסת אופיר פינס-פז – אינו נוכח. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה. 
       
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש – הממשלה נעדרת, נפקדת – חברי הכנסת הנוכחים, החוק הוא ללא ספק חוק טוב. עישון הוא דבר שיש לגביו קונסנזוס בין-לאומי – כל הרופאים בעולם, לא משנה מה השתייכותם הפוליטית או הדתית או האמונה שלהם, מסכימים שהעישון הוא דבר רע, דבר מאוס. שכבות גדולות רואות בו דבר שהוא ממש חראם, ואסור בתכלית האיסור. יש חלק קטן שרואה בו דבר רע ביותר, אבל עדיין לא חראם במאה אחוז, וזה מה שנותן פתח לחלק מהאנשים – והם לא מעטים –  להתמכר לרעה הזאת. 
       
       כל בר-דעת וכל אדם שעיניו בראשו ושמוכן להפעיל את התבונה והשכל שהקדוש-ברוך-הוא חנן אותו בהם יכול לבד, בלי לקרוא חוקים ובלי להגיע להיסטוריה ולדעות רופאים, להגיע למסקנה שהדבר הזה משחית, רע ביותר, מזיק ואינו מועיל. הוא משחית לא רק את הגוף, אלא גם את הנפש. הוא גורם לאנשים, לאחר שהתמכרו – והוא ודאי ממכר – לרעה הזאת, לא לחוס על כבודם, על נפשם, על רכושם ועל כל היקר להם, בשביל סיגריה, בשביל העישון, ובשביל הדבר הממכר הזה הם מוכנים למכור את כבודם, ולא רק את רכושם ואת היקר להם. אם אין זו סיבה טובה לאסור אותו בתכלית האיסור, אני לא יודע סיבה טובה מהי. 
       
       בקיצור, לא אחרוג מזמני, ברשות אדוני אדבר גם אל שומעינו הערבים. 
       
       (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית:
       
       בשם האל הרחמן והרחום. הנושא הוא העישון, מניעת הפצתו של העישון, וכן מניעת כל הקשור לכך והמביא להתמכרות ולהמשך המנהגים הרעים האלה.
       
       אמרתי שכל הרופאים בעולם, ולא משנה מה השתייכותם הדתית, מסכימים פה אחד שהעישון הוא דבר רע ומזיק. בנוסף, כל הדתות המונותיאיסטיות מסכימות, אף הן פה אחד, שהעישון מאוס, רע ומזיק, וזאת אפילו אם אין קונסנזוס לאיסורו באופן מוחלט, דבר שנתן פתח לחלק מהאנשים להתמכר למנהגים הרעים האלה.
       
       אמרתי שכל בר-דעת ותבונה, העושה שימוש בבינתו ובתבונתו, שבהן חנן האל יתגדל ויתעלה את כולנו, יכול להגיע למסקנה זו בעצמו, בלי שיזדקק לפנות אל חכמי דת ואל רופאים. כל מי שחס על נפשו ועל כבודו ומכור לעישון, וכל התורם לכך שהאדם ימכור את כבודו ומידותיו התרומיות בשביל הסיגריה ובשביל פעולת העישון – עליו לדעת בעצמו וללא כל הנחיות נוספות שדבר זה הוא רע ויש לסור ממנו. תודה. תודה רבה, אדוני.)
       
אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       סוף-סוף אני מבין אותך. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       גם אני. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח. חבר הכנסת יורי שטרן – מוותר, תודה רבה. חבר הכנסת טלב אלסאנע – אינו נוכח. חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח. 


ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       סליחה, אני כאן. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       אתה לא מוותר. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       יש חג מחר. 
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, היות שהחברים ממהרים, אנחנו נתמצת - - - 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       הם לא ממהרים, עוד יש סדר-יום ארוך. 
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אה, עוד יש סדר-יום ארוך, אז זה בסדר. הערב זכינו לספור תשעה וארבעים יום, שהם שבעה שבועות, שהם שבעת ימי שבועות הספירה וההכנה לקראת קבלת התורה, שתהיה לנו בעזרת השם מחר בלילה חג השבועות. 
       
       בספר החינוך נאמר, ששורש המצווה של ספירת העומר היא לפי שכל עיקרם של ישראל אינו אלא התורה. אילולא התורה, אילולא החוקה שיש לנו, לא היינו שונים מכל אומה ולשון, אבל ספר החינוך אומר עוד יותר, ש"מפני התורה נבראו שמים וארץ ישראל". לא רק עם ישראל צריך את התורה, אלא גם השמים, כלומר הבריאה כולה, הקוסמוס כולו נברא כיוון שהקדוש ברוך הוא רצה לתת לבני האדם את התורה שלפיה הם יתנהגו ולפי ערכי המוסר שלה יוכלו לנהל עולם. גם שמים וארץ וגם ישראל, כמו שנאמר: "אם לא בריתי יומם ולילה חוקות שמים וארץ לא שמתי".
       
       כל הסיבה, כך אומר ספר החינוך, שהיה מהראשונים, שנגאלנו ממצרים - הרי מה היה קורה אילולא נגאלנו ממצרים, היינו מתבוללים, היינו עוד שבט בין העמים המצריים הרבים. מה היה קורה? אולי היינו חוסכים המון גלגולים בעולם הזה. כל מה שנגאלנו ממצרים הוא כדי שיקבלו את התורה מסיני ויקיימוה. כאן הוא מביא את הפסוקים שמוכיחים את זה. ולכן אנחנו מונים את הימים מיציאת מצרים ועד קבלת התורה יום-יום, כי כל זה מלמד אותנו על הרצון החזק להגיע אל הזמן, אל היום הנכבד של קבלת התורה.
       
       אנחנו נכנסים בעוד 24 שעות, בעזרת השם, אל היום הקדוש ביותר, אל יום עצמאותנו, העצמאות של עם ישראל במשך אלפי שנים. אנחנו צריכים לחשוב על מה ולמה, כי חג השבועות הוא חג שאין בו  מצוות מיוחדות, כמו מצות או סוכה וכדומה. חג השבועות בעצם מהותו כזמן מתן תורתנו זה המהות של החג, בזה אנחנו מהווים עם ובזה אנחנו מהווים בניו של הקדוש ברוך הוא, כי הקדוש ברוך הוא פנה לכל אומה ולשון וביקש מהם לקבל את התורה והם סירבו. העם היחיד שהסכים לומר "נעשה ונשמע", אף שלחיות על-פי התורה זה לא דבר קל - זה דבר נעים, אבל זה לא דבר קל - קיבל על עצמו את התורה. 
       
       לכן קוראים לזה זמן מתן תורתנו ולא קבלת התורה, כי המתן הוא מהקדוש ברוך הוא לכולם אותו דבר. כל יהודי, גם אם הוא דתי, חרדי, חסיד, חילוני, מכל עדה שהיא, זוכה למתן תורה, השאלה היא איך הוא מקבל את התורה. לכן העניין של קבלת התורה  תלוי בכל אחד בנפרד כפי שהוא.
       
       אני רוצה לאחל לכל עם ישראל חג שמח. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חברי הכנסת יאסינוב, אפללו, ברכה ומח'ול  אינם נוכחים. חבר הכנסת מגלי והבה.
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       מוותר. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, שלוש דקות.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק היא הצעה נכונה וראויה, כי הנוער מבין בפרסומים השונים בכלי התקשורת שאין דבר יותר בריא מהעישון. 27% מהאוכלוסייה הבוגרת בישראל מעשנים. כמיליון ו-130,000 מעשנים. מעל גיל 18 מעשנים כ-27%, כאשר בארצות-הברית הממוצע הוא 24% ובאירופה 29%.
       
מגלי והבה (הליכוד):

       הרב נסים, הדתיים אצלכם מעשנים?
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       גם הדתיים מעשנים.
       
מגלי והבה (הליכוד):

       אצלנו הדתיים לא מעשנים.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       גם הדתיים, מה לעשות, הפיתוי פה רב. 
       
       בשנות ה-70 וה-80 היתה תקופה של ירידה, אבל מ-1994 אנחנו נמצאים במגמה של עלייה. צריך לזכור שהמגמה הזאת אינה רק בעישון, אלא גם בסמים. בדרך כלל מעשני סמים אינם מעשני סיגריות, כי זה לא מעניין אותם. אם נראה את אחוז המעשנים הכבדים והלא-כבדים, נגיע למדינה שבה כמעט 40% מסוממים, אם מעישון טבק ואם מסמים. 
       
       עשירית מתלמידי כיתות ו'--י' מעשנים. עשירית. מה שמדאיג כאן הוא, שכמעט 50% מבני-הנוער שמעשנים אפילו פעם אחת בשבוע או אפילו פעם ביום הופכים להיות מעשנים קבועים. כלומר, אם היום אנחנו מדברים על 43% שמעשנים פעם ביום, יוצא שבמהלך השנים 50% מבני-הנוער שלנו יהיו מעשני סמים. 
       
       הסיגריות הן  סם המוות וסם מחליף סם. לקראת חג השבועות אני רוצה להזכיר לכם, שהתורה היא סם חיים. לכן יש לנו תחליף של סם המוות בסם החיים. חג שמח, אדוני.
       
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. 
       
       חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק הגבלת פרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון מס' 7), התשס"ג-2004. מי בעד? מי נגד?

הצבעה מס' 5
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה  – 9 
נגד - אין
נמנעים - אין
ההצעה להעביר את הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון מס' 7), התשס"ד-2004, לוועדת הכלכלה נתקבלה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תשעה חברי כנסת בעד, אין נמנעים ואין מתנגדים. אני קובע שהצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה, והיא תעבור לדיון בוועדת הכלכלה. 
       
       אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק פרטית של חבר הכנסת קרא באותו נושא - הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון  מס' 6) (הרחבת תחולת החוק), התשס"ד-2004. מי בעד? מי נגד?
       
הצבעה מס' 6
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה - 10
נגד - אין
נמנעים - אין 
ההצעה להעביר את הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון  מס' 6) 
(הרחבת תחולת החוק), התשס"ד-2004, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

היו"ר מיכאל נודלמן:

       עשרה חברי כנסת בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים. אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, והיא תועבר לוועדת הכלכלה. 
       
       

הצעת חוק הסדרת העיסוק בייצוג על-ידי יועצי מס, התשס"ד-2004
       [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/43).]
(קריאה ראשונה) 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק הסדרת העיסוק בייצוג על-ידי יועצי מס, התשס"ד-2004, של חברי הכנסת גפני, כבל, פרץ ושטרן - קריאה ראשונה. יציג את הצעת החוק חבר הכנסת משה גפני.
       
 משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להגיש לכנסת את הצעת חוק הסדרת העיסוק  בייצוג על-ידי יועצי מס, התשס"ד-2004. הצעת החוק היא הצעת מקיפה למתן מעמד לייצוג ליועצי המס. הצעת החוק באה להסדיר את מעמדם, את מועצת יועצי המס, רישוי, רישום יועצי מס מייצגים וכו'. 
       
       אני מבקש לומר לכנסת, שהממשלה תמכה בהצעת החוק ובתנאי שאני אמתין להצעת החוק הממשלתית, אלא שהיא בוששה לבוא, ועל כן  החליט יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, ששם נדון החוק בהכנה לקריאה ראשונה,  שהוא מביא את הצעת החוק לקריאה ראשונה. אם הכנסת תאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה, אנחנו נמתין עד סוף המושב. לקראת סוף המושב, בעזרת השם, אם תהיה הצעת חוק ממשלתית, היא תאוחד עם הצעת החוק הזאת. אם לא תבוא הצעת חוק ממשלתית, אנחנו נבקש מהכנסת לאשר את ההצעה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית. 
       
       חילוקי הדעות עם הממשלה הם בשני תחומים עיקריים: האחד, שאני דורש שזה יהיה בכפיפות לשר המשפטים. זה צריך להיות תחת משרד המשפטים, ולא כפי שהממשלה דורשת, שזה יהיה תחת משרד האוצר. יועצי המס צריכים לייצג את הנישומים  מול משרד האוצר, ולא יכול להיות - - -


אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - - 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני כל כך בטוח שבסוף הממשלה הזאת תיפול. אבל אני מדבר לגופו של עניין. 
       
       לגופו של עניין, לפי הצעת החוק הזאת מעמדו החוקי של יועץ המס מוסדר, ולכן זה צריך להיות במשרד המשפטים, ולא שמשרד האוצר הוא שייתן אישורים.
       
אמנון כהן (ש"ס):
       
       אתה בסדר.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       והדבר הנוסף שבו יש חילוקי דעות, ואני מקווה שהאוצר לא יביא את זה - אנחנו מסדירים בחקיקה את העניין שמי שהוא היום יועץ מס, לא יאבד את מעמדו. יש הוראת מעבר, שהוא יירשם בפנקס. מה שמשרד האוצר או הממשלה דורשים הוא, שעובדי משרד האוצר שעוסקים בעניין הזה יוכלו עם תום עבודתם במשרד האוצר להירשם באופן אוטומטי. לזה אני לא מסכים. מי שעסק בעניין וזה היה מקצועו יירשם בהוראת המעבר, ומי שלא – לא. 
       
       אני חוזר ואומר, אני מבקש את תמיכת הכנסת. אני חושב שזה חוק חשוב. אני מודה לחברי שגם הם חתומים על הצעת החוק – חבר הכנסת איתן כבל, חבר הכנסת יורי שטרן וחבר הכנסת יאיר פרץ. אני מבקש את תמיכת הכנסת בהצעת החוק הזאת בקריאה ראשונה. תודה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, יש הסכמה לא לדבר בחוק הזה, רק להצביע.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       כולם מסכימים? אין מי שרוצה לדבר?
       
קריאות:
       
       כן.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       יש לחץ חברתי.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה. מי בעד, מי נגד, מי נמנע?
       
הצבעה מס' 7
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9
נגד – אין
נמנעים – אין
ההצעה להעביר את הצעת חוק הסדרת העיסוק בייצוג על-ידי יועצי מס, 
התשס"ד-2004, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תשעה חברי כנסת בעד, אין נגד, אין נמנעים. אני קובע שהצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה והיא תועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט.
       
       

הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 62) 
(מתקן מגביל מהירות), התשס"ד-2004
       [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/43)]
(קריאה ראשונה)

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 62) (מתקן מגביל מהירות), התשס"ד-2004, של חבר הכנסת אמנון כהן - קריאה ראשונה. בבקשה.
       
אמנון כהן (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש לנו כאן חוק שנוגע לבטיחות. על הקשר שבין מהירות מופרזת לתאונות דרכים קשות, אני חושב שאין צורך להכביר מלים. כולנו מודעים להיקף הקטל הנורא בכבישי ארצנו ומחפשים כל דרך לצמצמו.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אז בוא נצביע בעד.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       כולם מצביעים בעד.
       
אמנון כהן (ש"ס):
       
       קצת לכבד את הבית, שישמע הציבור בבית על מה מדובר. 
       
       יש לי כאן סטטיסטיקה. אני באמת לא ארחיב. חשוב לדעת שהמשאיות מעורבות בתאונות דרכים פי-2.5 מכלל כלי הרכב. בסך הכול 2 מיליוני כלי רכב נעים בכבישי ישראל, ורק 47,000 מהם הם משאיות. הן בסך הכול 2.5% מכלל הרכבים, אבל הן מעורבות פי-2.5 בתאונות דרכים ביחס לכלי הרכב האחרים. זאת אומרת, הקטל בדרכים שנגרם על-ידי משאיות הוא חמור מאוד, והוא גם רב מאוד מבחינה כמותית, פי-2.5.
       
       בהצעת החוק שלפנינו אנחנו מבקשים שיהיה מגביל מהירות בתוך המשאיות, כאשר האחריות תוטל או על הנוהג ברכב או על מי שהרכב נמצא בשליטתו. בכל מקרה שבו יימצא מגביל המהירות בלתי תקין, אם משום שהוסר ואם משום שנשחק, מי שנוהג ברכב או מי שהוא בעל הרכב יבוא על עונשו. זאת אומרת, לא לאפשר כל פעם להגיד: מישהו אחר אחראי ואני לא ידעתי. כל מי שנוהג ברכב הזה, האחריות תוטל עליו.
       
       דנו בנושא הזה בהרחבה בוועדת הכלכלה, וקיבלנו הסכמה של כל המשרדים הקשורים בעניין, וגם משטרת ישראל היתה שותפה בהחלטות.
       
       לכן אני מבקש את תמיכת כל חברי הכנסת בהצעת החוק הזאת בקריאה ראשונה, כדי שנוכל להמשיך את התהליך. למעשה, בסופו של דבר ננסה למנוע ככל האפשר תאונות דרכים, ולו על-ידי כך שנגביל את מהירות הנסיעה של המשאיות. אבקש את תמיכתכם. תודה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       ניגש להצביע, אדוני היושב-ראש.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       רבותי חברי הכנסת, מישהו רוצה לדבר? 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       מוותרים. עכשיו אנחנו בבחינת נעשה ונשמע. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       אני מבין שהכול ברור בחוק.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       חוץ מהמכשיר עצמו, איך יחברו אותו. זאת הבעיה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       אנחנו עוברים להצבעה.
       
       
הצבעה מס' 8
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6
נגד – אין
נמנעים – אין
ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 62) 
(מתקן מגביל מהירות), התשס"ד-2004, לוועדת הכלכלה נתקבלה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       בעד – שישה חברי כנסת, אין נגד, אין נמנעים. הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה והיא תידון בוועדת הכלכלה.
       
       חברי הכנסת, תם סדר-היום. הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, י"א בסיוון התשס"ד, 31 במאי 2004, בשעה 16:00. חג שמח לכולם. ישיבת הכנסת נעולה. 
       
       הישיבה ננעלה בשעה 21:06.
     
עמוד 126 מתוך 126

