﻿    תוכן העניינים
       הצעה לסדר	4
       רוחמה אברהם (הליכוד):	4
       הודעת יושב-ראש הכנסת	5
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	6
       מזכיר הכנסת אריה האן:	6
       הצעות סיעות העבודה-מימד, ש"ס,  מרצ--חד"ש-תע"ל-- בל"ד-- רע"ם  ויהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה בשל:	9
       א. המצב הכלכלי והמדיני; ב. יחסה למצבו הקשה של בית-החולים  "ביקור חולים" בירושלים; ג. תוכניותיה להעביר יישובים ערביים במשולש  מעבר ל"קו הירוק" והמצב המדיני-החברתי; ד. העיכוב בהעברת  תקציבי הישיבות ומצבם הקשה של שירותי הדת במדינה	9
       אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):	10
       השר גדעון עזרא:	17
       נסים דהן (ש"ס):	20
       נסים דהן (ש"ס):	22
       השר גדעון עזרא:	28
       מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	32
       השר גדעון עזרא:	43
       ישראל אייכלר (יהדות התורה):	46
       השר גדעון עזרא:	51
       מגלי והבה (הליכוד):	54
       רשף חן (שינוי):	57
       דוד אזולאי (ש"ס):	60
       יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	63
       חיים אורון (מרצ):	65
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	67
       סגנית מזכיר הכנסת רות קפלן:	67
       הצעות סיעות עבודה-מימד, ש"ס, מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם  ויהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה בשל:	67
       א. המצב הכלכלי והמדיני; ב. יחסה למצבו הקשה של בית-החולים  "ביקור חולים" בירושלים; ג. תוכניותיה להעביר יישובים ערביים במשולש  מעבר ל"קו הירוק" והמצב המדיני-החברתי; ד. העיכוב בהעברת  תקציבי הישיבות ומצבם הקשה של שירותי הדת במדינה	67
       ניסן סלומינסקי (מפד"ל):	68
       מאיר פרוש (יהדות התורה):	71
       אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):	73
       עמיר פרץ (עם אחד):	85
       ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	90
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	92
       יצחק הרצוג (העבודה-מימד):	95
       אלי אפללו (הליכוד):	97
       השר גדעון עזרא:	105
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	109
       מזכיר הכנסת אריה האן:	109
       הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 14), התשס"ד-2004	109
       אברהם הירשזון (יו"ר ועדת הכספים):	109
       אברהם הירשזון (יו"ר ועדת הכספים):	110
       קולט אביטל (העבודה-מימד):	111
       הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון), התשס"ד-2004	112
       מיכאל איתן (יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט):	112
       מיכאל איתן (יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט):	113
       אברהם רביץ (יהדות התורה):	114
       נסים זאב (ש"ס):	115
       משה גפני (יהדות התורה):	118
       אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	121
       מיכאל איתן (יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט):	126
       דיווח משלחת הכנסת לכנס אירו-ים-תיכוני	135
       מגלי והבה (הליכוד):	135
       הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 36) (הצהרת אמונים)	137
       רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):	138
       אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	139
       נסים זאב (ש"ס):	140
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	140
       אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	142
       רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):	142
       יגאל יאסינוב (שינוי):	143
       רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):	143
       טלב אלסאנע (רע"ם):	144
       איוב קרא (הליכוד):	146
       רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):	147
       שאילתות ותשובות	152
       715. מבחן לתלמידים לקויי למידה	152
       783. ציון יום הזיכרון ליצחק רבין ויום הזיכרון לרחבעם זאבי בבתי-הספר	153
       788. מחסור בקלינאי תקשורת במגזר הערבי	154
       801, 807, 808, 843. טיול שנתי של תלמידי בית-ספר בקריית-שמונה	155
       833. נשירת תלמידים ממערכת החינוך	157
       841. הקפאת בניית כיתות במגזר החרדי	159
       859. מספר עובדי המינהל במשרד החינוך	160
       871. כיתות לימוד במגזר הבדואי בנגב	161
       762. החינוך בכפרים הבלתי-מוכרים בנגב	162
       872, 996. שיטת הקבלה לאוניברסיטאות	165
       899. הקצאת מחשבים למערכת החינוך	168
       900. אי-קבלת ילדה לבית-ספר של "בית יעקב"	169
       920. מצלמות נסתרות בבית-ספר בנתניה	170
       925. החתמת מורים חדשים על חוזי העסקה אישיים	171
       965. נשירת תלמידים ממערכת החינוך	172
       סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:	173
       926. מפיק הסרט "ג'נין ג'נין"	173
       974. הכאת מורה בידי תלמיד כיתה ג'	174
       1009. התנהגות תלמידים בסמינר לדמוקרטיה	179
       1010, 1024. התנאים להעסקת מורה במערכת החינוך	180
       1023, 1037, 1059. מבחני המיצ"ב	182
       1028. פרסום הישגים בית-ספריים	185
       1029. רישום תלמידים לבית-הספר "מאיר שפיה"	186
       1034, 1068. שמירה על נוהלי בטיחות בפעילות תנועות הנוער	187
    
       

       
       
       
       דברי הכנסת
       יז / מושב שני / ישיבות ק"ד—ק"ו / 
       י"ז—י"ט בשבט התשס"ד / 9-11 בפברואר 2004 / 17
       חוברת י"ז
       ישיבה ק"ד
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
הישיבה המאה-וארבע של הכנסת השש-עשרה
יום שני, י"ז בשבט התשס"ד (9 בפברואר 2004)
ירושלים, הכנסת, שעה 16:00

הצעה לסדר

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, היום יום שני, י"ז בחודש שבט התשס"ד, 9 בחודש פברואר 2004 למניינם. אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת. 
       
       הודעה לפי סעיף 53 לחברת הכנסת רוחמה אברהם. בבקשה, גברתי. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       תודה רבה. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם היום, כמו בכל יום שני, כנסת ישראל לא שוכחת את השבויים והנעדרים ואת בני משפחותיהם: רב-סמל צבי פלדמן - 22 שנים; רב-סמל זכריה באומל - 22 שנים; רב-סמל יהודה כץ - 22 שנים; רב-סרן רון ארד - 18 שנים; רב-טוראי גיא חבר - שש שנים; ויונתן פולארד - 18 שנים.
       
       החל מהשבוע אני רוצה לתאר באופן אישי כל אחד מהחיילים השבויים והנעדרים, שאנחנו כל כך מצפים לשובם. היום אני רוצה לספר על רב-טוראי גיא חבר. גיא הוא הבן הבכור של רינה ואיתן, והוא אח לתאומים אור ושיר, שעומדים ערב גיוסם לצה"ל. גיא הוא בחור יפה תואר, צנוע ועניו. הוא אוהב בצורה בלתי רגילה סרטים וספרים שעוסקים במדע בדיוני, ויש לו הספרים הכי נדירים בתחום הזה. גיא הוא בעל חוש הומור וציניות מעודנת, שאהובה על כולם. הוא אוהב את האינטימיות שבחדרו, אוהב את המשפחה וחובב מוזיקה מושבע. 
       
       החזרתם של שלושת חללי צה"ל לפני שבועיים מפיחה תקווה שגם גורלו העמום של גיא, כמו של שאר השבויים והנעדרים, ילך ויתבהר. גיא, אנחנו עושים מאמצים בלתי פוסקים לדלות כל בדל מידע על אודותיך, מידע שיהיה בו כדי להשיבך לביתך ולעמך, שכל כך מצפים ומייחלים לחזרתך, וגם לחזרתם של שאר בנינו שעוד נותרו בשבי. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחברת הכנסת רוחמה אברהם. ונזכור את עזאם עזאם, שעדיין יושב בבית-האסורים במצרים. 

       
הודעת יושב-ראש הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעה ליושב-ראש הכנסת בדבר היעדרות שרים מן הארץ. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       למה הוא אוסף את הלחם?
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       יש אנשים שאין להם. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרוש, יש כללים בכנסת ואנחנו נקפיד עליהם. 
       
       ראש הממשלה ביקשני להודיע, על-פי סעיף 24(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי השר אברהם פורז ממלא את מקום שר המשפטים החל ביום י"א בשבט התשס"ד, 3 בפברואר 2004 למניינם, עד יום י"ג בשבט התשס"ד, 5 בפברואר 2004 למניינם. אני מודה לראש הממשלה על הודעתו. 

       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, הודעה למזכיר הכנסת. 
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת –
       
       לדיון מוקדם: הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון - הרכב המועצה),  התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת גילה גמליאל; הצעת חוק מינוי מנהל המכס ומס ערך מוסף ונציב מס הכנסה (תיקוני חקיקה), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אבשלום וילן; הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2004 (תיקוני חקיקה) (תיקון - ארנונה על כביש אגרה), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, עזמי בשארה וואסל טאהא; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון - אישור ועדת הכספים להפרטה), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אברהם בייגה שוחט וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון - נציגות סטודנטים במועצה), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק-יסוד: זכויות חברתיות, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק-יסוד: זכויות חברתיות, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון - משרות אמון), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת גדעון סער וגלעד ארדן; הצעת חוק המקרקעין (תיקון - חשבונות בבית משותף), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אברהם רביץ; הצעת חוק התרבות והאמנות (תיקון - קביעת רף מינימום מסך התקציב השנתי), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת אתי לבני וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק התפזרות הכנסת השש-עשרה, התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת דני יתום; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 66), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת דניאל בנלולו; הצעת חוק בנק ישראל (תיקון - תקציב בנק ישראל), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת יעקב ליצמן; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון - מוסדות להשכלה גבוהה), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אילן שלגי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון - העדפת תוצרת הארץ), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת יורי שטרן ואליעזר כהן; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון - החזר תשלומים להורי התלמידים), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת דליה איציק, גילה גמליאל ודניאל בנלולו; הצעת חוק בנק ישראל (תיקון - פיקוח על תקציב בנק ישראל), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק-יסוד: משאל עם, מאת חבר הכנסת מיכאל איתן; הצעת חוק משאל עם על נסיגה חד-צדדית ועקירת יישובים, התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת יולי-יואל אדלשטיין, גלעד ארדן, יצחק כהן ונסים זאב; הצעת חוק הממשלה (תיקון - פרסום הסכם בקשר להצבעה על חוק התקציב), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת יעקב ליצמן; הצעת חוק לתיקון פקודת הסדר זכויות במקרקעין (ערעור על החלטות פקיד ההסדר), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת מגלי והבה; הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2004 (תיקוני חקיקה) (תיקון - עדכון נקודת זיכוי), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת אברהם בייגה שוחט, קולט אביטל, אורית נוקד ויצחק הרצוג; הצעת חוק זכויות יוצרים (תיקון - אחריות משתמש במישרין בזכות יוצרים), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת יאיר פרץ ואליעזר כהן; הצעת חוק בנק ישראל (תיקון - שכר עובדים), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון - חיזוק הקשר עם יהדות התפוצות), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת קולט אביטל, גילה פינקלשטיין ואילן שלגי; הצעת חוק גיל פרישה (תיקון - גיל הפרישה לאשה) (תיקוני חקיקה), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק עניי עירך, התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון - ציון עלות המעביד בתלוש המשכורת), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק הגנת כינויי טרום המדינה, התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת יוסי שריד, חיים אורון, אילן שלגי ורשף חן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - הכנסות פטורות מדמי ביטוח), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אהוד רצאבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שידורי הטלוויזיה החינוכית, התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת רוני בר-און, ענבל גבריאלי ויצחק הרצוג; הצעת חוק סדרי השלטון והמשפט (ביטול החלת המשפט, השיפוט והמינהל) (תיקון - ביטול משאל עם), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת משה גפני; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - ביטוח זכויות עובדי הרשויות המקומיות), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת עמרם מצנע וקבוצת חברי הכנסת.
       
       עוד הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת הפנים ואיכות הסביבה בנושא: הענקת התואר "העיר הלבנה" לעיר תל-אביב על-ידי ארגון אונסק"ו העולמי. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה למזכיר הכנסת. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אני מבקש להבהיר שני נושאים. הנושא הראשון, חבר הכנסת פרוש, בשם כמה אנשי סיעות, הגיש לי בקשה בשבוע שעבר לדיון בנושא הודעותיו של ראש הממשלה ותוכניות כאלה ואחרות שראש הממשלה הביא לידיעת הציבור ולידיעת האזרחים בישראל באמצעות עיתון ובאמצעות השתתפות בישיבת סיעת הליכוד. חבר הכנסת פרוש, יחד עם רבים אחרים, ביקשו להעלות על סדר-יומה של הכנסת הצעות לסדר-היום, שאכן הוגשה גם היום על-ידי יותר מ-11 סיעות. אנחנו קבענו בנשיאות את ההליך של דיון לפי סעיף 86, שבו נייתר את הצורך בהצעה להעלאת הנושא על סדר-יומה של הכנסת, ונעלה את הנושא על סדר יומה של הכנסת כדבר גמור, ובסיום הדיון תיערכנה הצבעות על הודעות סיעות כאלה או אחרות. 
       
       חבר הכנסת פרוש לא הוסיף בקשה נוספת, ולכן גם חבר נוסף מסיעתו, חבר הכנסת רביץ, הגיש בקשה. כך שבין היוזמים, לכאורה לא נכלל שמו של חבר הכנסת פרוש. אני מודיע, שאכן חבר הכנסת פרוש היה היוזם והראשון בין מגישי ההצעות. מאחר שהחלטנו – חבר הכנסת דהן שנמצא פה, וחבר הכנסת ברכה וחבר הכנסת יולי אדלשטיין, שהם חברי הנשיאות – על קיום דיון לפי סעיף 86, חבר הכנסת פרוש יהיה הפותח בדיון זה. 
       
       עניין אחר. חבר הכנסת פרוש הניח על שולחן הממשלה מעטפות לכל אחד משרי הממשלה, ובהן פרוסות לחם. אדוני יצא ידי חובתו על-ידי כך שהודעתי מה הוא עשה, ואני מודיע לו גם שהסרתי את זה מייד משולחן הממשלה, כי לא זה הדרך שבה חבר הכנסת יכול לנהוג במסגרת אולם המליאה. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       הם לא אוכלים לחם רגיל, הוא לא יודע. הם מפונקים, הם אוכלים לחם מיוחד. צריך לשים להם לחם מיוחד. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרוש, אני אמרתי מה שאמרתי. התקנון ברור בעניין זה. אין מיצגים ומוצגים באולם המליאה. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       לפחות שאת הלחם יעבירו לילדים בחוץ שמחכים ללחם.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרוש, זה עניינך. הלחם מועבר לך ישירות, על מנת שתעשה בו כרצונך, כי אתה הבעלים של הלחם. אני מבקש, מייד כשחבר הכנסת פרוש ירצה, תעבירו לו את הלחם אל מחוץ למליאה. אני אפילו יותר טוב מדובר הסיעה שלך, אפילו טוב מהדובר האישי שלך. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אני מודה לאדוני על הרישא ועל הסיפא. 
       
       

הצעות סיעות העבודה-מימד, ש"ס,  מרצ--חד"ש-תע"ל-- בל"ד-- רע"ם 
ויהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה בשל:
א. המצב הכלכלי והמדיני; ב. יחסה למצבו הקשה של בית-החולים 
"ביקור חולים" בירושלים; ג. תוכניותיה להעביר יישובים ערביים במשולש 
מעבר ל"קו הירוק" והמצב המדיני-החברתי; ד. העיכוב בהעברת 
תקציבי הישיבות ומצבם הקשה של שירותי הדת במדינה
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסדר-היום. על סדר-היום הצעת אי-אמון בנושא המצב הכלכלי והמדיני, מטעם העבודה-מימד. ינמק חבר הכנסת אברהם בייגה שוחט.
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       אדוני, אבל אין ממשלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האם לא ראה אדוני את השר גדעון עזרא? האם אדוני לא ראה את סגן השר אדרי? אני מוכרח לומר, שהשר גדעון עזרא נמצא פה הרבה יותר משהיה נמצא השר נסים דהן, וגם הוא היה נמצא הרבה. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       הוא שר מקשר, אני לא הייתי שר מקשר. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אז למה לא שאלת אז איפה השר דהן, שר הבריאות? עבדת, לכן לא היית פה כל הזמן. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אדוני כחבר הכנסת הגן על חברי הכנסת.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שוחט, בבקשה. 
       
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הייתי אומר שלא היה בעבר ולא קיים גם היום מחזאי היכול לכתוב דרמה מלאת סתירות ותהפוכות, רוויה בקריסה של עמדות, בהתנהלות אישית שערורייתית, כפי שאנו חווים היום במדינת ישראל. אני מניח שלא שייקספיר ולא מולייר, לא נתן אלתרמן ולא חנוך לוין ולא רבים אחרים, שהפעילו את כשרונם ואת דמיונם במשך מאות רבות של שנים על מנת לכתוב מחזות אבסורד ומצבים דמיוניים – אף אחד מהם לא היה מצליח לכתוב מחזה המבטא את המתרחש כאן והיום במציאות הישראלית. 
       
       סיעת העבודה מגישה אי-אמון טוטלי, רחב וכולל בממשלה ובעומד בראשה. זאת בגין הכישלון המוחלט של מדיניות השלום והביטחון אשר קרסה כמגדל קלפים ולא הביאה להישג או לתוצאה חיובית כלשהם, אלא לאסון מתמשך והולך. אנו מביעים אי-אמון בגלל הכאוס הכלכלי, הרס החברה, הסתלקות הממשלה ממחויבות ומאחריות לתושביה. רק עכשיו אנחנו חוזרים מסיור בעיר לוד, מפגישה עם עובדי עיריית לוד ועובדי עיריית קריית מלאכי, ותאמינו לי, מראות כאלה לא היו במדינת ישראל מעולם - עשרות ומאות אנשים לא מקבלים משכורות במשך חמישה, שישה ושבעה חודשים. אנו מביעים אי-אמון בראש הממשלה בגלל שבירת הנורמות המוסריות והשלטוניות והפיכת ישראל למדינת עולם שלישי מושחתת וידועה כך בעולם.
       
       אולם אנחנו לא לבדנו באי-אמון. אדוני היושב-ראש, מצטרפים אלינו למעלה ממיליון אזרחים החיים מתחת לקו העוני ואשר מספרם יגדל במאות אלפים רבים בשנה הבאה - אנחנו יודעים את זה מפי אנשי הביטוח הלאומי וכל מי שעוסק במה שקורה בארץ - ביניהם קשישים מבוזים, עולים שעולמם חרב ומחפשים אוכל בפחי האשפה, תלמידים שהישגיהם העלובים בלימודים נובעים מעוני במשפחה ומשחיקת תקציבי החינוך, וכל עתידם נהרס, והסיכוי שלהם לחיים טובים וליכולת להתמודד בחברה מתקדמת שואף לאפס. מצטרפים אלינו 300,000 מובטלים חסרי תקווה, 100,000 בעלי עסקים קטנים שמפעל חייהם נהרס; מיליוני תושבים הרואים כיצד נגוז החלום של המדינה היהודית, הציונית והדמוקרטית אשר נותנת שוויון לכל אזרחיה. וכמובן, מצטרפות אלינו כל מפלגות האופוזיציה, זה מובן מאליו, אבל לא מובן מאליו - - -
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       הם מצטרפים - - -
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       - - - וזה כמובן מביא אותנו לאחד האבסורדים, והבה נראה מה הן העמדות של חברים רבים בקואליציה. 
       
       אני שואל אתכם, חברי הכנסת בקואליציה, אלה השותפים בממשלה האיומה הזאת, ממשלת הכישלון והאסון - אולי את חבר הכנסת אריה אלדד וחבריו שאינם פה היום, אורי אריאל ואחרים - האם יש לכם אמון באריק שרון? אולי יואילו סגן השר יצחק לוי, שלא נוכח כאן, והשר אפי איתם - - 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       יש, יש.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       - - אשר עולמם חרב עליהם בגלל עמדותיו של ראש הממשלה, לענות? האם יש לכם אמון בו?
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       יש.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       ומה עם יחיאל חזן, גלעד ארדן, אהוד יתום וכל חבורת המורדים - האם אתם מאמינים בו? ומה עם השר עוזי לנדאו, שיושב בממשלה, וכל מנזר השתקנים, היושבים סביב השולחן הזה, רואים את הנעשה ושותקים. אולי לרגע אחד תחשבו שמה שקורה זה לא רק בתחום המדיני - אולי הוא מוליך אתכם שולל גם בתחום הכלכלי, בתחום החברתי, בתחום של הנורמות האישיות? אולי הוא בכלל איננו ראוי? 
       
       לעומת זאת, אלי, הבנתי, שלשר הביטחון, מר מופז, יש אמון גדול בראש הממשלה; יש לו אמון מוחלט בהרס החברה; יש לו אמון מוחלט בנורמות ההתנהגות הבלתי-סבירות, אבל בעיקר יש לו אמון במדיניות ההתנתקות. האם זה באמת אותו שאול מופז שכרמטכ"ל התנגד בכל תוקף ליציאה מלבנון? האם זה אותו מופז שאמר רק לפני שבועות מספר, שצה"ל ינצח בכוח את הטרור, וכל פינוי הוא כניעה לטרור? האם זה אותו מופז שהתנגד לבניית הגדר? אולי בכל אופן יש אמת בשמועה, אדוני היושב-ראש, שהובטח לו כי יכהן אצל שרון כשר הביטחון בכל ממשלה שתקום? עם היישובים בעזה, בלי היישובים בעזה, עם העתקת הגדר מערבה או בלעדיה, עם הורדת היישובים בגדה או בלי זה - בכל מקרה מקומו מובטח. אכן קם לנו מנהיג אידיאולוגי חדש, אחלה גבר-גבר, אחלה גבר-גבר.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האם אדוני מוכן להשיב על שאלות, לא על חשבון זמנו?
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אחרי זה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אחרי זה.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       ועכשיו כמה מלים בעניין מפלגת שינוי; חבר הכנסת שלגי, אני גם מדבר אליך בתור איש המפלגה שיושב כאן. שינוי, כידוע לך, הביעה תמיכה מלאה במדיניות הכלכלית, בקריעת הרשתות החברתיות, בפגיעה בחלשים. כל הווייתם המבוגרת של לפיד, פריצקי ופורז מתקיימת והתקיימה לא בין חדרה לגדרה, אלא בין הרצלייה לרחוב שינקין, זה הגבול הדרומי, והרצלייה היתה הגבול הצפוני. את זה הם מכירים, שם הם היו תמיד, שם הם חיים. נכון, לפעמים הם נסעו לטייל בגליל או בנגב, אבל זה בדיוק כמו לטייל בציריך, בפריס או בניו-יורק – אותו הדבר. מעולם לא פגשו ולא ראו את האנשים שחיים כאן, את המצוקות ואת הקשיים של תושבי ישראל, ולא התייחסו אליהם. 
       
       ידידי שר הפנים - הוא באמת ידידי - נלחם את מלחמתן של הרשויות; אבל במשך שנים רבות הוא טען כי השלטון המקומי רקוב ומושחת כולו. מעולם לא הבחין בין האשם לבין זה שפעל כיאות. מבחינתו - האחד חטא, ועל כל העדה יוצא הקצף. אפילו בימיו הראשונים במשרד הפנים התבטא בסגנון זה. ואילו כעת הוא גילה, לשמחתי הרבה, כי יש ממשלה רעה בישראל, ממשלה המקבלת החלטות הרסניות, בלתי סבירות - - 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       קואליציה - - -
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       - - אשר גורמות לקריסת רובם המכריע של היישובים.
       
קריאות:
       
       - - -
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אפללו.
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אפללו.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אתה רוצה לחם?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהן, אדוני מנמק את הצעת האי-אמון מטעם סיעתו, אז למה הוא מפריע לחבר הכנסת אברהם בייגה שוחט?
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       מי שמתנהג בצורה בלתי סבירה זו הממשלה הזאת, היא אחראית לקטסטרופה, וכך התנהלו הדברים. הרי כולנו ראינו שאתמול ב-08:00 עמדה ממשלה חזקה, זקופה, ואמרה: שקל אחד לא יוחזר למענק האיזון, אלא רק לתוכניות ההבראה. ב-12:00 זה היה 400 מיליון, ב-16:00 זה היה 600 מיליון, ב-21:00 זה היה כבר 700 מיליון.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       היה פיחות, בייגה.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       ויש לי הודעה בשבילך, זה יהיה 900 מיליון וגם מיליארד. בשביל מה אתה צריך את כל הטלטלה הזאת? הרי הדברים נאמרו בכנסת ובוועדת הכספים, ואמרו: זו ממשלה מטורפת שככה מתנהלת. 
       
       אבל אנחנו עוסקים בשינוי, ושמחתי שהוא שינה את דעתו, וזה העלה לי רעיון, ואני מקווה שאתה מסכים: אולי נבחר את טומי לפיד לחצי שנה להיות שר הבריאות, כי גם לפורז קרה משהו, ואת פריצקי לחצי שנה להיות שר הרווחה. אולי שניהם יצאו החוצה מהקונכייה, שכפי שאמרנו, נמצאת בין הרצלייה לרחוב שינקין, ואולי טומי לפיד יראה סוף-סוף ויפגוש את הקשישים שאין להם כסף לתרופות; ואולי הוא יראה את השערורייה של חדרי הלידה בבאר-שבע, ב"סורוקה", המשתווים ברמת צפיפותם למדינות אפריקה, ואולי הוא יבין את המתחולל במערכת הבריאות הציבורית.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       את זה גילה גמליאל כבר סידרה.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אולי הוא יעזור לנו, ויכה על חטא, כמו שקרה לפורז. ואולי פריצקי בתור שר הרווחה יראה שיש באמת מובטלים אמיתיים, יש גם מובטלים אמיתיים; ואולי יראה שיש גם אמהות חד-הוריות, שמדיניות הממשלה הרסה אותן, יש גם כאלה; ואולי הוא ייפגש עם מישהו ממיליון התושבים שנמצאים מתחת לקו העוני. סוף כל סוף האנשים הללו בממשלה, ועד עכשיו הם לא הבינו שום דבר. לכן, קח את ההצעה - חצי שנה שר הבריאות, שיהיה טומי לפיד, שיעזוב את המשפטים, פריצקי חצי שנה שר הרווחה, ואז אולי הם יבינו באיזו מדינה הם חיים. 
       
       אבל בתיאטרון האבסורד, אדוני היושב-ראש, יש איש נוסף העומד על הבמה, והוא החשוב מכולם: השחקן הראשי, ראש הממשלה. דרך אגב, אני רוצה לאחל לו כל טוב והרבה בריאות, ואני מקווה שהטיפול שלו יצליח והוא לא ידע סבל ומכאוב. אני מניח שהאיחולים הם נחלת כולם, כמובן. 

	הוא מגיע לכנסת מחדרי החקירות תחת אזהרה, כתפיו שחוחות מעומס החדשות, הוא מסתלק מאחריות, וכולנו שואלים את עצמנו, עד מתי יימשך הדבר, לאיזו רמת שחיקה של טוהר המידות ונורמות השלטון עוד נגיע. בראש הממשלה הזה אין לנו אמון. 

	האי-אמון הוא לא על התנגדותו לנסיגה מלבנון בשנת 1985 ובשנת 2000; לא על התנגדותו לתוכנית ההצלה הכלכלית ב-1985; אפילו לא על 25 שנים של בניית התנחלויות חוקיות ובלתי חוקיות, שהרסו את המשק והחברה הישראלית ואת הסיכוי לשלום. הרי מה הוא אמר למצנע רק לפני שנה? - מנצרים אנחנו נצא? אתה השתגעת? נצרים היא העיניים שמשגיחות על נמל עזה. מנצרים אנחנו נצא? וכפר-דרום - זו הסאגה ההיסטורית של העם היהודי בארץ-ישראל.

יצחק וקנין (ש"ס):
       
       בייגה, זה הגיל, הגיל. בייגה, הגיל עושה את שלו. 

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       ולכן, כשאנחנו רואים את הדברים האלה, יש לנו אי-אמון רב. אנו מביעים אי-אמון על כך שבתקופת שלטונך, אדוני, קרסה הכלכלה הישראלית, עלתה האבטלה, גדל העוני, ובעיקר הממשלה הסתלקה מאחריות לתושבי ישראל, והדברים היחידים שעושה הממשלה הם העלאת מחירי הסולר, התחבורה הציבורית, המים, והיום הבשורה החדשה - העלאת מחירי הלחם האחיד ב-27%. כל המוצרים שהזכרתי הם מוצרים מרכזיים בסל הקנייה של המשפחה החלשה, וזה מה שהממשלה עושה. 
       
       האי-אמון הוא על כך שתקציבי החינוך, הבריאות והרווחה נשחקו כפי שלא היה מעולם, והחברה הישראלית הפכה חלשה יותר, ענייה יותר לרוב אזרחיה, ובעיקר יותר בלתי שוויונית, יותר מקוטבת. 
       
       האי-אמון הוא על כך שזוג צעיר, לאחר השירות הצבאי והלימודים, לא יכול למצוא עבודה, לא יכול לרכוש דירה, כי שינו את המשכנתאות, ורבים מהם נקלעים לייאוש ולחוסר תקווה, וחלקם מוצא פתרון בירידה מהארץ. 
       
       אי-אמון, כי זלזלת בבניית הגדר ודחית אותה, ועל כך שילמנו במאות הרוגים ובאלפי פצועים. 
       
       אי-אמון, כי אחרי שנתיים, כאשר כבר הסכמת לבנות את הגדר, בנית אותה בתוואי יקר ומזיק למדינת ישראל, כפי שאמר כאן שר המשפטים, שהגדר היא סיכון ונזק למדינת ישראל. 
       
       האי-אמון הוא על כך שלא נתת כל סיכוי לתחילת הידברות ולפתרון מדיני מול הפלסטינים, כאשר כולנו יודעים שהזמן לא פועל לטובתנו. 
       
       האי-אמון הוא על כך שבמקום אומץ רוח ומנהיגות, מדיניותך מורכבת מעשרות "ספינים" תקשורתיים והבטחות על הבטחות שאינך טורח לקיימן, ועל נזק אדיר שאתה גורם למדינת ישראל. 
       
       בשלוש השנים נסוגה מדינת ישראל אחורה עשרות שנים - בכוחה, ביכולתה, ברמת החיים של תושביה, בביטחון התושבים ובמעמדה הבין-לאומי. 
       
       על כך נביע בך אי-אמון. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת אברהם בייגה שוחט. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       מי ראש הממשלה שהם מציעים?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שמעון פרס. כבוד השר, ימתין שנייה. 

אלי אפללו (הליכוד):
       
       איפה - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האם לכם יש הצעת אי-אמון כלכלית או חברתית?

קריאות:
       
       - - -

רוני בר-און (הליכוד):
       
       גדעון, אתה עונה על כל הצעה בנפרד? 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       למרצ יש - - -

חיים אורון (מרצ):
       
       למרצ אין - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תוכניות להעביר יישובים ערביים - - -

קריאות:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבל אתם מדברים בעיקר על - - -

נסים דהן (ש"ס):
       
       מה, זה הולך אחד-אחד? אולי שיענה בסוף לכולם. 

השר גדעון עזרא:
       
       תגיד לי, יש לך עוד הצעות? בייגה הציע כבר הכול. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מילא, אתה מנהל את סיעת ש"ס - זו בעיה שלך ושל ש"ס; מילא, אתה מנהל את הכנסת - זו בעיה שלך ושלי. עכשיו אתה רוצה לנהל גם את הממשלה, חבר הכנסת דהן? 

נסים דהן (ש"ס):
       
       ממשלה כזאת לא בעיה לנהל יותר טוב.  

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, כל הצעת אי-אמון - - -

נסים דהן (ש"ס):
       
       ילד בכיתה א' מנהל את הממשלה הזאת יותר טוב. 

השר גדעון עזרא:
       
       כשהיית שר, אף פעם לא הפרעתי לך. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהן, הממשלה רוצה לתת כבוד לכל הצעה בנפרד. מה אתם רוצים? התייחסות מלאה. בבקשה.

השר גדעון עזרא:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת בייגה שוחט, עליך אני מאוד מתפלא. אם דליה איציק היתה באה ואומרת את הדברים שאתה אומר - היא עושה זאת כל שבוע. אתה החלפת אותה השבוע כנראה עם הנוסח שלה, ודיברת כאן - - -

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אמרתי רק מה שאני חושב, אדוני השר. רק מה שאני חושב.

השר גדעון עזרא:
       
       - - - ודיברת כאן בצורה, שכאשר שמעתי השבוע שאתה בעד הצטרפות לממשלת האחדות, קראתי בעיתון - - - 

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אל תאמין לעיתונים.

השר גדעון עזרא:
       
       כאשר שמעתי הצהרות שלכם על כך שאתם תיתנו גיבוי לממשלה - זה לא עולה בקנה אחד עם הדברים שהשמעת פה. 
       
       אני רוצה להגיד לך, שחברי לא אחת דיברו על השיטות שאתה הנהגת, כאשר למעשה שיטת הקצבאות המסיבית והכלכלה הסוציאליסטית - אתה נתת אותן, ואנחנו עכשיו מנסים, ומנסים חזק - - - 

חיים אורון (מרצ):
       
       אתם בארץ? אתם בארץ? - - -

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       מתי הליכוד עלה לשלטון? באיזו שנה - - -

השר גדעון עזרא:
       
       סיעת מרצ, עם ששת חבריה, וסיעת העבודה, עם 19 חבריה - אתם מדברים על אי-אמון בממשלה. מי נתן לכם את הכוח בעם הזה להצביע אי-אמון בממשלה? ואתה תראה היום את תוצאות ההצבעה כפי שתהיינה, למרות כל מה שאתה אומר - ואני מסכים אתך שהמצב שלנו איננו פשוט, והמצב שלנו בהרבה נושאים קשה, ואנחנו עושים את כל המאמצים, למרות המלחמה שמתנהלת, למרות המצב הכלכלי הקשה - לעשות את המיטב על מנת לאזן את כלכלתה של מדינת ישראל. ואתה כאילו נמצא על הירח, באיזה מקום אחר, באיזו פלנטה אחרת, ופשוט, במקום לבוא עם הצעות קונסטרוקטיביות לממשלה, אתה בא בשורה של האשמות, תוך כדי מתן קומפלימנטים לחברי הכנסת - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       מה עם לחם לאנשים? אנשים רוצים לחם - - -

השר גדעון עזרא:
       
       - - מהשוליים שלנו, שלא באים להצביע - בשבילך שהכול ילך לעזאזל, רק מפלגת העבודה אולי תגיע ל-20 מנדטים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, הוא שמע, וגם הפרוטוקול שמע. 

השר גדעון עזרא:
       
       אני מוכרח להגיד לך, שמעבר לדברים שאתה אמרת - אני מסכים עם דבר אחד, זה האיחולים ששלחת לראש הממשלה, ואני מאמין ששלחת אותם מכל הלב, וגם אני מאחל לו הצלחה מקרב לב, שיחלים במהרה. 
       
       אני יכול להגיד לך, שאין לכם אלטרנטיבה - לא לדרך, לא למצב. אנחנו נמצאים במלחמה זה שלוש שנים, תוך מצב כלכלי קשה, והצורך להבטיח ביטחון לאזרחי ישראל, כשכוחות הביטחון עושים את הבלתי-אפשרי למען הצלת נפשות, ואתם בשלכם, כאילו עולם כמנהגו נוהג, כאילו אין מלחמה, כאילו אין שום דבר. כאילו מי שהביא אותנו למצב הזה זה מפלגת הליכוד, ולא אתה וחבריך כאשר נתתם לערפאת לבוא הנה עם כלי הנשק שלו. ואת זה כולם שוכחים.

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אולי לשנות את הססמה הזאת כבר. הטיעון הזה - לשנות אותו.

השר גדעון עזרא:
       
       אני מוכרח להגיד, השמצת את מופז - - -

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       רק ציטטתי אותו. 

השר גדעון עזרא:
       
       השמצת את שר הביטחון מופז, טיווחת את פרופסור אלדד - באמת, מתאים לכם, מפלגת העבודה, שדואגים לביטחון ושלום. 
       
       אני דוחה את דבריך, ואני מאוד מקווה שחברי לא ייתנו לכם היום להגיע למקום שאתם רוצים להגיע אליו. תודה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לשר גדעון עזרא. יעלה ויבוא השר לשעבר נסים דהן, על מנת לנמק את הצעת האי-אמון של סיעת ש"ס, שעניינה היחס למצבו הקשה של בית-החולים "ביקור חולים" בירושלים - יחסה של הממשלה, כמובן. 

קריאה:
       
       ממשלה חסרת לב. 

קריאות:
       
       - - -

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       האבנים האלה, לא הפלסטינים זרקו. 

נסים דהן (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראש ובראשונה אני בטוח שכולם יצטרפו לאיחולים לראש הממשלה, שבעזרת השם יהיה בריא ושלם, ושהטיפול יעבור בקלות ושלא יהיו לו סיבוכים. זה טיפול ידוע ומפורסם, הוא בדרך כלל עובר בקלות, וכולנו מאחלים לו מעל בימה זו רפואה שלמה. גם כשאין לנו בו אמון כראש הממשלה, רפואה שלמה כולנו שולחים לו. נכון שגם אתה מצטרף אלי, חבר הכנסת דהאמשה? 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - - שאלה איפה יש לו אבנים. 

נסים דהן (ש"ס):
       
       תודה רבה. 


       ידידי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, ודאי תשאלו אותי, בצדק, על מה נזעקה סיעת ש"ס לאי-אמון בממשלה, כשהנושא הפעם הוא "ביקור חולים". בית-חולים קטן במרכז ירושלים, 200 מיטות, נקלע לקשיים בשנים האחרונות – הקשיים לא נולדו אתמול. הוא עלול להיסגר, אני מקווה שהוא לא ייסגר, ואנחנו נזעקים ומציעים אי-אמון בממשלה. למה?

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       הוא נותן שירות טוב.

נסים דהן (ש"ס):
       
       בגלל צורת ההתנהלות או חוסר תשומת הלב הראויה של הממשלה. על זה אנחנו מציעים אי-אמון בשרון ובממשלתו, ממשלה שמדברת גדולה-גדולה על מיגור הטרור? 

יוסי שריד (מרצ):
       
       גבוהה-גבוהה.

נסים דהן (ש"ס):
       
       ממשלה שמדברת גבוהה-גבוהה על מיגור הטרור? ממשלה שמדברת גבוהה-גבוהה על כלכלה אחרת למדינת ישראל? ממשלה שמדברת על הבאת שלום וביטחון לאזרחים? ממשלה שאומרת שאת כל הדברים האלה היא עושה או-טו-טו, כבר, הנה זה בדרך? אז אנחנו עם השיגעונות הקטנים שלנו, של "ביקור חולים", רוצים להציע אי-אמון בממשלה, ועוד קוראים לכל חברי הכנסת – וכולם שפויים בעינינו – להצביע בעד? הייתכן שעל כזה דבר פעוט אנחנו הולכים להציע אי-אמון? אדוני היושב-ראש ודאי שואל את עצמו, מה קרה לסיעת ש"ס? הם בדרך כלל אנשים עם שכל בראש, ודאי אתה, שר הבריאות לשעבר – אתה מכיר את מערכת הבריאות, על זה אתה הולך להציע אי-אמון בממשלה?
       
       מורי ורבותי, "ביקור חולים" הוא רק משל. הוא משל ודוגמה איך הממשלה הזאת, מיום שנבחרה, מנהלת את ענייני המדינה. אם אמרתי ש"ביקור חולים" הוא משל ודוגמה, אסביר לכם את המשל, ושאר הנמשלים יהיו מובנים מאליהם. "ביקור חולים" הוא בית-חולים קטן במרכז ירושלים, שלדעת כל המומחים במערכות הבריאות למיניהן הוא בית-חולים נחוץ וחשוב, וראוי שימשיך להתקיים, מבחינה מקצועית. כך קבעו כל המומחים במשרד הבריאות. ואומנם, כבית-חולים קטן הוא נקלע לקשיים. חלק מהקשיים נובעים אולי מניהול לאורך שנים, אבל אי-אפשר לומר שהיה שם ניהול כושל במיוחד או שהיו מעילות גדולות שגרמו לקשיים. זהו בית-חולים קטן במרכז ירושלים, בית-חולים ישן. צריך מפעם לפעם לחדש תשתיות, ומטבע הדברים, בית-חולים קטן וישן נקלע לקשיים. 
       
       אדוני היושב-ראש, לפני שנתיים היה אפשר לפתור את כל הקשיים של בית-החולים "ביקור חולים" ב-60 מיליון ש"ח הלוואה. כל מה שביקשה הנהלת בית-החולים היה ערבות ממשלתית להלוואה בסך 60 מיליון ש"ח ל-20 שנה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני השר לשעבר, ערבות ממשלתית זה כסף – תקציב המדינה. אני יודע, אני הייתי מי שביקש ממך.

נסים דהן (ש"ס):
       
       כחבר ועדת הכספים, לא צריך לספר לי מה זו ערבות מדינה. אנחנו בוועדת הכספים נותנים ערבויות מדינה לא פעם ולא פעמיים במיליארדים, לתעשייה האווירית למשל.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה תקציב.

נסים דהן (ש"ס):
       
       יש תקציב מיוחד – יש רשימה שקוראים לה "ערבות ממשלתית". היא לא צריכה לעבור על 10% מתקציב המדינה השנתי. דובר על 60 מיליון ש"ח ערבות ממשלתית ל-20 שנה, כדי שבית-החולים יוכל לעמוד בהתחייבויות שלו כלפי האזרחים. הוא בית-החולים היחיד שמשרת את התושבים במרכז העיר ובמזרח-ירושלים, ולפי כל העדויות הוא נותן טיפול מצוין לכל מי שמגיע לשעריו. לצערנו הרב, זה מוכח פעם אחר פעם – כשקורה פיגוע, הפצועים מפונים בראש ובראשונה לבית-חולים קרוב, ובית-החולים הזה הוא "ביקור חולים".
       
       אבל מה קורה? עבדך הנאמן, אדוני היושב-ראש, בסיוע שלך, הגיש בקשה לממשלה לפני שנתיים, דרך פקידי האוצר, דרך הפקידות של משרד הבריאות, לאשר את הערבות הזאת ואת ההלוואה. לצערי הרב, זה שנתיים דוחים אותנו בלך ושוב - "אחרי החגים", "אחרי השבת", אז נקיים את הדיונים האלה. פעם אחר פעם אחר פעם, ובינתיים עברו שנתיים. 60 המיליון הם כבר לא 60 מיליון, וכבר לא הלוואה. חלק חייב להיות מענק, ו-60 המיליון כבר מצטברים ל-180 מיליון, כי כשלא פותרים את הקשיים של בית-חולים כשהם קטנים, הם נעשים גדולים. 
       
       אתה חושב שהמדינה פתרה את הבעיה היום? לפני כמה חודשים נתבקשה ועדת הכספים לאשר העברה של 8 מיליוני ש"ח ל"ביקור חולים". מובן שאין הקומץ משביע את הארי. ב-8 מיליוני ש"ח אי-אפשר לפתור חובות של 180 מיליון ש"ח. בית-החולים נשאר בקשיים שלו, והאסון הכי גדול הוא שכל אותם עובדים מסורים במשך שנים, שהיו בטוחים שכשיגיע הזמן והם יצטרכו לפרוש לפנסיה תהיה להם פנסיה, כי הם עבדו שנים רבות בבית-חולים ששילם משכורות כדת וכדין ובזמן, במשך 170 שנה – בית-החולים היה יכול להתקיים 170 שנה, תחת כל השלטונות ששלטו בארץ: הצרפתי, הטורקי והבריטי, כולם החזיקו את בית-החולים. מגיעה מדינת ישראל, בשלטון של שרון, ואין לבית-החולים פינה חמה בלב של אותה ממשלה. 
       
       מ-60 מיליון נעשה  עכשיו "ברוך" גדול של 180 מיליון ש"ח, והממשלה כנראה לא תרצה לפתור את זה גם ב-180 מיליון ש"ח. וכשיתחילו לקרות אסונות ולא יהיה בית-חולים זמין שיכול לתת פתרונות, הממשלה הזאת תתעורר. העלות האמיתית תהיה כמה מאות מיליונים, ויצטרכו לבנות הכול מחדש, ואז נגיד: אמרנו לכם. אבל זה המצב. 
       
       בשביל בית-החולים "ביקור חולים" לבדו לא היינו מציעים אי-אמון. אני יודע מה תגיד כאן עוד מעט, אדוני השר. תגיד: יש לנו רוב בטוח, תדברו עד מחר – הכלבים נובחים והשיירה עוברת. תגיד: יש לנו רוב בטוח, תדברו עד מחר. אבל, אדוני השר, לא ענית אפילו על שאלה אחת קטנה ששאל בייגה שוחט.

השר גדעון עזרא:
       
       הוא אמר, הוא לא שאל.

נסים דהן (ש"ס):
       
       אמר – אז הוא אמר: איך אומרים ביידיש? 
       
קריאה:
       
       האט ער געזאגט.
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       נכון – הוא אמר. נורא ואיום. כך מתייחסת הממשלה לכל הבעיות. כך הממשלה הזאת מתייחסת לכל הבעיות. כי לבית-החולים, לדוגמה, נתתי הצעה כשהייתי שר הבריאות. פנה אלי אז היושב-ראש, שהיה חבר כנסת ושר נמרץ בממשלת ישראל, כאחד שנולד ב"ביקור חולים", כאחד ש"ביקור חולים" קרוב ללבו, כירושלמי טוב, וביקש פתרון לבית-החולים. ישבנו – איך כתוב בסיפורים של חכמי חלם, לצערי הרב?  – שבעה לילות ושבעה ימים, וטיכסנו עצה, ומצאנו פתרון, אבל זה נשאר בסיפורים. פתרון מאוד פשוט. הממשלה לא יישמה אותו. הממשלה תמיד תגיע כשמאוחר מדי.
       
       כך קורה לכל אורך הדרך. בית-החולים "ביקור חולים הוא רק משל. כך קורה בביטחון – פתרון שהוא קל יחסית הממשלה דוחה, ואז הפתרון מתחיל להיות מסובך, ואז תעמוד פה ותגיד: אנחנו עסוקים במלחמה. אבל אמרנו לכם את זה – כשהפתרון היה קל, אמרנו לכם שיש פתרון פשוט – לא רצו לבדוק. אותו הדבר בכלכלה – אותו הסיפור. כשמתחילות הבעיות הכלכליות אנחנו מתריעים פעם אחר פעם בוועדת הכספים, ופה מעל הבימה, ואומרים לחברי הכנסת ולוועדת הכספים שההצעות שהממשלה מציעה אינן נכונות – הן חמורות מדי, הן מאוחרות מדי והן אינן מספיקות. אחר כך באים חברי הכנסת מוועדת הכספים ואומרים: אוי, איך הצבענו בשנה שעברה בעד. אתה צודק. עכשיו הם שוב עושים את אותה טעות. עוד פעם הם יגידו לי שאני צודק. עוד פעם יגידו שכל ההצעות שהממשלה מביאה הן לא במקום, לא נכונות ולא בכמות מספיקה. ואז מתחילים לתקן. בהתחלה מקצצים את קצבאות הילדים, וצריך לעשות תיקון כי מתברר שזה חמור מדי. אותו הדבר, אדוני היושב-ראש,  אמרנו על הביטחון, על השלום, על הכלכלה ועל החינוך. אותו הדבר.
       
        בכל שנה, בשנתיים האחרונות, מתפרסמים סקרים שמראים שמדינת ישראל נמצאת בשפל המדרגה בהישגים של תלמידינו היקרים. היום התברר שגם המורים הם לא הכי מוצלחים – גם הם מעתיקים. 
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       מה עם הלחם?
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       ואז אנחנו נעמוד פה בפני שוקת שבורה. אבל אנחנו אמרנו לכם את זה לפני שנתיים. וזרקתם אותנו מהממשלה, כבוד השר. ישבתי מולך בממשלה, ואת הדברים שקורים היום, אמרתי בישיבות ממשלה, וכבוד ראש הממשלה, שיהיה בריא - ואני שולח לו עוד הפעם רפואה שלמה - היה גוער בי בישיבות ממשלה פעם אחר פעם, היושב-ראש היה עד. אבל אמרתי לך, אדוני ראש הממשלה, שזה מה שיקרה. אז איך יצאת ידי חובה? כשהיית דופק על השולחן: השר דהן, אתה לא תגיד לי איך מנהלים מדינה. נו, בסדר. לא אגיד לך. תנהל יותר טוב. הרי את כל הדברים האלה אמרנו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני פשוט רוצה לדעת כמה זמן אדוני צריך עוד.
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       עד שיימאס לך. כשיימאס לך, אדוני היושב-ראש, תרמוז לי - אני יורד. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אל תעמיד אותי במבחן. 
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       - - -
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       אני רוצה לסיים - על-פי בקשתו של היושב-ראש - בתופעה המצחיקה הזאת שקוראים לה: העלאת מחיר הלחם. אפשר להשתגע מהממשלה הזאת. אפשר להשתגע, איזה ניתוק ואיזו קהות חושים - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני עובר לפרשה אחרת, מה, באמת. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       איך הממשלה יכולה להגיע - כבוד השר, איך אתה יכול לשבת רגוע כשאתה מתבשר חדשים לבקרים, שאותו מסכן שקיצצו לו את קצבת הילדים, אותו מסכן שכנראה פיטרו את אשתו או אותו, אותו מסכן שהעלו לו את מחיר התחבורה הציבורית, אותו מסכן שהעלו לו את מחיר החימום של הסולר - - 
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רגע, רגע. חבר הכנסת וקנין. חבר הכנסת וסגן היושב-ראש והשר לשעבר - - -
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       - - שהטילו עליו מסים חדשים - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נוהג חדש פרץ לו בכנסת: אדם מסיים את הזמן ואז הוא מתחיל לנאום. איזה מין דבר זה?
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, דווקא השבוע קיבלנו תמר חינם. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה בסדר גמור, אבל כמה - - -
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       בפרשת השבוע קיבלנו אותו חינם. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הרי נתתי לו עוד כהנה וכהנה. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, ואתם מפריעים לי. אני רוצה לסיים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, בבקשה. 
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       דווקא זה נשמע מעניין, אדוני היושב-ראש.
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       אותו מסכן, שהבטיחו לו לימוד חינם לילדים, בסוף מתברר שהוא משלם תשלומים מעבר, לעלא ולעלא מכל ברכתא, כמו שאומר חבר הכנסת רוני בר-און בקדיש - לעלא ולעלא מכל ברכתא, מטילים עליו חובות תשלומים. אותו מסכן מתעורר בוקר אחד ומחיר הלחם עלה ב-70 אגורות. אז לי ב-70 אגורות, לך ב-70 אגורות - "ביני ובינכ", איך אומרים? שום דבר. אבל קח לך משפחה שהשכר שלה, הממוצע - הלוואי שהוא יגיע לשכר הממוצע - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהן, אדוני לא יכול להתחיל בפרשה חדשה.
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       לא, אני עוד מעט מסיים. אני רוצה לעשות חשבון איך לא נשאר להם כלום. משפחה ממוצעת - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא יכול להיות דבר כזה. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       משפחה ממוצעת עם חמישה ילדים - חמש נפשות - קונה שני לחמים ביום. אז מה? 70 אגורות כפול שתיים – 1.40 שקל. כפול 30 זה כבר לא 1.40 שקל. זו אותה משפחה, שכשהוא הולך לרופא הוא עומד ומתלבט: לקחת את התרופה? לא לקחת את התרופה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       עכשיו אדוני עבר לפרשת הרופאים. אדוני, היו לו עשר דקות, נתתי לו 14 דקות, ועכשיו הוא התחיל לנאום. עכשיו פרשת הלחם, פרשת הרופאים - אדוני חייב לסיים את נאומו, כי עומדות לפנינו עוד שתי הצעות, ואנשים מבקשים לנמק את ההצעות.
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       אני רוצה לסיים. אני רוצה לסיים, מה אני יכול לעשות? היושב-ראש, ואני כסגן שלו, אני משתדל להיות לויאלי ליושב-ראש. אתה מבקש שאני אסיים. 
       
       אדוני, כבוד השר, אתה עוד מעט תעלה לענות לי. אם אתה מתכונן לענות לי: יש לנו רוב בטוח - חבל. תישאר שם, אני יודע. יש לך תשובות יותר רציניות מאשר: יש לי רוב בטוח? יש תשובות מעשיות איך הממשלה הזאת משנה כיוון ומתכננת לטווח ארוך ולא פותרת בעיות מן היד לפה, כמו ב"ביקור חולים", ואחר כך מגיעים לפשיטת רגל? כי פשיטת הרגל של "ביקור חולים" זה משל. המדינה - הממשלה הזאת פשטה רגל; המדינה אף פעם לא תפשוט רגל - הממשלה הזאת פשטה רגל, והיום ראש הממשלה, שנמצא בבית-חולים, ובטח יודע להעריך כמה חשובים בתי-חולים שמתפקדים - כי מה שקורה ב"ביקור חולים" יכול לקרות גם ב"תל השומר", ולא יהיה מי שייתן לו את הטיפול שהוא כל כך זקוק לו היום.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת דהן. כבוד השר גדעון עזרא ישיב.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת דהן, בנושא ייקור הלחם יש הצעות דחופות לסדר-היום ביום ד', ונביא תשובה מלאה ולא תשובה חלקית לבעיה שהעלית בסוף דבריך. 
       
       בראשית דברי ברצוני להסכים אתך לגבי חשיבותו של בית-החולים "ביקור חולים", מה הוא בית-החולים "ביקור חולים" לתושבי ירושלים, מה היה בית-החולים "ביקור חולים" בשנים האחרונות בפיגועים שהיו במרכז העיר, ובעניין הצורך לדאוג לפנסיונרים. אבל תדע לך דבר אחד, ואתה יודע את זה יפה: אתה לא אמרת מדוע לא עשית - מעבר להצעות - כאשר היית חבר בממשלה, כאשר דובר על 60 מיליון. לא אמרת - לא סיפרת פה לציבור מה אתה עשית. הצגת שאתה ביקשת 60 מיליון ולא קיבלת אישור ל-60 מיליון. אני מאמין לכל מלה שלך, אבל אני רק רוצה לומר שאתם בהצעה שלכם לסדר-היום דיברתם על התעלמות הממשלה מקריסת בית-החולים. 
       
       בית-החולים "ביקור חולים" הוא לא מוסד ממשלתי. הצורך לסייע לגופים, ולגופים שמעסיקים כל כך הרבה עובדים, הוא בהחלט חשוב, אבל לא כל דבר צריך להגיע לפתחה של הממשלה - זה הגיע לפתחה של הממשלה, ואני אגיד לך גם מה קורה בעניין הזה. 
       
       בית-החולים "ביקור חולים" מתנהל באופן גירעוני, ואתה צודק שהוא צבר חובות בסך של 180 מיליון ש"ח. בית-המשפט מינה כונס נכסים כמפרק מפעיל של בית-החולים, ומשרד האוצר גיבש הסכם להעברת סיוע בהיקף שהוא לא של 8 מיליוני ש"ח, אלא 10 מיליוני ש"ח, באופן מיידי.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       הבנקים לקחו את זה. הבנקים לקחו מייד את הכסף.
       
השר גדעון עזרא:
       
       בחודשים האחרונים מפעיל כונס הנכסים את בית-החולים - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יש כונס נכסים. כשיש כונס נכסים הבנקים כבר לא יכולים לקחת. 
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אבל הם לקחו, כי היה להם - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הם לא יכולים כשיש כונס. אבל גם הם קיבלו, בוודאי.  
       
השר גדעון עזרא:
       
       בחודשים האחרונים מפעיל כונס הנכסים את בית-החולים תוך ניסיון לגבש תוכנית הבראה אשר תביא להמשך פעילות בית-החולים, תוך בחינת מיזוגו בתוך מסגרת ארגונית גדולה, אשר תאפשר לייצב את בית-החולים. 
       
       עכשיו, כאן, בכנסת, באחד הימים – נדמה לי שזה היה מישהו מאגודת ישראל, אני לא זוכר אם זה היה - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הרב רביץ, מיהדות התורה.
       
השר גדעון עזרא:
       
       הרב רביץ? שדיבר על כך ש"שירותי בריאות כללית" הפסיקו לשלוח חולים לבית-החולים "ביקור חולים", ולאחר הקריאה שלו פנה שר הבריאות דני נוה, שגם הוא רואה חשיבות רבה בהמשך תפקודו של בית-החולים, אל מנכ"ל "שירותי בריאות כללית" ודרש ממנו להמשיך לקיים את הסכם קופת-החולים עם בית-החולים. שר הבריאות ציין, שלא ייתכן שדווקא בתקופה קשה זו עבור "ביקור חולים" תדרוש קופת-חולים דרישות שמאיימות על המשך קיומו של בית-החולים, וכולנו תקווה ש"שירותי בריאות כללית" ייקחו ברצינות את פנייתו של השר דני נוה - - -
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       הם נתנו תשובה שלילית - מה ייקחו ברצינות. כבר נתנו תשובה שלילית.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני לא יודע שנתנו תשובה שלילית. 
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       הם כבר שלחו תשובה ליושב-ראש הכנסת, שהם דוחים את הבקשה. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       ואני מאוד מקווה ש"שירותי בריאות כללית" יסייעו - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד השר, אני קיבלתי היום מכתב, בעקבות פנייתי, גם לממשלה, לשר הבריאות, וגם ליושב-ראש ועדת הכספים, וגם לכונס הנכסים. קיבלתי מקופת-חולים כללית הודעה מפורשת, שהם יעשו כל מאמץ לעשות כל מאמץ, אבל הם, בעניין זה, לא יכולים להושיע. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       טוב, אני מאוד מקווה - - - 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       אתה מקווה, אבל הם נתנו תשובה. מה זאת אומרת אתה מקווה?
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני מאוד מקווה שזה לא סוף הסיפור, אני מאוד מקווה שבסופו של דבר "שירותי בריאות כללית", שממומנים על-ידי - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד השר, בית-החולים קיבל הודעה מ"שירותי בריאות כללית", שאם הוא יפחית 50% מדמי האשפוז שהוא דורש, הם ישלחו לו קליינטים, ואם לא - לא ישלחו לו. אנחנו התרענו על כך והזהרנו, וביקשנו גם משר הבריאות וגם משר האוצר להתערב - - -
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני מאוד מקווה שהשר דני נוה - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כמובן, אנחנו לא - חבר הכנסת אייכלר - אנחנו לא מקבלים את תשובת קופת-חולים כתשובה סופית. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       לפי החוק שהכנסת הזאת חוקקה, "שירותי בריאות כללית" זכאים לעשות את זה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר דני נוה ילחץ עליהם, ובצדק יעשה כך.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אין לי ספק שהשר דני נוה ימשיך וילחץ עליהם, ואני חושב שבהחלט בית-החולים "ביקור חולים" צריך להיות מוסד שיישאר, יתקיים, יעסיק עובדים וישרת את תושבי ירושלים. 
       
       אינני חושב שהנושא הזה של "ביקור חולים" הוא עילה להציע אי-אמון בממשלה. אני מציע לדחות את ההצעה הזאת.                                                  
     
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לשר גדעון עזרא. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       איזה נושא מתאים לדעת השר כדי להביע אי-אמון בממשלה? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יש פה עוד שלוש הצעות, ולעת עתה על אף אחת הוא לא אמר שהיא לא מתאימה. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       בגלל זה אני שואל על איזה נושא, כי יכול להיות שנתחשב בזה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר לא אמר שהמצב הכלכלי והמדיני הוא נושא לא מתאים. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       מכיוון שאנחנו כל כך מכבדים את השר ואת שיקול דעתו, יאמר מה לפי דעתו ראוי. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       התוכנית להעביר יישובים ערביים במשולש מעבר ל"קו הירוק" והמצב המדיני-החברתי – מרצ, חד"ש-תע"ל, בל"ד ורע"ם. ינמק חבר הכנסת מוחמד ברכה. 
       
       האם גם על זה נקיים משאל עם? מי ישתתף במשאל עם? האם אני בירושלים אקבע איפה ישבו אנשי אום-אל-פחם, או שרק אנשי אום-אל-פחם יחליטו?
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, על נושאים כאלה לא מקיימים משאלי עם. גם אם יש רוב של 90% לשלילת אזרחות של אזרחים, זה עדיין לא חוקי. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בכל פעם שרוצים להזיז מישהו מביתו – מובן שלא צריך משאל עם בעניין זה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אם הוא נמצא בביתו על-פי חוק ועל-פי כל דין – לא בית שנגזל מאחרים. 
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ממשלת החורבן של אריאל שרון ממשיכה לזרוע הרס ולהפגין מידות יוצאות דופן של אטימות ורשעות. על חטא האבטלה והניוון וחוסר התוחלת נוספה הבוקר גזירת ייקור הלחם. מתאים היה לראש הממשלה לקרוא לדלת העם: אם אין לחם, תאכלו קרקרים. זה עכשיו באופנה אצל אנשים שעושים דיאטה ורוצים גזרה יפה. 
       
       קריית הממשלה, אדוני היושב-ראש, הפכה להיות חוץ-לארץ. אין לה שום קשר ועניין עם המתרחש בארץ שבה ביקשה למשול ושלאנשיה הבטיחה שלום, ביטחון ורווחה. הניתוק והחידלון מוחלטים, וקריסת המערכות הופכת כרונית. אף אחד כאן כבר לא אחראי לשום דבר. 
       
       כאשר אין לראש הממשלה ולשריו מענה על זעקות השבר וריבוי המצוקות, הם פונים לכלל הידוע: הכה בערבים, תסית נגדם ותציל את העולם; אם לא את העולם, לפחות יציל ראש הממשלה את עורו. הרעיון המפלצתי של הטרנספר, שהיה עד לא מכבר נחלתם של שוליים סהרוריים ומוקצים מחמת מיאוס, זכה תחת ממשלת שרון לשדרוג מואץ והפך לפתע לשיח לגיטימי בפוליטיקה, בתקשורת ואף בין כותלי האקדמיה. 
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מה, אתה מתנגד - - - 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       הטרנספר, בגרסאות שונות ומשונות שלו, הפך פתאום לבון-טון. אין כנראה גבול לרגרסיה שיכולה לעבור חברה, לתהומות השפלות שאליהם היא עלולה לצלול וליכולת שלה לכבס ולהלבין גם את המתועב והמשוקץ שברעיונות. 
       
       ראש הממשלה אריאל שרון רואה ברעיון הדמוקרטי והאזרחי סוג של מטרד, של מפגע, אחרת הוא לא היה מציף את הקואליציה שלו בארכי-גזענים ולא היה הופך את השיסוי וההסתה נגד האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל ללחם חוקו ולא היה מעניק השראה ולגיטימציה לשיח פסול ומסוכן. ממשלת שרון מכתיבה שיח ציבורי הנגוע בגזענות עמוקה, בליבוי פחדים ויצרים ובהסתה בלתי פוסקת נגד האזרחים הערבים. שרון עצמו מוביל במידה רבה מאוד את המגמה. 
       
       יוזמתו האומללה של ראש הממשלה להעביר אזרחים ערבים לתחום הריבונות הפלסטינית היא יוזמה אנטי-דמוקרטית, אנטי-אזרחית ואנטי-אנושית. אם ראש הממשלה לא רוצה לחלוק את ספסל הנאשמים בהאג עם מילושביץ', מוטב שישוב מהר ממסעות ההזיה שלו בדבר טרנספר לערביי ישראל. 
       
       ראוי אולי, בהזדמנות זו, להסביר לראש הממשלה דבר בסיסי: רובם המוחלט של אזרחיה הערבים של מדינת ישראל לא הצביעו אומנם בעבורו, והם מתנגדים נמרצות למדיניותו, אולם ראש הממשלה הוא גם ראש ממשלתם. ההסתה המתמדת שלך נגדנו, אדוני ראש הממשלה, חותרת תחת המהות והמשמעות של תפקידך. אתה פשוט לא מבין, או ממאן לקבל, את המהויות של דמוקרטיה. התפקיד שלך אינו להסית נגד אזרחי המדינה, כי אם לשרת אותם. 
       
       הצעות ראש הממשלה, אדוני היושב-ראש, אינן משקפות נדיבות יתר כלפי הרשות הפלסטינית. הוא עוד לא נסוג מכל השטחים שנכבשו ב-1967, עוד לא הוריד את הגדר, עוד לא פינה את ההתנחלויות, וכך, בנדיבות לב, הוא עוד רוצה – כדי שירווח לפלסטינים עוד קצת – להוסיף להם עוד יישובים. לא זאת המטרה. המטרה היא לקיים הקבלה משוללת כל יסוד בין מעמדם של האזרחים הערבים ובין המתנחלים בשטחים הכבושים. האזרחים הערבים במדינת ישראל אינם מתנחלים שגזלו אדמתם של אחרים והתיישבו במקומם. 
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       הם אויבים. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       בעצם העלאת הרעיונות האלה ראש הממשלה מתכוון להציב סימן שאלה על אזרחותם של הערבים בישראל, כאילו הם עוברי אורח או חבורה של מהגרים או נודדי דרכים שנקלעו לכאן במקרה, שנקלעו לכאן באקראי. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אפשר לשאול שאלה?
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אפשר – בסוף. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       הנאום הזה הוכן לפני הפרסום אתמול על חברי בל"ד?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שאלת אותו אם הוא רוצה לענות על שאלה, והוא אמר שאולי בסוף. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני שואל בהגינות. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       זאת אומרת ששלשום זה היה מוצדק ואתמול זה הפך להיות לא מוצדק? 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       שאלתי, ואתה יכול לא לענות. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       חבר הכנסת בר-און, מה אתה אומר בעצם? אם הנאום הזה הוכן שלשום, הוא היה בסדר גמור, או שאפשר לעיין בו, אפשר להתייחס אליו ברצינות. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       השאלה היא אם אתה לא חייב תשובה לשומעים בעניין הזה.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אני אתייחס גם לזה. 
       
       לפני חודשיים היה זה ראש הממשלה לשעבר ושר האוצר דהיום שהצהיר שהאזרחים הערבים הם הבעיה האסטרטגית של מדינת ישראל, או בעיה דמוגרפית, כפי שהוא קרא לזה. אחרי שנתניהו הציג את הבעיה, בא שרון לפני שבוע והציע את הפתרון – להעביר אוכלוסייה אזרחית שלמה לתחומי הריבונות הפלסטינית. שערו בנפשכם, רבותי חברי הכנסת, מה היה קורה לו היתה הקהילה היהודית באחת ממדינות אירופה הופכת יעד להסתה ולשיסוי מתמידים של ממשלתם הם, באופן דומה לחוויה המתמדת, המתמשכת והמסויטת שהאוכלוסייה הערבית במדינת ישראל נאלצת להתמודד אתה – שר בכיר היה מזהיר מהרחם של האשה היהודייה, שר אחר היה מדבר על היהודים כבעיה אסטרטגית או דמוגרפית, ושר שלישי היה מציע לצמצם את הנוכחות היהודית. מה היה קורה? איך הייתם מגיבים? 
       
       אני מציע לקובעי המדיניות כאן, ובפרט לראש הממשלה – תתחילו להקשיב קצת לעצמכם, כדי להבין מה אתם אומרים, מה המשמעויות של הרעיונות שאתם מפריחים. גם קצת חוש היסטורי לא היה מזיק פה – אולי הייתם מעט זהירים יותר. 
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מלחמת 1948 היתה חוויה יסודית אצל אריאל שרון. שם נוצרו במידה לא מבוטלת אישיותו והשקפתו, ושם הוא נתקע, כנראה, במלחמה ההיא, עת נעקרו וגורשו מבתיהם ומבוסתניהם מאות אלפי פלסטינים. שרון כנראה הוזה על סיבוב נוסף. אין לי הסבר אחר לעיסוק הכפייתי של ראש הממשלה בדמוגרפיה, בגיאוגרפיה ובסקיצות על טרנספר. 
       
       גם הדרך שבה בחר שרון להקים את חומות ההפרדה מקפלת בתוכה מחשבות אסורות על טרנספר זוחל. סגירת מאות אלפי פלסטינים בגטאות, גזל אדמותיהם והרס בארותיהם, מניעת נגישות ותנועה והמאסת החיים באופן כזה שכל מבוקשם יהיה להימלט – תקשיבו לעצמכם, רבותי.
        
       אני באמת רוצה להתייחס להערתו של חבר הכנסת בר-און, ואת הדברים האלה אני לא אומר רק מעל הבמה בעברית. רק אתמול הזדמן לי להשתתף בתוכנית טלוויזיה יוקרתית מאוד, שצופים בה עשרות מיליוני אנשים, והדברים נאמרו בצורה חד-משמעית. האוכלוסייה הערבית, מנהיגיה ומפלגותיה, כל אלה שמיוצגים בכנסת וגם אלה שאינם בכנסת, אינם מאמצים דרך לחיות במדינה הזאת אלא הדרך האזרחית על-פי החוק ועל-פי מטלות החוק. אם יש ניסיון לשייך את כל האוכלוסייה הערבית להאשמה שעוד לא הוכחה נגד שני אזרחים, אני חושב שנעשה פה לא רק עוול, אלא פשע כלפי אוכלוסייה שלמה. 
       
       אני לא מבין מה האינטרס של כמה דוברים מהימין לבוא ולהבאיש את ריחה של האוכלוסייה הערבית ולהכפיש את שמה. בשביל מה? בשביל מה צריך את זה? למי זה נחוץ? למי זה נחוץ? מה התועלת האזרחית הדמוקרטית, מה התועלת בדבר הזה?  או ללכת ולהבאיש את ריחה של מפלגה שלמה, בל"ד אני מתכוון, שעברה גם את המבחן של בג"ץ אחרי שהיא נפסלה בוועדת הבחירות, שהיא ועדה פוליטית לכל דבר ועניין. לכן אני מייעץ לכם, שני הבחורים שנעצרו ושהוגש נגדם אתמול כתב אישום, הם עד הרגע הזה חפים מפשע. כל עוד המשפט לא אמר משהו אחר, הם חפים מפשע.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אני רק אומר לך, כל עוד לא הוכחה אשמתם.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       את זה אתה צריך לומר לחבר הכנסת בר-און? הוא אומר את זה כל שעה. הוא אומר את זה כל דקה. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       כל פעם שאני אומר את זה, אתם רוצים להרוג אותי. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       לא, חס וחלילה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כל אדם שלא הוכחה אשמתו, הוא חף מפשע. אני רוצה לומר לך, אדוני, שרוב אנשי השמאל דווקא מנסים לשכנע את אנשי הימין, שהסיבה היחידה או העיקרית או המובילה בנושא של הסכסוך הישראלי-הפלסטיני זה הצורך או האי-צורך בהקמת מדינה פלסטינית שנובע רק מהבעיה הדמוגרפית, כך אומרים אנשי  השמאל. זאת אומרת, הם שכנעו חלק מאנשי הימין שזאת כל הבעיה. פירושו של דבר, שזה דבר שאדוני מתריס כלפי הימין. אני כל הזמן מנסה לבוא ולומר, אני למשל מוכן לחיות עם כל אחד שמוכן לחיות אתי כימין, ואני ימין, זאת אומרת, אני יושב-ראש הכנסת, אבל אני מה שקוראים ימין בהשקפותי, לפני שהייתי יושב-ראש הכנסת.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       הן לא השתנו גם עכשיו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כנראה הן השתנו גם עכשיו, כשאני אפסיק להיות. אלא מה? אני רק אומר, הרי כל הזמן אומרים: הם שם ואנחנו כאן, ואני אומר: כולנו כאן. ואני לא מבין למה אדוני כועס על הימין.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       בקטע הזה אני יכול להצטרף לביקורתו של היושב-ראש על השמאל הציוני. אני אפילו כתבתי פה דברים לא מזמן, וגם אמרתי את הדברים האלה באחת מישיבות ראשי האופוזיציה, לחבר הכנסת פרס, שלא ייתכן שתשתמשו בשוט הדמוגרפי כדי לשכנע את העם בישראל שהשלום דרוש לו. השלום דרוש כי הוא דרוש לעם בישראל ולעם הפלסטיני, והעם הפלסטיני צריך להקים מדינה לא בגלל חששות ופחדי הדמוגרפיה  של היהודים, אלא כיוון שמגיעה לו עצמאות כמו לכל עמי העולם, מגיעה לו מדינה כמו לכל העמים, כמו לעם בישראל. מדינת ישראל תשקף את זכות ההגדרה העצמית  של העם היהודי, ומדינה פלסטינית - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני, זה מביא למצב מסוכן, שבו יבואו ויאמרו חלילה שאזרח ישראלי לא יהיה לו שיקול דעת אם הוא יהיה בישראל או לא, כי אותה השתקפות של המדינה היהודית יכולה להיות במצב שבו רעיון  עיוועים, של אנשי שמאל, דרך אגב,  להעביר את אום-אל-פחם - - -
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, זה בסדר - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, אני עצרתי את השעון.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אם אריק שרון הוא איש שמאל, אז זה בסדר, אבל מי שזרק השבוע את ה"ספין" של אום-אל-פחם זה אריק שרון. יש בימין אנשים - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מוכרח לומר, שאמר מי שאמר "בן ערב, בן נצרת ובני"; היו אנשים בתנועת העבודה שאמרו - טרנספר. אני יודע, אני מכיר מההיסטוריה. כך למדתי, כי אני ותיק. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אבל ההדבקה הזאת של אנשי שמאל ואום-אל-פחם - בזהירות קצת. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       הטרנספר האופרטיבי ולא המושגי  נולד בבית-מדרשה של מפלגת העבודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השמאל הקיצוני והימין הקיצוני נפגשו באיזה מקום. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       הטרנספר האופרטיבי, במרכאות, ולא המושגי, נולד בבית-מדרשה של תנועת העבודה. זה לא חידוש לאף אחד.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       מי עשה טרנספר ב-1948?
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       זה מה שאני אומר. אז צריך לנחש מה שאני אומר? אני אומר, זה ברור. 
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       אז הימין יביא לך את ההצלה.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       חס וחלילה. חברת הכנסת אביטל, את לא מצפה שאנחנו נסכים על כל דבר. זה יביך אותך, זה גם יביך אותי. לא צריך להמשיך. 
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה, דווקא בהמשך להערתו החשובה של חבר הכנסת בר-און, להזהיר מפני כל עיסוק אולטימטיבי שבא להטיל דופי באוכלוסייה שלמה. גם אם נלך לחומרא ולא לקולא, ונניח ששני הבחורים יורשעו בכתב האישום, זו עדיין תהיה אשמה של שני אנשים. היום, במקום מסוים שבו נכחתי, עם יושב-ראש הכנסת ואחרים, השר עזרא אמר, שבתקופה האחרונה היו שישה מקרים של מעורבות של אזרחים ערבים מישראל בעניינים של טרור או של התארגנות. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       "חיזבאללה".
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אם ניקח את המספרים המוחלטים, מדובר על כמה אנשים, אדוני השר? על שישה, שבעה, על עשרה?
       
השר גדעון עזרא:
       
       "חיזבאללה" רק שישה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       עשרה אנשים?
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       צריך לבדוק כמה מתוכם משת"פים.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       כן, זו גם סוגיה אחרת. אותו פיגוע בחיפה, שאמרו שפלסטיני עזר, אחר כך הסתבר - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא צריך להאשים את כל המשת"פים. יש משת"פים שהם זכאים לפני.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       נכון, גם שם יש כאלה וכאלה.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אבל באמת ללכת ולדבר על תופעה כדי להטיל דופי באוכלוסייה שלמה, זה דבר שלא מקובל עלי, וגם הדברים של אריאל שרון שלשום היו מעוותים ולא נכונים, כנגד הזזת יישובים ערביים בתמורה למתנחלים, או בכל תמורה אחרת, וגם היום, וגם אחרי שיורשעו, אם יורשעו, כל מי שלא יהיה, הדברים האלה יהיו בלתי נכונים ומסוכנים. 
       
       אדוני היושב-ראש, בשל ההסתה והשיסוי הבלתי-פוסקים - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד הדובר, אני רק רוצה להזכיר לחבר הכנסת אורון, שעוד מעט יתקיימו בחירות במפלגתו החדשה, ואחד מהמועמדים היותר-רציניים הגה את הרעיון הרבה לפני אריק שרון. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       של מה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       של אפשרות העברת אוכלוסייה על קרקע שהיא יושבת.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       קוראים לזה תחלוף.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר לשעבר וחבר הכנסת ביילין אמר את זה. הוא בזמנו אמר זאת בתוכנית אתי. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       טוב, הוא לא רלוונטי, אדוני היושב-ראש.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       למה הוא לא רלוונטי? קודם כול, הוא רלוונטי מאוד, הוא בן-אדם שבהחלט יש לנו ויכוחים אתו, אבל, חבר הכנסת אורון, רק רציתי להזכיר לך.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       כל כך רלוונטי, שהוא אילץ את ראש הממשלה לגלגל כל מיני - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא אמר  את זה - - -
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אתה לא באמת מאמין בזה.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אני לא אלמד עכשיו סניגוריה על ביילין, אבל אין ספק - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גם חבר הכנסת סנה אמר זאת. 

חיים אורון (מרצ):
       
       הוא לא פה. אני אף פעם לא זוכר - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יכול להיות, אני יכול רק לזכור מה שאני זוכר. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       סנה כן, אבל יוסי ביילין לא. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       לסיום, אדוני היושב-ראש, בשל ההסתה והשיסוי הבלתי-פוסקים של ראש הממשלה ושריו כנגד האוכלוסייה הערבית, בשל מדיניות הטרנספר הזוחל העומדת ביסוד הקמת חומת ההפרדה, בשל הצהרותיו ותוכניותיו של ראש הממשלה לשלול אזרחות ממאות אלפי אזרחים ערבים במשולש, בשל אלה, וכן לאור חגיגות השחיתות ואווירת הביזה המאפיינת את ממשלת שרון, ולנוכח הכישלון הקולוסלי - - -
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       לא אמרנו לפני חמש דקות שכולם זכאים עד שלא הוכחה אשמתם?
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אני מדבר על ראש ממשלה שניהל את הממשלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בר-און, נא לשבת.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       מה עשו כאן חברי המרכז היום, שבאו להתנגד להפרטת מפעל באשקלון? 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       לא, זה מינוי פוליטי.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בר-און, נא לשבת. סיימנו את הזמן.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אני מנסה לגמור את המשפט הראשון שלי. איך זה יצא שמספר כל כך גדול של חברי מרכז הליכוד עובדים באותו מקום? 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       למה אין מבקר?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כל חבר כנסת שרוצה הגנה יקבל.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       בשל כל אלה, אדוני היושב-ראש, ובשם אלפי עובדי או עבדי המדינה הנעשקים ומשוללי השכר, אנו משוכנעים שממשלת שרון אינה ראויה לאמון, והיא חייבת ללכת, ומוטב מוקדם. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.  כבוד השר גדעון עזרא יבוא וישיב על הצעת האי-אמון הזאת, ואחרי דבריו תועלה הצעת אי-אמון של  יהדות התורה - חבר הכנסת אייכלר.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתה לא היית פה בשבוע שעבר, כאשר חבר הכנסת ברכה קרא לי שופך דם. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הייתי קורא אותו לסדר.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני עליתי פה לבמה והשבתי לו, אבל זה הפרטנר שלנו, של מדינת ישראל, שמדבר יפה-יפה על שיתוף פעולה והליכה משותפת ויד ביד. יושב פה על הבימה הזאת, ולפי דעתי הוא איננו שותף לכלום. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       מי זה?
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני מבקש  לענות עכשיו על הצעת האי-אמון של סיעות חד"ש-תע"ל, מרצ ורע"ם.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       למה היושב-ראש לא הגיש תלונה בוועדת האתיקה? הוא אומר שקראת לו "שופך דם". כשהרב פרוש דיבר על שופט, יושב-ראש הכנסת הגיש תלונה לוועדת האתיקה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       האם אתה באמת מעוניין שאני אחזור על זה עכשיו? 
       
השר גדעון עזרא:
       
       האם זה לא נכון? תגיד שזה לא נכון.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       תוציא את הפרוטוקול של הכנסת ותקרא. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       מה אמרת?
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה אמרת שלא ישוחררו - - -
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני לא דיברתי, הייתי בכלל בחוץ. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה דיברת מעל הבימה ואמרת שלא ישוחררו במסגרת העסקה אסירים שיש על ידיהם דם. אמרתי שיש גם שרים שיש על ידיהם דם. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       לא, אמרת עלי שיש עלי דם. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       דיברתי עליך, כן. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       נכון שיש עלי דם. אז אתה שותף שלי במדינה שלי - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       תגיד שזה לא נכון. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני צריך את ההגנה שלך? 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       גדעון עזרא, תגיד שזה לא נכון. 

השר גדעון עזרא:
       
       שיש לי דם על הידיים?

היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת ברכה, בבקשה. השר, תמשיך לענות. אני אוציא אותו אם הוא יצעק. 
       
השר גדעון עזרא:
       
        - - -  פשוט מתעלם ממנו. לא, הוא לא מפריע לי. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אם הוא לא הפריע, אז לא. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       הוא מפריע לעם ישראל, הוא לא מפריע לי. 
       
       להלן התשובה: להעביר יישובים ערביים במשולש אל מעבר ל"קו הירוק" – התוכנית המדינית היחידה המקובלת על ישראל היא זו הקרויה "מפת הדרכים", כפי שאושרה בממשלה. עמדת ראש הממשלה היא, כי הוא מעדיף להגיע לכלל פתרון מדיני בהסכמה בין הצדדים. לצערה של ישראל, הרשות הפלסטינית ממאנת לשאת ולתת עם ישראל על המשך מימוש התוכנית, ובראש ובראשונה על מלחמה אמיתית בארגוני הטרור, על פירוק נשקם ותשתיתם ועל המשך תהליך רפורמות מקיף ברשות הפלסטינית. 
       
       ראש הממשלה הבהיר, כי בהעדר שותף פלסטיני, המצב הנוכחי אינו יכול להימשך, והוא מעוניין להביא להקטנת החיכוך בין הישראלים לפלסטינים. הדבר ייעשה על-ידי כמה צעדים ביטחוניים שישראל תנקוט כדי להגביר את הביטחון ולהקל  את חיי הישראלים והפלסטינים. 
       
       תוכניתו של ראש הממשלה נמצאת בשלבי גיבוש על-ידי ראש המועצה לביטחון לאומי. היא טרם הובאה לפני הממשלה לאישור וליישום ועדיין לא פורטו מכלול מרכיביה. ראש הממשלה חזר והדגיש בכמה הזדמנויות, כי כאשר תגובש התוכנית היא תובא לאישור הממשלה והכנסת. 
       
       אני מבקש לדחות את הצעת האי-אמון של הסיעות האמורות. תודה. 

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. את הצעת האי-האמון הבאה – העיכוב בהעברת תקציבי הישיבות ומצבם הקשה של שירותי הדת במדינה –  ינמק חבר הכנסת ישראל אייכלר. בבקשה. 

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת - - -

היו"ר אתי לבני:
       
       גברתי.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, במגילת איכה מקונן הנביא ירמיהו: "עוללים שאלו לחם פרש אין להם". במדינת ישראל יש מאות אלפי ילדים רעבים, וזאת לא מדינה שאין בה אוכל. זאת מדינה שיש בה שפע רב, שיש בה הון רב, ועל כך אומר שלמה המלך: "הכר פנים לא טוב" – אסור שיהיו אפליות – "ועל פת לחם יפשע גבר. נבהל להון איש רע עין ולא ידע כי חסר יבאנו". 
       
       תקציב המדינה הוא תקציב ענק. זה לא נכון שמדינת ישראל היא מדינה ענייה. יש במדינת ישראל הרבה כסף, כאחת המדינות המפותחות. ודאי שבמזרח התיכון אין עוד מדינה עשירה כזאת. ובכל זאת, יש אנשים שיש להם הון רב והם חיים ב"סטייל" אמריקני בדרגה הגבוהה ביותר, ויש אנשים  שאין להם מה לאכול. 
       
       היום ייקרה הממשלה את הלחם האחיד, והיום בוועדת העבודה והרווחה הודתה נציגת הממשלה, כי כאשר הם העלו את מחיר הלחם הפרוס – הם טעו. לפני שנה בערך הם העלו את מחיר הלחם הפרוס בצורה מזוויעה, ואמרו שמי שרוצה והוא באמת עני, שיקנה לחם לא פרוס. הם לא הביאו בחשבון שיש משפחות שהלחם הפרוס הוא חיסכון אצלן, כי כאשר אתה פורס בעצמך – שלא תדעו – הלחם נגמר יותר מהר. צעקנו אז וזעקנו על העלייה הזאת, ואמרו: לא, שיאכלו לחם לא פרוס. 
       
       מה קרה היום? היום התנכלו ללחם הלא-פרוס, והעלו את מחירו ב-27%. ומה הם אומרים? הם גילו ש-77% מהמשפחות העניות משני העשירונים התחתונים אוכלים לחם פרוס – גילו את אמריקה, אנשים שאוכלים עוגות – הם לא ידעו שאנשים אוכלים לחם פרוס. 
       
        צריך לזכור שההבדל בין דמוקרטיה לבין עריצות אינו בשיטה של המלכת השלטון – שהעריץ שולט בעזרת הפיכה צבאית והדמוקרט שולט בהפיכה בקלפי, במהפך. זו טעות לחשוב כך. יכול אדם להיות עריץ, יכול אדם להיות פריץ – יכולה להיות ממשלה ארורה כאשר היא נבחרה בקלפי, בשם הדמוקרטיה. ואני לא רוצה להביא אנשים שנבחרו על-ידי רוב העם ממחוזות רחוקים, אני רוצה להביא מהאזור הזה – סדאם  חוסיין נבחר על-ידי רוב העם, ויש עוד כמה עריצים מסביבנו שנבחרים על-ידי רוב העם. 
       
       ההבדל בין דמוקרטיה לבין עריצות הוא ההבדל בין שלטון שמתחשב בחלשים, בעניים, בדלת העם ובמיעוטים – והממשלה הזאת, שהורסת כל חלקה טובה, היא ממשלה שלא מתחשבת במיעוטים, והיא הולכת בכוח גדול להיות חזקה ולהרוס. קודם כול, להרוס את הקשר בין העם היהודי למורשתו, להרוס את כל שירותי הדת, לפגוע בלומדי התורה ולרדוף את כל האנשים העניים בשיטת הכה בעניים והצלת את הכלכלה. 
       
       אני רוצה לצטט את  דברי הנביא יחזקאל ולהביא אותם למציאות הקיימת. הוא אומר: "בן אדם הנבא על רועי ישראל הנבא ואמרת אליהם לרעים - - -" – אשר היו רועים את עצמם - "הלוא הצאן ירעו הרעים".  איך הם רועים אותם? "את החלב תאכלו" – הם לוקחים את החלב מהצאן - "ואת הצמר תלבשו" – הם גוזזים אותם - "הבריאה תזבחו" – הם שוחטים אותם - "הצאן לא תרעו" – הם לא דואגים לצאן. "את הנחלות לא חזקתם" – אלה שיש להם שבר - "ואת החולה לא רפאתם ולנשברת לא חבשתם ואת הנדחת לא השבתם ואת האבדת לא בקשתם ובחזקה רדיתם אתם". שעבדתם  את צאן ישראל, את עם ישראל, בכוח גדול ובפרך. 
       
       "ישגו צאני בכל  ההרים ועל כל גבעה רמה" - ילדי ישראל, נערי ישראל, הולכים לחפש את עצמם בהודו ובכל העולם,  והם לא מוצאים את עצמם - "ועל פני כל הארץ נפצו צאני ואין דורש ואין מבקש".  
       
       "כה אמר ה' הנני אל הרעים ודרשתי את צאני מידם והשבתים מרעות צאן". רש"י מפרש את המלה "והשבתים" – שאקח את המלוכה מידם. "ולא ירעו עוד הרעים אותם והצלתי צאני מפיהם ולא תהיין להם לאכלה"; "את האבדת אבקש ואת הנדחת אשיב ולנשברת אחבש ואת החולה אחזק ואת השמנה ואת החזקה אשמיד ארענה במשפט. - - - הנני שפט בין שה לשה לאילים ולעתודים. המעט מכם", זועק הנביא,  "המרעה הטוב תרעו ויתר מרעיכם תרמסו ברגליכם" - זאת אומרת, אתם גם אוכלים את הטוב וגם לוקחים מהמסכנים ומהחלשים את מה שיש להם. "ושפטתי בין שה בריה  ובין שה רזה"; אומר רש"י – השה החזקה והשה החלשה. 
       
       כאן הקדוש-ברוך-הוא מבטיח, על-ידי הנביא, שהמצב ישתנה ואז יהיה הרבה יותר טוב. אני לא רוצה לצטט עכשיו את כל הברכות, כי זה לא כל כך רלוונטי – הלוואי  שזה יהיה.
       
       אני רוצה לחזור למציאות של היום. שר הרווחה הציע היום הצעה כל כך פשוטה והגיונית: לבטל את המע"מ על הלחם, כמו על הפירות ועל הירקות. זה לא הרבה כסף, אבל זה היה נותן – בכל העולם זה קורה. אנחנו תומכים בו, אבל האוצר לא מוכן לתת לו את זה. 
       
       סגרו את משרד הדתות – בסדר. אני אמרתי: אם זו היתה מדינה יהודית, והיתה החלטת ממשלה לסגור כמה משרדים – דתות, תקשורת, מדע ותיירות – היו סוגרים את כולם יחד. אבל סגרו דווקא את הדתות, כי יש מלחמה במדינה הזאת, יש מהפכה. היתה קבוצה של אנשים שעשתה מהפכה והכניסה 15 מנדטים והם משעבדים גם את 40 המנדטים של הליכוד. ביחד הם 55 מנדטים והם שולטים בעריצות. 
       
       לא לחינם קורסות הרשויות המקומיות. פקידי האוצר אמרו, שהשר היחיד שאינו דורש בכלל תקציבים ותומך בכל לבו בצעדי האוצר זה שר הפנים. עכשיו כל הרשויות המקומיות קורסות. זאת שיטה, זאת מהפכה של עשירים שהשתלטו. זה כמו שלפני 70 שנה, בברית-המועצות, השתלטו הבולשביקים על המדינה. במדינת ישראל הקבוצה של האליטיסטים העשירים - אני לא מדבר על אנשי האקדמיה, על אנשי המחשבה - - - 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אז הרעבים השתלטו על המדינה. 
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       בברית-המועצות הרעבים השתלטו על המדינה וגם הם הרסו את ברית-המועצות. היום העשירים השתלטו על המדינה והחזירו את הכבלים. איפה אנשי השמאל? למה הם לא קמים ואומרים "קום התנערה עם חלכה, עם עבדים ומזי רעב"? איפה הם כולם? נעלמו, נאלמו דום. המדינה נכבשה על-ידי קבוצה קטנה של עשירים. 
       
       אני חוזר ואומר, 400,000 בוחרי שינוי לא תפסו את המזימה. הם חשבו שהם הולכים לדאוג למעמד הביניים, אבל בעצם הם דאגו למאיון העליון. כל אנשי מעמד הביניים הם היום המפוטרים. היום פגשנו ראש עיר שהשבית את העירייה שלו וסיפר שהוא הצביע עבור שינוי, אבל איש שינוי אמר לו בוועדה: אנחנו נפטר אותך. בשלטוניות כזאת.
       
       אני רוצה להביא דוגמה אחת, איך ממשלה שלומיאלית כזאת הורסת כל חלקה טובה. יש עניין שנקרא גדר הפרדה. מיליארדים נשפכים בגדר ההפרדה. יש ויכוח אם צריך גדר הפרדה או לא צריך גדר הפרדה. נניח שצריך גדר הפרדה. אני מאלה שחושבים שצריך גדר הפרדה, ולו כדי להציל נפש אחת מישראל. לך תראה מה שקורה שם. האלוף איילנד עצמו אומר שיש שם הרבה טעויות, אבל אני הייתי בשטח, עשיתי סיור. קטע אחד בונים בתשפוכת כספים אדירה. זו לא גדר פשוטה כפי שיש בגבול הצפון או בגבול עזה. אני לא רוצה לפרט את כל הכבישים, את החפירים ואת כל הגדרות - גדר אחר גדר ואלקטרוניקה בהון עתק. עשו כמה קילומטרים, אבל בקילומטר הבא כבר לא נשארו אפילו 20 מיליון שבאמצעותם ניתן להקיף בגדר פשוטה, לפחות בינתיים, את כל המקומות שצריך להקיף. אני שואל את האנשים: ריבונו של עולם, אם כבר משקיעים כל כך הרבה כסף, למה לא לעשות קודם כול את הגדר הפשוטה, וב-20 מיליון שקלים להקיף את כל המדינה, ואחרי כן זה יהיה חלק מהגדר הגדולה והחזקה? אמרו לי שיש ויכוחים, אף אחד לא דואג לזה. 15 פועלים משחקים שם, והמחבל רק צריך לעקוף את הקטע שבנוי ולהיכנס לאן שהוא רוצה. 
       
       זה מלמד שממשלה שהכריזה מלחמה על התורה, ממשלה שהכריזה מלחמה על עניי ישראל, ממשלה שהרסה את שירותי הדת, לא יכולה לתת ביטחון, לא יודעת לנהל מדיניות. היו עכשיו מגעים שונים עם הלובים ועם מדינות ערב, אבל הפסיקו את כל זה בגלל ההדלפות והדיבורים של אנשי השלטון.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה, הרב אייכלר, הזמן תם.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       כל אחד שדיבר פה קיבל עוד כמה דקות, ואני גם עומד לסיים.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אני לא יודעת מה היה לפני. 
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אני יודע שהפעלת את השעון כשהייתי עוד במקומי. זה לא מפני שאת חברת כנסת משינוי, אלא מפני שאת יושבת-ראש חדשה, שלא יודעת שמפעילים את השעון כשהאדם עומד על הדוכן.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אני מצטערת. אני מפעילה את השעון כשאתה שם ואני לוחצת להתחלה כשאתה מתחיל לומר "אדוני היושב-ראש".
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       לא. הסתכלתי על השעון כשהייתי שם וראיתי - - - 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       כששמעתי את המלים "אדוני היושב-ראש" הפעלתי את השעון. אני נותנת לך עוד שתי דקות.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אני מאוד מודה לך.
       
       אני רוצה להתייחס לנושא של "ביקור חולים". אדוני השר גדעון עזרא, אני מעודכן שקופת-חולים הכללית הודיעה, למרות בקשות האוצר, שר הבריאות, יושב-ראש הכנסת, אני ואחרים, שהם לא מוכנים להמשיך לשלוח אנשים לבית-החולים הזה. ההחלטה הזאת היא החלטה לסגור את בית-החולים. אני לא אומר איזה פתרון צריך לעשות - יכול להיות שאפשר לתת ל"שערי צדק" או ל"הדסה" או לבית-חולים אחר לעשות את זה בשילוב, כדי שבמרכז העיר יהיה מרכז טראומה וחדר מיון גדול לתינוקות וילדים. יש הרבה דברים שצריך לעשות, אבל מה שעושה עכשיו קופת-החולים הכללית - משרד הבריאות הודיע שזה בניגוד לחוק זכויות החולה - היא לא מאפשרת לשלוח חולים לבית-החולים הזה. 
       
       לסיום, אני חוזר להצעה של השר אורלב, מצטרף אליה ומבקש לבטל את המע"מ על הלחם ומוצרי היסוד. תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. ישיב השר גדעון עזרא. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת אייכלר, בתחילת דברי אני מוכרח לומר, שמכל הצעות האי-אמון ודרך הגשתן נדמה לי שאתם, אגודת ישראל, ההגונים ביותר. לדעתי, הדברים שלכם הם לעניין ולא למטרות ניגוח בלבד. על כך אני מוכרח לשבח אתכם, אף שעם הרבה דברים שאמרתם אני לא מסכים. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       	
       - - - 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אדוני השר, אחד מהמרכיבים החשובים בקואליציה רוצה לומר משהו.
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       הוא משבח אתכם, אז תבדקו את עצמכם. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       ההצעה של השר זבולון אורלב איננה הצעה חדשה. היתה כוונה להרבה אנשים טובים לבטל את המע"מ על מצרכי היסוד, אבל מישהו צריך לכסות זאת, וכמות הכסף הנדרשת לצורך העניין היא גדולה מאוד. 
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       הוא מציע שלא יורידו את המע"מ מ-18%, וה-1% יכסה את כל הסבסוד.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אתם ביקשתם להציע הצעת אי-אמון בעניין אי-תשלום לישיבות וקריסת שירותי הדת בישראל. חבר הכנסת ליצמן הציע את זה וגם הציע את עצמו לתפקיד ראש הממשלה. על כך אני משיב לכם, אף שזה לא היה מרכז הדברים שלך. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       תשיב על הלחם. הוא דיבר על משהו אחר.
       
השר גדעון עזרא:
       
       בעקבות החלטת הממשלה פורק משרד הדתות, וכל אחד מאגפי המשרד הועבר למשרד המיועד לפי אותה החלטה. מטרת הפירוק היתה ייעול אדמיניסטרטיבי, מתוך כוונה לשמר ולשפר את רמת שירותי הדת בישראל. תקוותנו היא, שבסיומו של תהליך העברת הסמכויות והניהול ממשרד הדתות למשרדים הייעודיים נוכל להתברך במערכת שירותי דת טובה ויעילה יותר, מערכת שתיתן שירות ותענה על כל צורכי המדינה באופן ראוי ותקין.
       
       עניינה של הצעת האי-אמון הוא: עיכוב התשלום לישיבות וקריסת שירותי הדת בישראל - לשון ההצעה. ובכן, אין הממשלה סבורה ששירותי הדת בקריסה, אך היא דווקא מבינה את התהליך הקשה והמורכב שעובר על הגופים המספקים שירותי דת בישראל. להלן הפירוט: אגף הישיבות הועבר כידוע למשרד החינוך. המשרד שוקד בימים אלה על השלמת - - - 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       הרב אייכלר שאל מתי יעבירו את הכסף לישיבות. זה שהאגף הועבר אנחנו יודעים, אבל מתי הישיבות יקבלו כסף.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני אגיע לזה, הרב פרוש. 
       
       משרד החינוך שוקד בימים האלה על השלמת כל הסידורים הדרושים כדי להעביר באופן מיידי את התמיכות הקבועות. העיכוב נגרם בגלל משא-ומתן שהתמשך יתר על המידה עם עובדי משרד הדתות האמורים לעבור למשרד החינוך. משא-ומתן זה מנוהל על-ידי נציבות שירות המדינה ונמצא בתהליכי סיום. 
       
       סגן שר החינוך, שיושב עם הרב גפני, צבי הנדל, כבר קבע מועד לקיום ועדת התמיכות למוסדות התורה. כמו בתחילת כל שנה, נדרשו המוסדות לעבור הליך בקשה לתמיכה, כמקובל בכל משרדי הממשלה. כל מוסד שהגיש בקשה בזמן, בקשתו תידון בוועדה הקרובה. על-פי החלטת הממשלה ובהסכמת היועץ המשפטי לממשלה, ימשיך משרד החינוך לשלם תמיכות על סמך הקריטריונים הקיימים גם בשלושת החודשים הראשונים של שנה זו. בחודשים אלה יבחן משרד החינוך אם ברצונו לתקן קריטריונים חדשים.

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אדוני השר, מוסד x רוצה להעביר טופס כדי לקבל ניהול תקין. לאיזה פקיד הוא צריך להעביר את הטופס? אתה השר המקשר. לאיזה פקיד צריכים להעביר את הטופס כדי לקבל ניהול תקין, כדי לקבל כסף לישיבות?
       
השר גדעון עזרא:
       
       תעביר את זה לסגן שרת החינוך צבי הנדל. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       הוא אומר שלא הוא. סגן שרת החינוך, אליך מעבירים את הטופס?
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת פרוש, פעם ראשונה. חבר הכנסת פרוש, אני מבקשת ממך. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אני שותק, מה את צועקת עלי? 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אני מבקשת להפסיק את הדיאלוג הזה. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       למי מעבירים את הטופס?
       
היו"ר אתי לבני:
       
       שאלת, הוא יענה. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       החלטה זו נועדה לשמור על רצף התמיכות במוסדות השונים. משרד החינוך העביר בשבוע שעבר את כספי הבטחת ההכנסה לאברכים, על-פי הרשימה שמצויה במשרד הדתות. 
       
       שירותי הדת במועצות הדתיות: אף כאן חל עיכוב בהעברת התקציב השוטף, בגלל המשא-ומתן על שיבוץ עובדי משרד הדתות. השבוע החל משרד ראש הממשלה להעביר את התקציב השוטף למועצות הדתיות, ועד כה הועבר התקציב למחציתן. המחצית השנייה תקבל את התקציב השוטף לאחר שתמציא את כל המסמכים הדרושים. 
       
       על-פי הסכמה בין הגורמים העוסקים בהבראת המועצות הדתיות, יוקצה במשרד האוצר תקציב מיוחד לעניין זה. תקציב זה ישמש לתשלום החובות ולתשלום המשכורות, תוך עמידה על התייעלות ועריכת שינויים מבניים במועצות, כפי שסוכם על-ידי מפלגות הקואליציה. 
       
       לסיכום, ראש הממשלה וסגן השר במשרדו, הרב יצחק לוי, פועלים נמרצות להכנסת המערכת לעבודה שוטפת ומסודרת, העברת תקציבים בזמן ושיבוץ הולם בעבור עובדי משרד הדתות. אני מאמין שבסופו של תהליך יהיו במדינת ישראל שירותי דת שיתנהלו בחיסכון, בשקיפות ובאחריות. 
       
       אני מציע לדחות את הצעת האי-אמון. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       השר גדעון עזרא, אתה מתכוון לטובה, אתה לא יכול לתאר לעצמך כמה מרגיזה אותנו התשובה הזאת. אנחנו יודעים מה שקורה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. ראשון הדוברים - חבר הכנסת מגלי והבה, ואחריו – חבר הכנסת רשף חן. בבקשה. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה - - - 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       זאת ממשלה רעה רעה, לא סתם רעה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       בחוץ, בבקשה. תטפל בממשלה בחוץ, בבקשה. תן לו לדבר. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       למה? האי-אמון זה בפנים, והיום ננצח, בעזרת השם. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       גברתי היושבת-ראש, שמעתי בקשב רב את נציגי האופוזיציה מתלוננים על מצב המדינה בתחום המדיני והכלכלי, ונדהמתי מעזות המצח. אני רואה את ספסלי האופוזיציה הריקים. הם לא יכלו להמתין עם הצעות האי-אמון האלה לשבוע הבא? הרי ראש הממשלה חש ברע היום, ואני מאחל לו החלמה מהירה. האם הנושאים כל כך דחופים עד שאי-אפשר להמתין עוד שבוע, הרב פרוש? היית סגן שר בממשלה הקודמת, אפילו שר בפועל, שר השיכון. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       כשהייתי סגן שר בממשלה הקודמת, שרון אמר לי לבנות במורג, הוא אמר לי לבנות בכפר-דרום, עשיתי מה שהוא אמר. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת פרוש, שב. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       מה שקלקלת אז, אנחנו מתקנים היום. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       לא נכון. מה שהוא אמר לי, עשיתי. מה עכשיו הוא נהיה חולה?
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       מה שקלקלת, אנחנו מתקנים היום. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אני קלקלתי? אני זוכר את הסיעה שלך גם בקשר לאחמד יאסין, עם ה-50 מיליון קוב. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       לפחות עשינו משהו מועיל. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת פרוש, בבקשה, או שאתה יוצא או שאתה יושב. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       כל ילד במדינה יודע אילו תוכניות כלכליות הפעילה הממשלה בשנה האחרונה. אתם יודעים את האמת. שמעתי בקשב רב את שר האוצר לשעבר בייגה שוחט, שתוקף בשצף קצף. שמעתי אותו כמה פעמים כשהוא בירך, שפעם ראשונה שעושים רפורמה נכונה, ואף-על-פי שהוא היה שר האוצר הוא ציין כמה הרפורמה הזאת מחויבת המציאות ולא יכולים להמשיך במשבר הכלכלי הנוכחי. רק יודעים לבוא ולבקר, אבל מה הם יכולים לתרום על מנת לתקן את המצב, שלא נוצר בלילה אחד או ביום אחד, אלא הוא בעקבות מדיניות כלכלית שאנחנו עדים לה שנים רבות? ומי כמו שר האוצר לשעבר בייגה שוחט שהטביע את חותמו על הכלכלה הזאת ועל מצבנו היום. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       חבר הכנסת והבה, למה אתה מבקש שנדחה את זה בשבוע?
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       אני בדרך כלל מתייחס אליך, אדוני, ברצינות, אז תן לי להמשיך להסביר עד כמה אנחנו עומדים היום בפני משברים. 
       
       ציינו את המשבר של השלטון המקומי, ואנחנו יודעים, חבר הכנסת אזולאי, שהיית סגן שר הפנים, ואנחנו ידענו כמה כסף נשפך לכיוון השלטון המקומי. בהרבה מקומות זה היה בור ללא תחתית. דיברתם על תוכניות הבראה, ובמקום לעמוד בהן ולטפל על מנת להבריא את הרשויות שצריכות הבראה, הוספתם עוד תקציבים. התקציבים הגיעו לא בדרך של תקציב שמאושר, אלא דרך הלוואות שהעמיסו על אותן רשויות. אנחנו עדים היום לכך שכמה מן הרשויות הולכות לקרוס במצבן הכלכלי הנוכחי – גם בגלל העלמת עין של השלטון המרכזי, שאתם ייצגתם אותו. אנחנו רואים אילו מאמצים קשים עושה היום שר הפנים הנוכחי כדי לסייע לאותן רשויות. אבל אנחנו יודעים מי הביא את השלטון המקומי למצב הנוכחי. 
       
       אם רוצים לפתור את הבעיה, אנחנו חייבים לעשות הבראה, והבראה זה לא אומר מתן כסף בלי לדעת לאילו תוכניות זה מיועד. לא על-ידי הוספת עובדים. אני מתפלא לראות לפעמים ראשי רשויות, שבמקום שידאגו לרווחת התושבים, דואגים להחליף אוטו, שהעלות שלו רק מכבידה על אותן רשויות שראינו אותן עכשיו, ובמקום להתעסק בפתרון הבעיה הפנימית שלהן, מתעסקים בדאגה למקורבים ולא דואגים לפתרון כללי של המערכת. 
       
       אני צריך להזכיר לחברי האופוזיציה שלא נמצאים כאן, שראש הממשלה הנוכחי נבחר פעמיים, ונבחר פעמיים ברוב גדול, על מנת שיוכל להצעיד אותנו - - - 
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       בזכות החלשים והמסכנים ויישובי הפריפריה.
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       אנחנו יודעים בדיוק מה קורה בפריפריה. 
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       בגלל זה אתם מתעללים בהם כל יום.
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       אני יכול להביא לך דוגמה מוחשית עכשיו, בלי שאף אחד יאשים אותי בגזענות. לפני שבוע היה חג הקורבן למגזר המוסלמי והדרוזי במדינה. מדברים על מצב כלכלי קשה. 20,000 המיטות שהיו באילת היו מלאות. בים-המלח כל המלונות היו מלאים. אז אם המצב הכלכלי הוא כזה קשה, איך מסבירים שאנשים הולכים לבלות? עיני לא צרה בהם, כי אני ביליתי אתם. זה מצב כלכלי קשה? למה אנחנו צריכים כל הזמן לצייר שחורות? למה אנחנו לא צריכים להגיד את האמת -  שהאופוזיציה הזאת תתעלה על עצמה ותדבר על דברים מועילים, ולא כל הזמן תנגח את הממשלה ותבקש אי-אמון? 
       
       אנחנו היום בטוחים, ואני אומר לכם שלראש הממשלה הזה ולממשלה הזאת מקשיבים לא רק כאן, מקשיבים גם במדינות השכנות ויודעים להעריך בדיוק גם את האופוזיציה וגם את הקואליציה. אני אומר לכם שהיום אנחנו במצב שחייבים להביע אמון בממשלה ולתת לה את כל הכלים, על מנת שכל התוכניות שהיא התחילה בהן, התוכניות הכלכליות שמטרתן להציל את המשק ולהוציא אותנו מהמשבר הכלכלי, יוכלו לצאת אל הפועל.  
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת רשף חן, בבקשה.
       
רשף חן (שינוי):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כמדי שבוע אנחנו מתכנסים כאן כדי לדון בהצעת אי-אמון. תהיתי מה הסיבה לכך שכל שבוע האופוזיציה רואה לנכון להגיש נגד הממשלה הצעת אי-אמון. חשבתי על זה הרבה. הגעתי למסקנה שהבעיה היא פשוט בעיית חינוך. יש פה כשל חינוכי. אני חושב שבראש ובראשונה כנראה ההורים של חברת הכנסת איציק שכחו לספר לה את משל הזאב, וזו בעיה. אם היו מספרים לה את משל הזאב, בוודאי לא היו מגישים הצעת אי-אמון מדי שבוע. 
       
       נדמה לי שהכשל החינוכי גולש גם לתחום הנימוס. ניתן היה לחשוב שכאשר ראש ממשלה נאלץ לעבור טיפול רפואי, ולא טיפול קל, ינהגו באיזו מידה של דרך-ארץ בעניין הזה ולא יעמדו על דיון בהצעת אי-אמון שאין לה שום טעם ושום תכלית. אבל אנחנו לא יכולים לתקן כאן את בעיית החינוך של הנהלת האופוזיציה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אבל עשו קיזוז לראש הממשלה.
       
רשף חן (שינוי):
       
       חבר הכנסת גפני, אילו היו עושים קיזוזים כמקובל בבית הזה, זה היה טוב. אפרופו עניין נימוס, יש חברי קואליציה חולים מאוד והאופוזיציה מסרבת לקזז אותם, כי יש איזו מחשבה שיצליחו להשיג פה איזה רוב, ששנינו יודעים שהוא חסר כל משמעות. חבל. זה לא אתי וזה לא מנומס. חבל מאוד שכך עושים.
       
       אני שואל את עצמי על מה האי-אמון, משום שבכל זאת, הלוא זה העניין. אני רואה שמפלגת העבודה הגישה אי-אמון על המצב המדיני. זה מעניין, כי הימין הקיצוני, לרבות הימין שבתוך הליכוד - המצב המדיני הוא כל כך מתון לטעמם עד שלהם עצמם יש בעיה לתמוך בממשלה. אולי מפלגת העבודה מתנגדת לתוכניתו של ראש הממשלה לפנות התיישבויות מחבל עזה ומהשטחים. אולי תוואי הגדר, ששמענו רק לפני יומיים שהוחזר למה שלטעמי הוא באמת הרבה יותר מתקבל על הדעת, אולי זה לצנינים בעיני מפלגת העבודה. אולי המדיניות של ראש הממשלה והממשלה, ושינוי בתוכה, היא כל כך מתונה, שמפלגת העבודה מבינה שהיא בעצם נשארת בלי קהל בוחרים, אולי זה מה שמטריד אותה.
       
       הרי שמענו דיבורים מצד מפלגת העבודה על רשת ביטחון. איפה רשת הביטחון? נשאלת השאלה, איפה האחריות הלאומית? איפה התנהגות מתקבלת על הדעת? פשוט מוזר.
       
       אני רואה שהמפלגות החרדיות מתלוננות על צמצום בתקציבי הישיבות. לפחות פה יש איזה היגיון פנימי. מנקודת המבט של המפלגות החרדיות צמצום בתקציבי הישיבות הוא אכן  נושא בעייתי.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אבל לא על זה הגשנו אי-אמון.
       
רשף חן (שינוי):
       
       על זה בדיוק. ש"ס הגישו על זה אי-אמון.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אתה טועה. ש"ס הגישה הצעת אי-אמון על בית-החולים "ביקור חולים", ואנחנו הגשנו על עיכוב בהעברת תקציבי הישיבות.
       
רשף חן (שינוי):
       
       אצלי כתוב: על צמצום בתקציבי הישיבות.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא צמצום.
       
רשף חן (שינוי):
       
       גם עיכוב בהעברת תקציבי הישיבות – בעולמך זה דבר רע, בעולמי זה לא מזיק בכלל.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אבל היתה החלטה בכנסת, שאתה הצבעת בעדה, להעביר כסף לישיבות. למה לא מעבירים? אומנם תקציב מקוצץ.
       
רשף חן (שינוי):
       
       חבר הכנסת גפני, הצעת האי-אמון שלכם היא על צמצום, ואני בעד הצמצום הזה. אני חושב שזה רעיון מצוין. מה שמפתיע אותי ומעורר אצלי תהיות זה מה עמדתן של מפלגת העבודה ומרצ בעניין הזה ואיך הן מתכוונות להצביע בנוגע לאי-אמון הזה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אבל אתה הצבעת בעד תקציב הישיבות. העבודה ומרצ הצביעו נגד. אתה הצבעת בעד תקציב הישיבות.
       
רשף חן (שינוי):
       
       חבר הכנסת גפני ידידי, תן לי בבקשה לומר את דברי בשקט. 
       
       הצעת האי-אמון השלישית, שהיא באמת מעניינת, אני חייב לומר, מעניינת מאוד לדעתי, היא הצעת האי-אמון של המפלגות הערביות. הן נזעקו על השמועה שנפוצה, שיש איזו כוונה להעביר את אום-אל-פחם אל הרשות הפלסטינית במסגרת ההסכמים שלנו עם הפלסטינים. לכולנו ברור שהשמועה הזאת היא עורבא פרח ואין שום כוונה כזאת. אבל, גברתי היושבת-ראש, זה בהחלט מעורר את השאלה, האם באמת כל כך גרוע לערביי ישראל אם הם מזדעקים כנגד העניין הזה. 
       
       מה שעוד מעניין זה את מי מציעים כאן. מפלגת העבודה מציעה את חבר הכנסת פרס, שהוא לטעמי בוודאי איש ראוי, אבל במבחן ההסתברות הוא כנראה לא יזכה בתפקיד. ש"ס מציעה את חבר הכנסת אלי ישי, מה שמעורר את השאלה, האם מרצ ומפלגת העבודה תומכות ברעיון הזה. מרצ והמפלגות הערביות מציעות את חבר הכנסת ברכה להיות ראש הממשלה. אני שואל כאן את חברי הכנסת של ש"ס, זה המועמד שלכם לראש הממשלה? כי הוא לא המועמד שלי לראשות הממשלה. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       תלוי אצל מי.
       
רשף חן (שינוי):
       
       יהדות התורה, לעומת זה, מציעה את חבר הכנסת ליצמן, ואני משוכנע שמשאת לבן של מפלגת העבודה ומרצ היא שחבר הכנסת ליצמן יהיה ראש הממשלה במדינת ישראל.
       
       לחברי לקואליציה בימין, הייתי רוצה לשאול אתכם, את מי אתם מעדיפים בתור ראש הממשלה במקום אריאל שרון? את פרס, את ישי, את ליצמן, או אולי אתם חושבים שברכה יהיה טוב יותר למדיניות שלכם? תודה רבה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. הבא אחריו - חבר הכנסת דוד אזולאי. אחריו - חבר הכנסת יורי שטרן, ואחר כך - חבר הכנסת חיים אורון. בבקשה.
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       גברתי היושבת בראש, אני לא יודע באיזה נושא להתחיל - ייקור הלחם, המשבר בשירותי הדת, המשבר ברשויות המקומיות, המצב המדיני-הכלכלי-החברתי? אינני יודע. אבל היות שקודמי כאן, חבר הכנסת מגלי והבה, דיבר על שר הפנים הקודם, אני רוצה לגלות לו – חבל שהוא לא נמצא כאן ושומע אותי – אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת מגלי והבה, שכאשר אנחנו היינו במשרד הפנים, במשך שנים לא היתה שביתה ברשויות המקומיות. מדי פעם היו עיצומים, מעט מאוד. אני אגיד לכם מה היתה הסיבה. הסיבה היתה שראשי הרשויות ידעו שהם לא יתומים, שיש להם אבא ליד שולחן הממשלה. לצערי הרב, מאז כינון הממשלה הזאת, אני יכול להגיד שהשלטון המקומי במדינת ישראל יתום ואין לו נציגות בממשלת ישראל. 
       
       הנה לכם דוגמה. יושב שר פנים שמתיימר לדעת ולהבין בשלטון המקומי. במשך שנה שלמה הוא לא דיבר עם ראשי הרשויות, לא נפגש אתם, לא שמע אותם. לקח לו שנה שלמה להגיד שהשביתה הזאת צודקת. שנה שלמה לקח לשר פורז להבין ולהגיד לרשויות המקומיות שהשביתה הזאת צודקת. אני שואל את שר הפנים.
       
       אני בכלל לא יודע איפה הממשלה. מילא ראש הממשלה חולה, נאחל לו בריאות והחלמה. אבל האם כאשר ראש הממשלה חולה כל הממשלה חולה? אז גם עליהם צריך להתפלל? אני לא מסוגל להתפלל בשביל כולם, בקושי בשביל אחד. על כולם אני לא יכול. אבל אני שואל, איפה הם?
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       חבר הכנסת דוד אזולאי, לא הולכים לרסק רק את האבנים של ראש הממשלה. הממשלה כולה מרוסקת.
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       הממשלה הזאת היא ממשלה רעה, ממשלה אכזרית, ממשלה שאין לה רחמים. הדבר האחרון שנותר לממשלה הזאת לעשות אתמול זה לייקר את הלחם. המסכנים האלה, החלשים האלה, אותם אנשים שהביאו את הליכוד לשלטון, צריכים גם בהם לפגוע בכל מחיר.
       
       אני, ברשותכם, רוצה לחזור דווקא לעניין שר הפנים פורז. כשהביאו לכאן את התוכנית הכלכלית, שר הפנים פורז עמד ונלחם בכל הכוח בעד איחוד רשויות. בסופו של דבר, הלוביסטים החזקים של השלטון המקומי והעסקנים של הליכוד מנעו את איחוד הרשויות המקומיות וקברו את איחוד הרשויות המקומיות. נקבר. מיתת נשיקה קראתי לזה. והנה פעם ראשונה שאני רואה את תחיית המתים. השר פורז אומר: אני לא אתן, אני לא אתמוך, אני לא אמשיך. צריך להביא את איחוד הרשויות. מביאים את איחוד הרשויות. מתוך 150 רשויות מביאים 28 רשויות. איפה היית, שר הפנים? 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       110.
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       רק רגע, חבר הכנסת זחאלקה.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       הוא גרם נזק למשרד הפנים.
         
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       מגיעה התוכנית הכלכלית, מה אומר לנו שר הפנים? רבותי, אני לא אתן שיפגעו בסמכויותי, ואם ייפגעו סמכויותי, כל סיעתי תצביע נגד התקציב. מייד החזירו לו את התקציב. עומד כאן שר הפנים במליאה, אני יודע שחסרים 2 מיליארדי שקלים כדי לאזן את הרשויות המקומיות, אבל לא ראיתי אותו שהוא עושה מעשה, אלא ממשיך לתת לעסק הזה להידרדר ללא רחמים. אני רוצה להגיד לכם, חברי חברי הכנסת - - -
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת אזולאי, אנא סיים, ההארכה הסתיימה.
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אני כבר מסיים, גברתי היושבת בראש. 
       
       שר הפנים פשוט נרדם בשמירה, ולא מילא את מקומו, ועכשיו כדי לפתור את הבעיה – ואני מסיים בזה, גברתי היושבת בראש – של הרשויות המקומיות, העבירו את זה למי? למציל הלאומי, מנכ"ל משרד ראש הממשלה אביגדור יצחקי. זה שהציל את הבריאות, זה שהציל את החלשים, זה שאמר לעובדי משרד הדתות: אני אפטר אתכם. זה המציל הלאומי.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       לכן אני מציע לממשלה הזאת לחפש אנשים יותר טובים שיעסקו במלאכת העיקר, ולא בטפל. תודה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת יורי שטרן, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת חיים אורון. 
       
יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
	כבוד היושבת-ראש, חברי, סיעת האיחוד הלאומי דנה היום בנושא האמון בממשלה.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       מה החליטה?
       
יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       בדברים הכלכליים - - -
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       מה החליטה הסיעה?
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תמשיך, הוא זורק שאלה לאוויר, אתה לא חייב לענות.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       או תתמכו או תתנגדו.
       
יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       בנושא הכלכלי - המצב שנגרם לנו על-ידי הטרור הערבי הוא מצב אובייקטיבי קשה, והממשלה משתדלת לצאת ממנו. היא נוקטת צעדים שחלקם נכונים מאוד וחלקם חסרים. אבל הנושא המדיני הוא שצריך להדאיג היום כל אזרח שקול במדינת ישראל. כי אחרי כל המלחמה הזאת, אחרי שמדינת ישראל איבדה כ-1,000 מאזרחיה, אחרי שצה"ל נכנס ויצא בערים הפלסטיניות ועשה שם עבודה מאוד טובה וחיסלו לא מעט מחבלים, ועם ישראל הוכיח שהוא מוכן לעמוד במלחמה הזאת, הוא לא יורד מהארץ, אנשים ממשיכים לשרת בצה"ל למרות המצב הקשה, הכלכלי במיוחד, ולמרות הפיגועים - בא ראש הממשלה והציע משהו ששום איש שמאל נורמלי עוד לא הציע: לא שטחים תמורת שלום, ולא נסיגה מתוך הסכם, אלא שטחים תמורת כלום. 
       
       אני פשוט קורא פה לאזרחי ישראל שבסקר דעת הקהל אמרו שהם מסכימים לצאת כי נמאס להם וכו': תבינו, מדובר בבריחה תמורת כלום. שום דבר לא נקבל בתמורה. זו הפעם הראשונה בתולדות המדינה שראש הממשלה או פוליטיקאי מהזרם המרכזי מציע סתם לברוח. לא נקבל שום הכרה אמריקנית ושום גבולות חדשים למדינת ישראל. לא יכירו לנו בהם ולא בירושלים המאוחדת ולא בגוש-עציון ולא בבקעת-הירדן. לא יוקל עלינו שום לחץ בין-לאומי, כי הבריחה הזאת רק מעודדת לחצים, ואנחנו לא באיזה מגרש ספורט שיושב שם שופט ובודק מי עשה עבירה ומי התנהג בסדר. אנחנו במגרש אכזרי של המלחמה שמתקיימת נגדנו עשרות שנים. 
       
       העולם הערבי נלחם בנו, הוא מגייס את כל הכוחות, וכמה שאנחנו נסוגים, כך הלחץ גובר יותר. הפלסטינים לא יסתפקו בכך שייתנו להם איזו משבצת קטנה בעזה, הם ימשיכו לדרוש את שלהם. אלא מה – הם יראו שהטרור משתלם. ראש הממשלה שכל הזמן אומר, לא ניסוג ולא ניכנע לטרור, הוא זה שמוכן היום לעודד טרור. ואני רק יכול לצטט את יום-טוב סמיה, שכתב היום ב"מעריב", שהבריחה הזאת תעודד טרור. זאת ההשלכה החד-משמעית שלה, זה לא שטחים תמורת כלום, זה שטחים תמורת טרור הולך וגובר. 
       
       ומהו המרחק מרצועת-עזה לאשקלון, עד לתחנת הכוח רוטנברג? מהו המרחק, אתם חושבים שהוא יותר גדול מאשר מעזה עד ליישובי גוש-קטיף? הוא יותר קצר. מי שיחסוך לנו את הפגיעות בעזה כי נברח משם, הוא יקבל את המחבלים נגד אשקלון. כמו שנופלים כבר טילים בשדרות, זה יקרה בעוד ועוד ערים במדינת ישראל, ולא רק באלה שסמוכות לעזה, גם באלה במרכז הארץ שסמוכות ליהודה ושומרון. 
       
       לכן, מה שעושה ראש הממשלה, הוא מצטרף למכתב הסרבנים שהסבירו לנו טוב-טוב למה צריכים לצאת מעזה, ומייד - - 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אנא תסיים, בבקשה.
       
יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - הוא מעודד טרור, הוא מעביר שטחים תמורת טרור, הוא עושה צעד שאין בו שום היגיון, שום הצדקה לפי כל דעה שהיא, אפילו דעה שמאלנית שקולה. ולכן, הסיעה שלנו לא יכולה להצביע נגד אי-אמון בממשלה, היא פשוט לא תשתתף בהצבעה. אנחנו נותנים אמון חלקי בממשלה הזאת. התקווה שלנו שהקואליציה והממשלה תדענה לעצור את ראש הממשלה במהלך ההרסני וחסר ההיגיון שלו.

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת חיים אורון, בבקשה.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת יורי שטרן, אני מודה שעל אמירות פחות בוטות מאלה שאתה אמרת הייתי מצביע אמון בראש הממשלה. בכלל, יש פה מצב מעניין - הימין היום משתמש כלפי ראש הממשלה במלים, שאני לפחות, שנים נמנע מלהשתמש בהן: בוגד, מעודד טרור. אבל כנראה זאת זכותו של הימין, שכאשר הוא מאמץ רטוריקה הוא משתמש בה בכל הקיצוניות שלה. 
       
       אבל בעצם, גברתי היושבת-ראש, מכלול הנושאים שעולים היום בהצעות האי-אמון שמגישות סיעות שונות בראש הממשלה ובממשלה - יש להן מכנה משותף מאוד ברור: הן מבטאות בעצם תחושה שהולכת ומתחזקת בציבור, והאמינו לי – וגברתי היושבת-ראש – אל תחבקו יותר מדי את הסקרים, כי עוד מעט הם יתחילו לעקוץ. יש תחושה הולכת ומתגברת של מבוי סתום. 
       
       ראש הממשלה רוצה לפנות את רצועת-עזה? אני אמרתי לראש הממשלה כשהוא ישב בכיסאו פה, גם כשהוא יפנה ברזל זווית אחד בנצרים – אני אתמוך בו; הוא יפנה את כל נצרים – אני בטח אתמוך בו; יפנה 17 התנחלויות ברצועת-עזה – על אחת כמה וכמה. אבל מה מהותו של המבוי הסתום? הוא עושה את זה בלי שום מחיר. 
       
       יותר מזה, אומרים מקורביו, לא במקרה הוא לא הלך לאבו-עלא, לראש הממשלה הפלסטיני, ואמר לו: תשמע, בוא נתחיל, נפנה את עזה. אתה תיתן תמורה בעד זה, נתקדם למקום אחר. לא. משום שראש הממשלה, אין לו מה לתת, גברתי היושבת-ראש. אין לו מה לתת, הוא לא נמצא בתוך המשא-ומתן הזה. לכן הוא יהפוך את החד-צדדיות לדגל העיקרי של המעשה שלו, ולכן הוא במפורש יעשה אותו מתוך אי-הידברות, מתוך אי-רצון להידבר, מתוך אי-רצון לחפש שותף; מתוך רצון מובהק – גם אם קיים שותף – לעשות את הכול שבעצם השותף לא יתקיים – לא צריך להידבר אתו – אבל אז מגיעים למבוי הסתום. כי אז, לכאורה - ואני אומר בפעם העשירית "לכאורה", כי אני לא מאמין שהוא יבצע את זה - אבל מודיעים על נסיגה חד-צדדית, שלא יבצעו אותה, בלי שום תמורה, בלי שום יכולת להידבר עם הצד השני ולהגיד: תראו, אנחנו עושים את זה ואת זה תמורת זה וזה. 

	מצב דומה, גברתי היושבת-ראש, קיים גם בנושא הכלכלי-החברתי. היתה סוף-סוף הארה לידידי שר הפנים, שהוא הבין, כאשר זה הגיע למגרש הפרטי שלו, של הרשויות המקומיות, שהמדיניות הכלכלית הזאת - שאתם, בשנה לממשלה, בירכתם, העליתם על נס - שזו המדיניות שלכם, ככה היא נראית. 

	במדיניות הזאת אין 400 מיליון שקל. אם רוצים, כמו שהשר פורז אומר, בשביל לנסות להתמודד עם בעיית הרשויות המקומיות, 1.5 או 2 מיליארדי שקלים, גברתי היושבת-ראש, זאת מדיניות אחרת, וזה המבוי הסתום שכל פעם היא נקלעת אליו, ופה מגיעים בעצם לשורש המחלוקת שקיימת בבית הזה - גם בנושא המדיני, גם בנושא הכלכלי-החברתי. 

	אז שמעתי את חבר הכנסת חן רשף אומר לנו: את מי אתם רוצים במקום? מה זאת אומרת את מי אנחנו רוצים במקום? אנחנו רוצים במקום, מדיניות אחרת - ב-180 מעלות. לא מדיניות כזאת - לא בנושא המדיני ולא בנושא הכלכלי-החברתי. וזה שורשו של הוויכוח, וזאת מהותו, וזה האי-אמון הבסיסי שיש לנו בממשלה הזאת - לא רק בראש הממשלה - כי מתוך הרצון לחפש מוצא מהמבוי הסתום שאליו נקלעה, היא עושה כל יום שגיאות חדשות. 

	אמרתי פעמים מספר מעל הדוכן הזה - אני אתמוך בכל פינוי התנחלות: כדים, גנים, חומש.

היו"ר אתי לבני:
       
       אנא תסיים. 

קריאה:
       
       חומש, בחולם. 

חיים אורון (מרצ):
       
       חומש, חומש. בכל התנחלות אני מוכן לתמוך. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       - - -

היו"ר אתי לבני:
       
       אנא, סיים בבקשה.

חיים אורון (מרצ):
       
       זה המבחן? זה המבחן של העמדה, ואני רואה חשיבות גדולה מאוד, גברתי היושבת-ראש, שראש הממשלה הזה, בכל מה שהוא מבטא, אומר: אני אפנה התנחלויות. 

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.

חיים אורון (מרצ):
       
       אבל מכאן ועד הצגת מדיניות המרחק גדול מאוד, ולכן אין לנו שום קושי להצטרף לאי-אמון בממשלה שהגישו סיעות שונות, מהרבה מאוד נימוקים. 

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, בבקשה.

נסים זאב (ש"ס):
       
       מתי לא היו יהודים בעזה, תגיד מתי. 

חיים אורון (מרצ):
       
       תסמוך על אריק שרון - - -
       

מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר אתי לבני:
       
       יש הכרזה לסגנית מזכיר הכנסת, בבקשה.

סגנית מזכיר הכנסת רות קפלן:
       
       תודה רבה. 
       
       ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 59), התשס"ד-2004, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט לקריאה שנייה ולקריאה שלישית. תודה רבה.

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. 
       


הצעות סיעות העבודה-מימד, ש"ס, מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם 
ויהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה בשל:
א. המצב הכלכלי והמדיני; ב. יחסה למצבו הקשה של בית-החולים 
"ביקור חולים" בירושלים; ג. תוכניותיה להעביר יישובים ערביים במשולש 
מעבר ל"קו הירוק" והמצב המדיני-החברתי; ד. העיכוב בהעברת 
תקציבי הישיבות ומצבם הקשה של שירותי הדת במדינה

היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת סלומינסקי, בבקשה, שא דבריך. 

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ראש הממשלה אריאל שרון מוביל את המחנה הלאומי - ומוביל אותו בגדול - זכה ב-40 מנדטים, דבר שכמעט לא זכור. 
       
       ואנחנו מכירים את אריק - אריק שלנו - כמי שיחד אתו הוקמו כל היישובים, כמי שלא רק יחד אתו, מי שהוביל אותנו - גם בדרך הליגלית וגם בדרך המתכמנת, מה שנקרא - הוביל. וראינו על פניו שכל יישוב שעלה, כל מבנה שעלה, ראינו איך הוא זורח, איך הוא חי, איך זה יוצא לו מתוך הלב. זה האיש. תמיד אמרו שהוא המפא"יניק של הליכוד, כי הוא מבין מה המשמעות של עוד דונם, עוד בית, עוד עץ, עוד ילד - -

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       - -  וכך, כשהוא זכה להיות המנהיג של המחנה הלאומי - שמחנו. 
       
       והנה בוקר אחד האיש קם, ופתאום העולם הפוך לחלוטין. עולם הפוך אנחנו רואים. פתאום הוא מדבר על עקירת 17 יישובים בגוש-קטיף, ניקוי כל רצועת-עזה מיהודים. מה קרה? היה לו גילוי אליהו בלילה? בא אליו אליהו הנביא ובלילה ואמר לו משהו? 
       
       חשבתי לתומי, אולי יש לחץ מהבעל-בית היותר גדול, אז בדרך הדמיון צלצלתי לנשיא בוש - אני אומר רק בדרך הדמיון - ושאלתי אותו: למה אתה לוחץ עלינו? אמר לי בוש: איזה לוחץ עליכם, אני אפילו לא יודע על מה אתה מדבר ואני בכלל לא בטוח שאני רוצה את זה. לא לוחץ עליכם. מה אתם רוצים ממני? אתם לוחצים עלי. 
       
       אז מה קרה לך, אדוני ראש הממשלה, שבוקר אחד קמת הפוך? ואנחנו לא יודעים להסביר. אני לא קונה במאה אחוז את הטיעון שזה בגלל המשפט - אני עדיין מעריך הרבה יותר את אריק שרון מכדי שאחשוב שהוא עושה כאן משהו בגלל משפט. לא יודע מה קרה לאיש, אבל זו המציאות. האיש מתכוון ברצינות לפנות יישובים מארץ-ישראל. 

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לגרש יהודים מאדמתם.

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       ובלשונו - לנקות את הרצועה מיהודים, עוד יותר. כל מה שפעם הוא לא היה מעלה על דעתו.
       
       אז לו זו היתה החלטת ממשלה, היינו מצטרפים היום ומצביעים על האי-אמון, מצטרפים ומצביעים נגד הממשלה, ורגע אחד מקומנו - סיעת המפד"ל - לא יהיה בממשלה, אם הממשלה תאמץ תוכנית מעין זו. אבל מה אפשר לעשות - כרגע זו רק תוכנית של ראש הממשלה, ולכן אני לא יכול להצביע בעד האי-אמון - - 

גדעון סער (הליכוד):
       
       התכוונת נגד. 

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       - - אבל ודאי שאני לא יכול להצביע ולתמוך בממשלה. 

דוד טל (עם אחד):
       
       למה? 

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       כי עדיין יש חרב שמתנוססת - חרב נוראה - של פינוי יהודים, גירוש יהודים מאדמתם, מהיישובים שלהם. 

דוד טל (עם אחד):
       
       אז שיהיה לך האומץ להצביע נגד.

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       אמרתי - ברגע שהממשלה תקבל החלטה, רגע אחד לא נהיה שם, ויכול להיות - ובזה עדיין אנחנו לא קיבלנו החלטה סופית - - -

דוד טל (עם אחד):
       
       אתה לא מאמין לממשלה?

היו"ר אתי לבני:
       
       אנא, סיים. 

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       לא קיבלנו החלטה סופית. יכול להיות שגם אם הוא נוסע לארצות-הברית - עם תוכנית כזאת, בלי החלטת ממשלה - וקובע, מנסה לקבוע שם עובדות, יכול להיות - זו לפחות דעתי האישית - שזו עילה מספקת כדי שנצביע אי-אמון בממשלה. אין זכות קיום - - -

דוד טל (עם אחד):
       
       - - -

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       נכון לעכשיו, סיעת המפד"ל החליטה להימנע, להיעדר, לא להצביע בעד הממשלה, אבל עדיין לתת את הסיכוי לראש הממשלה לחזור בתשובה.

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. 

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       כמו שאנחנו לא מבינים למה הוא החליט כך, גם לא נשאל אותו למה חזרת בתשובה, העיקר שתחזור בתשובה. תודה.

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מאיר פרוש. 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אבל אפי איתם בא לממשלה ומצביע - - -

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       לא יודע, אתה ראית את אפי איתם מצביע? - - -

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       יש עמדה או אין עמדה? - - -

קריאות:
       
       - - -

היו"ר אתי לבני:
       
       חברי הכנסת טל ופרץ, שבו בבקשה.

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       אם הוא יצביע בעד - תשאל אותו איך הוא הצביע. מה אתה רוצה - - -

קריאות:
       
       - - -

היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת פרוש, תראה בבקשה - שלוש דקות - רק עכשיו אני אפעיל את השעון. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       את הפעלת את המיקרופון. 

היו"ר אתי לבני:
       
       לא, לא. עוד לא הפעלתי. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אני אומנם מיהדות התורה, אבל - - -

היו"ר אתי לבני:
       
       לא, לא הפעלתי. על מה התלונה? 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, כואב לנו כאשר מקצצים בקצבאות - שקיצצו, פגעו במשפחות; כואב לנו שבקלות דעת מכריזים שמוכנים למסור חלקים מארץ-ישראל, להגלות יהודים מעזה; כואב לנו שבאישון לילה הממשלה, באטימות, מעלה את מחיר הלחם ב-27%. 
       
       אבל כסיעה קטנה, שאין לנו האפשרות להגיש במושב אחד הצעת אי-אמון אלא פעמיים, בראש ובראשונה אנחנו מממשים את הזכות הזאת כדי להתייצב פה במליאת הכנסת ומעל דוכן הכנסת להתקומם כאשר אנחנו רואים שוב ושוב את הפגיעה בישיבות; כאשר אנחנו רואים שלמרות ההבטחות, כאשר אנחנו נמצאים בחודש השני למניינם, בחודש השני של שנת התקציב החדשה, עדיין הישיבות לא קיבלו את התקציב החודשי, ובעת ובעונה אחת אנחנו רואים ששירותי הדת קורסים במדינת ישראל, בארץ-ישראל, כאשר סוגרים מקוואות. 
       
       חבר הכנסת טיבי, אני מבקש.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       סליחה.

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       בעת ובעונה אחת אנחנו רואים ששירותי הדת קורסים במדינת ישראל כתוצאה מסגירת משרד הדתות. לכן באנו לכאן היום, לכן אנחנו מממשים את זכותנו להגיש אי-אמון בממשלה הזאת ולומר שאין לנו אמון. חבר הכנסת סלומינסקי, לא כמוך, שאתה עדיין נותן אמון. אין לנו אמון בממשלה ואין לנו אמון בעומד בראשה, חבר הכנסת זאב. 
       
       אבל האי-אמון הזה שאנחנו מגישים בעת פגיעה בישיבות ובעת פגיעה בשירותי הדת, האי-אמון שאנחנו מגישים נופל בשבוע שבו אותה ממשלה החליטה להקים ועדה שתטפל בהסדר שיש לבני הישיבות שמשוחררים מהצבא כל זמן שתורתם אומנותם. כתוצאה מהסכם קואליציוני עם שינוי הוקמה ועדה שהולכת לטפל ולהפחית את מספר הלומדים.
       
       אני רוצה לומר כאן מעל הדוכן, חבר הכנסת זאב, אני מזהיר את הממשלה: הפגיעה בבני ישיבות ובהסדר שלהם עם הצבא תביא לתוהו ובוהו. מבחינתנו לא נשאיר אבן על אבן במדינת ישראל ולא נשאיר שום דבר שהמדינה הזאת תוכל להתקיים הלאה. אפשר לקרוא לי, גברתי היושבת-ראש, לוועדת האתיקה, ואפשר לקרוא לי לבתי-משפט על האיום שאמרתי פה. אפשר גם לשלוח אותי לבית-מעצר, אדוני השר, רק שייתנו לי לקחת את הטלית והתפילין. כי תוהו ובוהו זה כלום לעומת מה שיקרה כאן בארץ-ישראל. אבן על אבן לא נניח אם אתם תפגעו בלומדי התורה. תודה רבה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       חבר  הכנסת טיבי, עכשיו אתה תאיים עלינו גם כן בשם בל"ד.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, יש לי שני נושאים. הראשון הוא הצעה - - - 

היו"ר אתי לבני:
       
       אפשר לבקש שקט? חברת הכנסת איציק. חבר הכנסת עמיר פרץ. חבר הכנסת פרץ, עוד מעט תורך לדבר. תכבד את הדובר שלפנינו. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       לא שמעתי אותך מגינה עלי כשאני דיברתי.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       עליך לא צריך להגן כי הקול שלך מספיק חזק.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       את משינוי, מכירים אותך. מכירים את העמדות שלך, משינוי.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       שב בבקשה.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       מכירים את העמדות שלך, משינוי.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אני מאוד גאה בהן. תודה.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       לא הגנת עלי כשאני עמדתי שם וכולם דיברו.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אני מגינה עליך כל הזמן. שב בבקשה.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אני לא מבקש את ההגנה שלך.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       שקט. אני קוראת אותך לסדר, בבקשה. או שתשב - - - 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אל תגידי לי שקט. תתביישי לך.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת טיבי, בבקשה. 
       
       אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה. הפחד אוכל אותך. חבר הכנסת טיבי, תדבר.

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       את לא מגינה כשאני מדבר מעל הדוכן. תתביישי לך.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       פעם שנייה אני קוראת אותך לסדר. חבר הכנסת טיבי, תדבר. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       שונאת דתיים. שונאת דתיים.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       פעם שלישית. אני מבקשת להוציא את חבר הכנסת פרוש.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       שונאת דתיים. שונאת דתיים. שונאת דתיים את. את לא יכולה להיות יושבת-ראש. תתביישי לך. שונאת דתיים את.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אפשר להוציא אותו, בבקשה? 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       את שונאת דתיים. את שונאת דתיים. שונאת דתיים. תתביישי לך. אני עומד מעל הדוכן ומדבר, וצוחקים פה וצועקים פה, והיא לא פותחת את הפה, כי איש יהדות התורה דיבר. תתביישי לך. שונאת דתיים את. תתביישי לך. תורידו אותה מהדוכן. תתביישי לך.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
        זה שאת מוציאה אותו מהאולם, זה לא אומר שזה  נכון? 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       תתביישי לך. תתביישי לך. שונאת דתיים.
       
היו"ר אתי לבני:
       
	תוציאו אותו קצת יותר מהר, בבקשה.

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       שונאת דתיים.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       מה זה מהר?
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       שונאת דתיים. שונאת דתיים. שונאת דתיים. שונאת דתיים.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אני מבקשת להוציא אותו. בבקשה, תוציאו אותו.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       שונאת דתיים. שונאת דתיים. ייקח שתי דקות עד שאני אצא. שונאת דתיים. תתביישי לך. שנאה לדת. שנאה לדתיים.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אם אתה חושב שאתה מייצג את הדת, אינך אלא טועה. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       שונאת דתיים. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       את הקול המכוער שבדתיים. זה הכול. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אבל ברור שאת מייצגת את שונאי הדת.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת טיבי, אנא דבר.
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       גברתי היושבת-ראש, אני  מבקש ממך שתחזרי מהביטוי "הקול המכוער של הדתיים".
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       כן, זו הערה - - - 
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       גברתי היושבת-ראש, אני מבקש שתחזרי בך.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       תחזרי בך. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אני מבקשת למחוק את הביטוי האחרון מהפרוטוקול.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       היא מחקה את זה מהפרוטוקול. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       תחזרי בך. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       היא חזרה בה ומחקה את זה מהפרוטוקול. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       היא חזרה בה?
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       כן.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       כמו ילדה טובה. תתביישי לך, שונאת דתיים. שונאת דתיים. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       תגוון קצת. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       עד שלא ייכנס לה לראש שהיא שונאת דתיים - - - 
       
       (חבר הכנסת מאיר פרוש יוצא מאולם המליאה.)
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אבל זו עובדה, אי-אפשר להכחיש את זה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       בסדר. אפשר להגיד "שונאת דתיים מאוד". מה זה כל הזמן אותו הדבר? 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אחמד, אל תנצל - - - 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       שמת לב שהייתי מהאו"ם?
       
דוד טל (עם אחד):
       
       זו הבעיה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אולי תאמר את זה בערבית? 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה. 
       
דוד טל (עם אחד):
       
       כשמישהו אומר ששונאים ערבים, אנחנו הגנו על הנושא הזה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת טל, שב בבקשה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אבל לא שמת לב שביקשתי מהיושבת-ראש לחזור בה מהביטוי "קול מכוער של דתיים", והיא חזרה? לזכותה ייאמר שהיא חזרה בה. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אנחנו לא שמענו.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       היא חזרה ומחקה את זה מהפרוטוקול.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       לא שמענו.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       היא אמרה את זה. 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       היא אמרה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת טיבי, על חשבון זמנך.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       לא. 
       
       גברתי היושבת-ראש, מדובר בהצעה לקרוע כפרים ויישובים ערביים ממדינת ישראל ולהטיל סימן שאלה גדול על אזרחותם של התושבים, כדי לומר שאנחנו אזרחים על-תנאי. לא אזרחים אלא אזרחים על-תנאי. אזרחים ללא אזרחות. זה המסר של ראש הממשלה כאשר הוא מבקש להעביר את אום-אל-פחם וכפרים נוספים לריבונות אחרת.
       
       הדבר החמור ביותר הוא להשוות אזרחים למתנחלים, להשוות אותנו למתנחלים. אנחנו לא עקרנו יישובים, לא הפקענו קרקעות, לא שדדנו קרקעות של אחרים, ואין לנו רצון לשנות מצב מדיני בתוך מדינת ישראל; אזרחים המכירים בריבונותה של מדינת ישראל על ישראל, על השטח של "הקו הירוק". לכן מבחינה מוסרית ההשוואה ראויה להוקעה. גם פוליטית היא צריכה להידחות עד הסוף. 
       
       בסופו של דבר זה רעיון שהוא במקור לא של אנשי הימין, לא של ראש הממשלה. ראש הממשלה הוא לא הראשון שאמר את זה לגבי אום-אל-פחם. קדמו לו רענן כהן ואפרים סנה ממפלגת העבודה. שניהם קדמו לראש הממשלה. הדבר החמור הוא שזה יוצא מפי ראש הממשלה, והחמור יותר, שהוא אומר שהעביר את זה למשהו פרוצדורלי. הוא ביקש מיועצים משפטים לבדוק  לפי החוק הבין-לאומי ולפי החוק הישראלי אם הדבר אפשרי.
       
       ראש הממשלה, וגם חבר הכנסת עמיר פרץ ושני השרים, בוודאי יודעים שבדרך כלל זה חלק מהסכם קבע, אז צריך שני צדדים: צריך שממשלת ישראל תסכים, וכנראה יש רוב מוחץ של יותר מאשר פה-אחד בממשלה הזאת להצעה הזאת, וצריך צד שני – ישות מדינית אחרת. כלומר, הרשות הפלסטינית צריכה להגיד כן. כך עושים חילופים – פעם שטחים, פעם אוכלוסין. 
       
       אני יכול לגלות לכם, רבותי השדרים, שראש הממשלה, לאחר כניסתו לתפקיד, נפגש עם אישיות ערבית בכירה והציע לה את ההצעה הזאת והזכיר שמות של שלושה יישובים, אחד מהם הוא אום-אל-פחם, וההצעה נדחתה על הסף, על המקום. ראש הממשלה שרון, לא לפני חודש, לא לפני שבועיים – סמוך לכניסתו לתפקיד. והיא נדחתה על הסף, והיא ממשיכה להידחות על הסף, גם על-ידי הרשות הפלסטינית וגם על-ידינו. ולכן, בסופו של דבר, היא לא תתקיים, אבל היא תגרום ליותר ויותר דה-לגיטימציה של מיעוט שלם. היא תגרום ליותר קרע בין המדינה לבין מיעוט שלם ותציג סימן שאלה על המחויבות של המדינה ל-20% מאזרחיה, שהיא מתייחסת אליהם כאל איום דמוגרפי שיש לקרוע אותו, להפחית אותו או לצמצם אותו.
       
       לכן באה ההצעה הפאשיסטית של משאל עם ברוב מיוחס. א. אני מתנגד למשאל עם. הריבון הוא הכנסת, פה. ומשאל עם של 60% מטרתו לצמצם או לנטרל את ההשפעה של 12% שהם קולות הערבים. כי איך אפשר לתת לערבים להכריע? זו הכרעה של יהודים – הכרעה יהודית. 
       
       ולכן, גברתי היושבת-ראש - - -
       
עמיר פרץ (עם אחד):

       אבל בהצבעה באום-אל-פחם היהודים לא יצביעו. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       לצערי הרב, הצבעה כזאת יהיה לה רוב גורף. גם בממשלה, וגם – אחרי שיסיתו את הציבור – גם בציבור. 
       
       לכן, גברתי היושבת-ראש, אני מקווה שהצעת האי-אמון היום תהיה מסר לממשלה, שדרכה היא דרך נפסדת. 
       
       שמעתי שהאיחוד הלאומי לא ישתתף בהצבעה היום, לא חברי הכנסת ולא השרים. אבל יש מפלגה אחרת – המפד"ל קוראים לה – שהיא חצי-חצי, חצי משתתפים וחצי לא משתתפים.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אנא, סיים בבקשה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       השר אפי איתם, למשל, משתתף. ליברמן, שיושב לידו, לא משתתף. ושניהם מאותם טעמים, אגב. מאותם טעמים האחד מתנגד למדיניות הממשלה ולא יבוא להצביע, והשני מתנגד למדיניות הממשלה ויבוא להצביע. נפלאות דרכיה של המפד"ל, ובעיקר של הנהגתה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       איך אפשר להיות עם ולהרגיש בלי. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       כן, אפשר. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       רק לכם הפתרונים. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       מה לעשות. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       ואתה, שנושא את הדגל של ארץ-ישראל השלמה, איך אתה יושב פה?
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       דגל ארץ-ישראל השלמה - - 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       איך אתה יושב פה?
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       - - דגל חברתי - -
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       ואתה מצביע אמון בממשלה.
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
        
       - - דגל הליכוד, דגל הקואליציה, דגל הממשלה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       זה נכון, אתם אומרים לנו: "לקרוע חבלי מולדת" – עזה היא מולדת? שלכם? היא מולדת של הפלסטינים, לא של העם בישראל - -
       
דניאל בנלולו (הליכוד):

       היא רק שלנו, לא שלכם. היא לא שלכם.
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אז לך תגור בעזה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - ולכן, לא שואלים עם במשאל עם על דבר שהוא לא שלו.
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       היא לא שלכם.
        
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. תודה רבה, חבר הכנסת טיבי. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אז מה אתם רצים בבהילות ובורחים, אם היא לא של הפלסטינים?
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת טיבי. חבר הכנסת טיבי, זמנך תם. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):


       - - - אמרתי לך, חבר הכנסת אחמד טיבי - - -
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       הם מפסיקים אותי כל הזמן.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       לא, הם מפסיקים אותך אחרי הזמן.
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
        שימו מנהיג, שימו מישהו שאפשר לדבר אתו. שימו מישהו שאפשר לשבת אתו למשא-ומתן.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
        אף אחד – אין עם מי לדבר אצלכם.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       למה? לממשלת ישראל יש פרטנר חדש, קוראים לו נסראללה. אתם מנהלים אתו משא-ומתן, ויש הסכמים - - -
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       כאשר אבו-מאזן בא, אתם לא נותנים לו לא אסיר ולא חצי אסיר. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       אין פרטנר.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - יש פרטנר בעולם הערבי. מה אתה אומר שאין פרטנר?
       
דניאל בנלולו (הליכוד):

       
       - - -
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       לממשלה הזאת - אגב, אריאל שרון מבין - ובזה אני אסיים, חבר הכנסת עמיר פרץ – אריאל שרון מבין רק כוח. ושתי הוכחות: חסן נסראללה ויואל מרקוס. חסן נסראללה - אנחנו יודעים למה. ויואל מרקוס – שנים שהוא קוטל את ראש הממשלה, מכסח לו את הצורה, בסוף הוא זוכה בסקופ. יש הוכחה טובה יותר לכך שראש הממשלה מבין רק כוח? תודה רבה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה. חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה.
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       תודה רבה. תודה רבה, חבר הכנסת טיבי. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       הבנת את זה?
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       הבנתי, תודה רבה. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אחמד, קיבלת כמה דקות יותר בגלל חבר הכנסת פרוש. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אני מודה לפרוש. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       גברתי היושבת-ראש, למה הוצאת את חבר הכנסת פרוש?
       
קריאה:
       
       חבר הכנסת גפני, אתה דואג לחבר הכנסת פרוש?
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       גברתי היושבת-ראש - - -
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       גברתי היושבת-ראש, למה הוצאת את חבר הכנסת פרוש?
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       חבר הכנסת גפני  - - -

היו"ר אתי לבני:
       
       בוא תתחיל.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       גברתי היושבת-ראש, למה הוצאת את חבר הכנסת פרוש?
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, אנחנו נמצאים שבוע נוסף בדיון בהצבעת אי-אמון בממשלה, ואין ספק שבכל שבוע ההתלבטות הקשה ביותר שלנו היא באיזה נושא להתמקד כדי להבהיר עד כמה הממשלה הזאת ראויה לאי-אמון. האם להתמקד בנושאים המדיניים? האם להתמקד במצב הביטחוני? האם להתמקד במצב הכלכלי? האם להתמקד במצב החברתי? כמעט אין נושא אחד – אין נושא אחד שבו הממשלה הזאת מוכיחה שהיא ראויה למשול. 
       
       אבל יש בעיה אחת – חברי הכנסת מהליכוד, שחלקם הגדול חדשים כאן, בטוחים שהשלטון הוא דבר נצחי. יש בעיה. זה עובר – התחושה הזאת עוברת אחרי זמן מה.
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אחרי כמה זמן? אחרי עשר שנים, 20 שנה? כמה זמן? 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       חכה, תאמין לי.
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אצלך, מתי עברה התחושה?
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       חבר הכנסת אפללו - אתה רואה, אני יודע להגיד את שמך. שלא תחשוב שאני מתכוון לבנלולו – אני מתכוון לאפללו. אז תן לי. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - - 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       חבר הכנסת אפללו, אתה יודע - אתה מעפולה – אתה יודע מה היתה הטעות של מפא"י ההיסטורית? שגם כמה חודשים לפני המהפך בשנת 1977 הם היו בטוחים שהעם ימשיך לנהוג בדרך של "אהבתי את אדוני". העם יש לו תכונה – היום הוא רואה את הזחיחות בליכוד  – גם הוא בטוח שהליכוד ימשיך לשלוט עוד הרבה מאוד שנים. אבל תדע לך - ואתה יודע את זה יותר טוב ממני – אתה יודע כמוני, שבשנת 1977 לא היה מהפך של ארץ-ישראל השלמה. אף אחד מהשכונה שלך בעפולה לא הצביע בגלל עמנואל. אצלך, בעפולה, הצביעו - - 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       על המכולת. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       - - על המכולת, על ההשפלה, על העלבון, על חוסר השייכות. 
       
קריאה:
       
       - - -
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       ומנחם בגין – מנחם בגין עשה מהפך חברתי. הדבר הנורא שהוא עשה זה שהוא לקח את המהפך החברתי ונסע אתו ליהודה ושומרון, במקום להשקיע בערי הפיתוח ולשנות את המצב. 
       
       לכן, תנסה אתה לחזור לתחושה הזאת – גם אתה היית ילד באותה תקופה – ושלושה חודשים לפני כן מפא"י היו בטוחים שהבחירות יגיעו, וימשיכו להצביע אותו הדבר. ואל תתרשם מהסקרים, כי כמה חודשים לפני הבחירות, כשהציבור ירגיש שהוא מסוגל לעשות מהפך, אתם תחטפו – ברגע שאף אחד מכם לא מוכן לו.
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       גם אתה. גם אתה. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       נחכה ונראה. אתה יודע, חבר הכנסת בנלולו, בינתיים אתם בשלטון. הזחיחות היא חלקכם, לא חלקנו. המקסימום שיכול לקרות לנו הוא שנישאר באותו מצב. הבעיה היא אצלכם, ושלטון בדרך כלל מפסידים. אופוזיציה מעולם לא נוצחה בשום מערכת בחירות. מאז ומתמיד מי שמפסיד זה הקואליציה. ולכן, מי שצריך לבדוק את מעשיו זה אתם. 
       
       והיום, אתה יודע שלא משנה מה יגידו לך על הלחם, אני לא מאמין שהיום אתה מסתובב עם חזה נפוח ונפש גאה כשאתה – ממשלתך, בפעם הראשונה אחרי 15 שנה, עושה העלאה כל כך דרמטית. מדוע? לא בגלל הכסף: כי לא מוכנים להשלים עם העובדה שיש מקרים שבהם צריך קצת להתפשר עם האידיאולוגיה, ובימים קשים כאלה לא היה קורה כלום אם היו חוזרים למדיניות של סבסוד ומסבסדים את הקמח כדי שהמאפיות לא יקרסו. המאפיות לא צריכות לסבסד אף אחד, אבל ממשלה שבאה ומתפתלת פה כל פעם – מה אומר שר האוצר? הרי שר האוצר, כשהוא מתייצב כאן, אומר: אין דרך לעזור לעניים. מדוע? כי שר האוצר יש לו תפיסה שהוא עוזר לאזרחים רק דרך המס. 
       
       עכשיו, מה קורה? אם בן-אדם משלם הרבה מס, אפשר להפחית לו. אבל אם בן-אדם מרוויח 3,000 שקל, אין לו מס בכלל, ואין דרך לעזור לו. ואז קרה מה שקרה, שבחודש האחרון פתחת את התלוש שלך – והיה אצלי מישהו לפני שבוע, לא אומר את שמו, מנכ"ל באחת החברות הגדולות, אמר לי: אני מתבייש. 
       
מרינה סולודקין (הליכוד):
       
       נכון מאוד.
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       הוא אומר לי: פתחתי את התלוש שלי ופתאום מצאתי - - 
       
מרינה סולודקין (הליכוד):
       
       נכון מאוד.
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       - - יותר מ-1,000 שקל נטו שהוסיפו לי. אני לא צריך את זה. 
       
מרינה סולודקין (הליכוד):
       
       נכון מאוד.
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       למה? הוא אומר - - 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       נא לסיים.
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       - - למה? הוא אומר. בחודש הזה, כשאנחנו רואים בתי-תמחוי בצמיחה, כשאנחנו רואים את מספר הרעבים גדל ומתגבר, ופתאום - - -
       
היו"ר אתי לבני:
       
       נא לסיים, בבקשה. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
- - - האזרחים במצב הכי קשה קיבלו 20 שקל.

       אם רוצים לעזור לעניים, איך עוזרים להם? בסובסידיה. נכון שיש ויכוח מה מסבסדים, האם מסבסדים את המצרך או מסבסדים את הנצרך? זאת שאלה מאוד מסובכת. לא בכל המקרים מוכרחים לסבסד את המצרך, כי לפעמים הניצול של סבסוד המצרך על-ידי קבוצות חזקות גדול מאוד, ובהרבה מקרים אתה צריך לנסות להתמקד בסבסוד הנצרך, האיש, אבל זה קשה. לכן, בשאלות סמליות כמו לחם וכמו תחבורה ציבורית אתה מסבסד מתוך ידיעה, שמי שיצרוך לחם אחיד זה שכבות חלשות ומי שיעלה לאוטובוס זה שכבות חלשות, כי גם אם המחיר יהיה מאוד נמוך, מי שיש לו רכב ימשיך לנסוע ברכב. 
       
       הדבר האחרון הוא שהממשלה הזאת, לצערי, לא עומדת בהתחייבות הפשוטה ביותר שהיא נתנה, שהיא קיבלה עליה החלטה. הרי מי משלם הכי הרבה מע"מ? כשמדברים על הפחתת מס הכנסה זה עוזר בעיקר לעשירים, וכשמדברים על הפחתת מע"מ זה בעיקר לאותן שכבות חלשות, שבכל מצרך שהן קונות הן משלמות מע"מ. הן לא קונות בחו"ל. העשירים שלנו משלמים מע"מ בחו"ל. לכן ההחלטה על הפחתת המע"מ מ-18% ל-17%, שלא מתבצעת, היתה צריכה להתבצע מזמן. 
       
       אני חושב שייקור הלחם היה צריך להוציא מאות אלפי אנשים לרחובות, היה צריך להפיל את הממשלה הזאת בלי הכנסת, אבל אם הרחובות שלנו עמוסים בצרות, אנחנו, חברי הכנסת, צריכים לעשות זאת. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת פרץ. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, לא אחת התלוננו דוברי הקואליציה מעל הדוכן הזה על כך שיש ריבוי של הצעות אי-אמון ושאלו שאלה לגיטימית לכאורה: לא צריך כל שבוע להגיש הצעות אי-אמון. אבל מה לעשות, גברתי היושבת-ראש, וכל שבוע הממשלה הזאת מספקת סיבות נוספות לאי-אמון. 
       
       מי שראה את המשבר הנוראי ברשויות המקומיות וכל אדם ישר והגון, גם חבר כנסת, חייב להגיד: או שהממשלה פותרת את הבעיה הזאת או שהיא הולכת, כי זה פוגע במאות אלפי אזרחים. מי ששמע אתמול בלילה על ייקור הלחם, חבר כנסת מן השורה רואה את חובתו להגיש הצעת אי-אמון. רק בשבוע האחרון שמענו ממוחו הקודח של ראש הממשלה הצעה - -
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       שלח לו רפואה שלמה קודם. 
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       שכחתם מאיפה באתם, שכחתם. שיחזירו אתכם לאיפה שבאתם. שכחתם מאיפה באתם. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       - - להעביר את אום-אל-פחם ויישובים ערביים במשולש לשלטון של הרשות הפלסטינית. 
       
אהוד יתום (הליכוד):
       
       הצעה רעה מאוד. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       זה בעצם חלק מתוכנית, שאני לא יודע להגדיר אותה. המינימום הוא להגיד שזאת עבודה בעיניים על אנשים. שרון וממשלתו רוצים לספח את אזור ירושלים ואת גושי ההתנחלויות, ובתמורה לתת את אום-אל-פחם, להרוויח שתי ציפורים במכה אחת. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       מה דעתך על הכפר ריינה?
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       התוכנית הפוליטית הזאת, אנחנו מתנגדים לה, ולכן אנחנו מתנגדים לצעד הזה, אבל לעצם העלאת הנושא יש אפקט מיידי. יש אפקט מיידי. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       מה דעתך, להחזיר או להשאיר?
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       לא שומעים אותך טוב, חבר הכנסת אפללו. 
       
       בכל מקרה, יש כאן פגיעה באזרחות של האזרחים הערבים. עד עכשיו "נהנינו" מאזרחות סוג ב', עכשיו הממשלה הזאת מחדשת לנו אזרחות זמנית ואזרחות על-תנאי. אני לא יודע איך תיגמר הקדנציה הזאת ואילו סוגי אזרחות חדשים אנחנו נקבל. אפילו אזרחות סוג ב', הממשלה הזאת אינה מוכנה להכיר בה כלפי האזרחים הערבים. היא אומרת לך: אזרחות סוג ב' על-תנאי, אזרחות סוג ב' זמנית. יש לזה אפקט מיידי הרסני מבחינת האינטרסים והזכויות של האזרחים הערבים. 
       
       גם כשנקבע העיקרון הדמוגרפי של העתקת תושבים, של החלפתם, זה לא יפגע בתושבי אום-אל-פחם - כי מחר יבוא מישהו ויגיד: למה רק אום-אל-פחם? את נצרת. את נצרת אי-אפשר להעביר, לספח לשטחי הרשות. אומרים: אין בעיה, צריך לטרנספר אותם. אני חושב שאם ייפתח הסכר הזה, אין לו סוף, ולכן צריך לעצור אותו מייד. את האזרחות שלנו לא קיבלנו במתנה, אלא היא נובעת מהיותנו תושבי הארץ ובני הארץ הזאת. אסור לשים סימן שאלה על אזרחותם של האזרחים הערבים. אסור לעשות זאת. 
       
       יש הרבה סיבות להצביע אי-אמון בממשלה הזאת, וההצעה הזאת, הטיפשית, הזדונית, הצינית והפוגעת היא סיבה שמספיקה לבדה כדי להצביע אי-אמון בממשלה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. 
       
דוד טל (עם אחד):
       
       גברתי היושבת-ראש, האם תואילי בטובך להכניס את חבר הכנסת פרוש?
       
היו"ר אתי לבני:
       
       הוא חסר לך?
       
דוד טל (עם אחד):
       
       כן. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       עוד מעט נקרא לו חזרה. 
       
דוד טל (עם אחד):
       
       גברתי, זה מקובל. על-פי התקנון זה אפשרי. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אני לא יודעת. על-פי התקנון. 
       
דוד טל (עם אחד):
       
       על-פי התקנון את יכולה להכניס אותו. את יכולה להתייעץ עם המזכיר. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אני יכולה או אני רוצה? חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, למעשה, מכל אחת מהסיבות להצעות שהועלו כאן לחוד, הממשלה ראויה לאי-אמון, אבל אני אתרכז בעיקר בשתי בעיות. 
       
       ייקור מחירי הלחם הוא גזירה שאין הציבור יכול לעמוד בה. זאת גזירה שהממשלה משדרת דרכה את אטימותה לבעיות הציבור, את אטימותה לעוני ואת אטימותה לכך שהגזירה הזאת תכביד על החלשים ביותר בחברה. הרי לא מדובר במצרכים שניתן לחיות בלעדיהם. אולי העשירים יכולים בלי לחם והם מוצאים כל מיני תחליפים. איך אמרה בשעתו מרי אנטואנט, מלכת צרפת, כאשר ההמונים צרו על הבסטיליה ודרשו לחם? מה יש להם? אם אין להם לחם, שיאכלו ביסקוויטים. אלה שיכולים לאכול ביסקוויטים באמת לא מרגישים את הבעיה הזאת, אבל הציבור הרחב והאנשים מרגישים ומרגישים. הלחם הוא למעשה החלק העיקרי באוכל היומיומי של האנשים האלה, ובלעדיו אין הם יכולים לחיות. 
       
       אני דורש ומתרה בממשלה הזאת, לפני שאנשים לא יוכלו לסבול יותר, לפני שהדברים יעלו מעל ומעבר לכל סף של סבל, לחזור בה מההחלטה הזאת. זה לא כסף רב, זה לא מיליארדים שהיא מבזבזת, זה אולי אחוז אחד ממס המעסיקים שהיא ביטלה, וזה אולי אחוז אחד מכל מיני הקלות במסים שהיא נותנת לעשירים. זה מעט ואפילו שולי ביותר, מזערי, מכל המיליונים שייחסכו כאילו על-ידי העלאת  מחירי הלחם. נסבסד את זה, למה לא? זה הכסף הטוב ביותר והנכון ביותר והצודק ביותר שהממשלה יכולה להשקיע בתקציב שלה, לפני הרבה תיאוריות כלכליות ותיאוריות של כלכלנים שהביאו רק חורבן ואסון. 
       
       אני לא יכול שלא לדבר על הסיבה השנייה, לדעתי, לאי-אמון היום, וגם היא סיבה צודקת בהחלט, גם היא נוגעת לציבור חלש במדינה הזאת. אני מתכוון לאמירתו של ראש הממשלה, שהוא הפנה ליועצים המשפטיים בקשה לבדוק מבחינה משפטית את האפשרות להעביר את אום-אל-פחם לפלסטין. ובאים יפי הנפש, הגזענים, ואומרים: למה לכם, למה לא רוצים, הרי זו מדינת פלסטין, ואתם גאים שאתם פלסטינים. נכון, אנחנו גאים שאנחנו פלסטינים, אבל אנחנו גם אזרחי מדינת ישראל, ואנחנו לא סחורה להעברה לכל דיכפין. אנשי אום-אל-פחם לא רוצים לעבור לגור בחוץ - אז למה צריך להעביר אותם? ולשיטתם של יפי הנפש האלה, אם אכן באמת אתם כל כך דואגים לפלסטינים ולעניין הלאומי, אז למה אום-אל-פחם בלבד? למה לא כל הפלסטינים האחרים?
       
היו"ר אתי לבני:
       
       נא לסיים. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       גברתי, אני כבר מסיים. 
       
       אמרתם שלא להעביר, נעביר גם את האדמה שלהם. בסדר. אם כך, אז בואו נסתכל מה יהיה אם לפי אותו העיקרון ירצו להעביר, אלה שמעבירים - לפי אותו עיקרון תעביר גם את הגליל כולו, וגם את חיפה וגם את הנגב. גם שם יש פלסטינים - - - 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
- - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - - תוכנית החלוקה, תוכנית שהעם הפלסטיני, גם במדינה הפלסטינית, ויתר עליה, והוא מוכן להגיע לשלום תמורת גבולות 1967. לאן יגיעו הגזענים, מה לא קלקלה הממשלה הזאת, מה עוד היא לא החריבה אפילו במישור המדיני, ולא רק במישור החברתי? לכן היא ראויה לאי-אמון. תודה רבה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה. 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אפללו רשום לפני. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת אפללו, אתה רשום בנייר. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       סיעת הליכוד תמיד חותמת את הדיונים האלה. 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       מה קרה, כל עוד סיעת הליכוד בשלטון, גדעון? 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       סיעת הליכוד בשלטון עוד הרבה שנים. 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אני כבר לא בטוח. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       אני בטוח. 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       בבוקר היית  כל כך בטוח בעצמך, אני כבר לא בטוח. הודית לסדרן על העצות הטובות שלו. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת הרצוג, בבקשה, חמש דקות לרשותך. בבקשה.
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אנחנו מבקשים בזאת שהכנסת תביע אי-אמון בראש הממשלה ובממשלה, מכיוון שאנחנו עדים בימים האחרונים למה שאנחנו מתריעים ומזהירים לגביו זה חודשים רבים. אנחנו התרענו והזהרנו מאז כינונה של הממשלה, שהכיוון שהיא הולכת אליו בצד החברתי-הכלכלי הוא כיוון הרה אסון. הוא מגדיל את הפערים, הוא יוצר אפליה, הוא פוגע בשכבות הביניים, הוא פוגע במיעוטים, באזרחי ישראל הערבים, הדרוזים, בבדואים. הוא פוגע בעולים, הוא פוגע בחקלאים, הוא פוגע בצעירים, בסטודנטים, כמעט בכל קבוצה של אזרחים. 
       
       אנחנו טענו וחזרנו וטענו, שסדר העדיפויות של הממשלה בצד הכלכלי הוא מעוות; שיש לה הכסף, וזה לא נכון מה ששר האוצר וראש הממשלה טוענים, שאין להם מקורות תקציביים. ואנחנו חזרנו והוכחנו זאת. 
       
       ראשית, מקור תקציבי שאין עליו מחלוקת בכלל הוא של 3 מיליארדי שקל ברפורמה במסים, דהיינו בהאצת הרפורמה במס, לא ביישומה, אלא רק בהאצה. במצב כזה, 3 מיליארדי שקל אלה נלקחים בעצם מהעשירונים הנמוכים ביותר, ומועברים באחת במתנה לעשירון וחצי העליון בחברה הישראלית, דבר שהוא בלתי אפשרי בעידן שבו גם כך יש פערים אדירים בין שכר המינימום למשכורות הגבוהות במשק, בין ערים מסוימות לערים אחרות, בין שכונות מסוימות לשכונות אחרות, דבר שהוא הרסני למרקם החברתי הפנימי העמוק ביותר של החברה הישראלית. 
       
       יתירה מזאת, אנחנו הצבענו על כך שיש עודף תקציבי מעבר ל"קו הירוק" של כ-2 מיליארדי שקל, של השקעות ישירות של הממשלה מעבר לקו השוויוני בין כל האזרחים במדינה. דהיינו, 5 מיליארדי שקל ועוד כהנה וכהנה מקורות נוספים. 
       
       הממשלה היתה יכולה להקצות את המקורות האלה בצורה צודקת, ולא לפגוע, לא בילדים ולא בקשישים, לא בגמלאים ולא בצעירים ולא במעמד הביניים של השכירים, שנושא על גבו היום קיצוצים על קיצוצים. ותחת לקצץ עוד במשכורותיהם ובקצבאותיהם ובזכויותיהם, אנחנו מוצאים מצב שהיחידה המשפחתית, לא רק שמקצצים לה בהכנסות, אלא מגדילים את הוצאותיה באחת, בצורה דרמטית, בהעלאה של מחירי המים ומחירי החשמל ומחירי האוכל. והמכה האחרונה, המכה האנושה האחרונה - מחירי הלחם לכל משק בית בישראל, דבר שהוא בלתי אפשרי. 
       
       אני מציע לכם להיכנס לאתר של "מרכז אדוה", מרכז מחקר יוצא מן הכלל, שמראה עד כמה הפערים גדלים בצורה יוצאת דופן, ועד כמה יחידת המשק המשפחתית בישראל נשחקת, כך שכוח הקנייה שלה יורד, ואף הוא על-ידי צעד זה משתק את הצמיחה האפשרית במדינת ישראל, מצב שהוא בלתי אפשרי ובלתי נסבל. 
       
       התרענו וחזרנו והתרענו שהתקציב הוא תקציב פיקטיבי, שאין יכולת להבטיח מצד אחד תוספת לתקציב הביטחון ותוספת לתקציב הפנים ותוספת לבריאות ולחינוך, כאשר מנגד מעבירים תקציב שהוא כל כולו מלאכת פלסתר ועבודה בעיניים על הציבור ועל הכנסת ועל חברי הכנסת. 
       
       והמכה האחרונה הבולטת - הערב, בשעה זו מוחשכים כל עמודי התאורה ברחבי הארץ על-ידי הרשויות המקומיות. אנחנו הזהרנו שהקיצוץ של מיליארד וחצי או 2 מיליארדי שקל הוא קיצוץ בלתי אפשרי, ואני מאשים פה גם את שר הפנים, שהוא נתן את ידו לכישלון הקולוסלי של הרשויות, שהוא הרים יד בעד הקיצוץ הזה במקור, הוא ועמיתיו, שהם ידעו לאן זה מוביל. הם חשבו שבאמת שר האוצר ייתן להם את הכסף המובטח. הוא לא ייתן להם את הכסף המובטח, ולא ניתן, לא ניתן להכניס את ראשי הערים למיטת סדום. היה אצלי ראש רשות יציבה, קטנה, עם תקציב של 9 מיליוני שקל. שני-שלישים של ההכנסות ברשות הזאת הם מארנונה ומתחומים נוספים ושליש תקציב איזון - - 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       למה הצבעת נגד אשדוד?
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       - - שהגיע לאותה רשות, ובאחת בוטל מענק האיזון, כך שאין לאותה רשות שום יכולת לגייס שום תקציב אחר. ולכן בעצם משרד הפנים משאיר אותן רשויות תלויות על בלימה. אין להן שום מקור. גם אם הן יעלו את הארנונה ב-10%, מדובר על 300,000 שקל. אין להן קרקעות, כל העובדים פוטרו, איך אפשר לנהל עיריות בצורה הזאת? פשוט שערורייה שאין כדוגמתה. אנחנו הזהרנו מכך, מכיוון שזאת קריסה מוחלטת של השירותים החברתיים ברחבי המדינה, מערכת החינוך, שירותי האבטחה, הניקיון והתברואה, דבר שהוא הרסני, וכרגע הממשלה מחפשת בהיסטריה מקורות, ומעלה את המחיר, ומה שהיא יכולה לעשות מראש היא לא עושה. 
       
       אשר על כן, אנחנו מגיעים לרגע האמת שבו הכנסת צריכה להצביע נגד הממשלה, להחליף אותה ולשנות את כיוונה של המדינה. תודה רבה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת הרצוג. אחרון הדוברים - חבר הכנסת אלי אפללו. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, שרים, נכבדי, תרשו לי בבקשה קודם כול לשלוח מפה ברכת החלמה מהירה לראש ממשלתנו - -
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       הוא חולה בגללכם.
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - ולאחל לו בריאות. זה הדבר החשוב. 
       
       דבר שני, אני רוצה מפה להזכיר למפלגת העבודה - - - 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       שהצביעו אתכם היום על הפרטת "עשות". 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אני שמח שהצביעו אתנו. 
       
       אני רוצה להזכיר למפלגת העבודה את הדבר שהם אולי שכחו. 
       
בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       מה אתה רוצה ללמד אותנו?
       
אלי אפללו (הליכוד):

       אני רוצה להזכיר לך, אדוני חבר הכנסת, מה אמרה תוכנית החירום הכלכלית של מפלגת העבודה שאושרה ביולי 2002. 
       
בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       אנחנו עזבנו את הממשלה בגלל זה.  
       
רן כהן (מרצ):
       
       מי היה ראש הממשלה?
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אני רק רוצה להזכיר לך מה אמרה תוכנית החירום הכלכלית שאתם הבאתם. מפלגת העבודה, אתם הצבעתם. 
       
בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       אבל עזבנו את הממשלה. 

אלי אפללו (הליכוד):
       
       הרי אין ספק שעיתונאית מכובדת מעיתון "הארץ", חנה קים, כתבה ביום שישי, ומה היא אמרה - - -
       
קריאה:
       
       מי היה ראש הממשלה?
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אני אזכיר לכם, סעיף 3 בתוכנית שלכם. אחד, קיצוץ דמי האבטלה.
       
בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):

        מי היה ראש הממשלה? 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       מי היה יושב-ראש מפלגת העבודה?
       
בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       אני הייתי. עזבתי בגלל זה, עזבתי בגלל זה. לא כמוך, עזבתי.
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       חבר הכנסת בן-אליעזר, תשמע טוב. קשה לך לזכור. קיצוץ הקצבאות, אדוני, מי אישר? 
       
בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       בגלל זה עזבנו. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אתה אישרת את הקיצוץ בתוך המפלגה שלך. אתם שוכחים את זה? אני אזכיר לך, ביולי 2002 במפלגת העבודה. אני אזכיר לך, בסעיף 4 - קיצוץ ההטבות של הפריפריות לגליל ולנגב בתוכנית  שלכם. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
        לא שלנו, של סילבן, שרון. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       לא, זו תוכנית חירום של מפלגת העבודה.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       תאמין לי, לא היתה להם שום השפעה בממשלה. הם לא ידעו בכלל. למה אמרתי להם לצאת?  הם לא ידעו בכלל.
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אדוני, לא קל לכם לשמוע. 

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אין לכם גבולות. 

מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
        ועכשיו תיקנתם את כל זה. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       ועכשיו לקחתם את מה שסילבן עשה - - -  ואתה מצביע בעד זה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רמון, אתה עוזר מאוד לחבר אפללו.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
        אני מסביר לו, כי הוא לא היה פה.
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אני אזכיר לך עוד כמה סעיפים שלא נעים לכם לשמוע.  סעיף 5 בתוכנית שלכם - - -

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       איזה שלנו? - - - 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       התוכנית אושרה על-ידי מפלגת העבודה ב-2002. 

אהוד יתום (הליכוד):
       
       - - -  היסטוריה.
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אבל, לפחות תזכרו את התוכנית שאתם אישרתם. לא שיניתם אותה עד היום. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
        מי היה ראש הממשלה? 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       תן לי להזכיר לך, אדוני. לא נוח לכם לשמוע, לא נעים לכם לשמוע. בן-אליעזר היה יושב-ראש מפלגת העבודה. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       הוא לא ידע מה - - -

אלי אפללו (הליכוד):
       
       זה מה שהוא אישר במרכז המפלגה שלכם. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       מה פתאום?

אלי אפללו (הליכוד):
       
       אתם רק תזכרו מה אושר. אני אומר לכם סעיף-סעיף. קופות הפנסיה, קיצוץ במגזר הציבורי - מי אישר, אנחנו או אתם? 
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אתם. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אתם. זה מצחיק אתכם? 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       תגיד, אפללו, אתה היום במופע סטנד-אפ?
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       סטנד-אפ אתם עושים מעצמכם. קיצוץ במשרד הרווחה - - - 

משולם נהרי (ש"ס):
       
        ספר לנו איך אתם מתקנים. 
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
        את הלחם - - - 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אתם אומרים דבר ועושים דבר אחר, הפוך. זו התוכנית שלכם, שאתם אישרתם במפלגת העבודה. 
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       איך אתם מתקנים? 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       בא שר אוצר אחראי ושיפר את התוכנית, עשה פחות קיצוצים, ואתם צוחקים. אתם עושים תוכנית סטנד-אפ קומדי, אתם צוחקים ממה שאתם מאשרים. חבר הכנסת בן-אליעזר, אתה היית שר, אתה היית ראש מפלגת העבודה בתקופה הזאת. מי אישר את זה? 
       
בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       זו הקדנציה הראשונה שלך פה. שמע משועל ותיק, 20 שנה אני פה. אל תמכור את נשמתך. אם אתה חושב שבזה אתה תוביל את הליכוד, אתה טועה. אל תשכח מאיפה באת, אל תשכח את מי אתה מייצג, ועזוב אותך מקשקושים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אפללו, לרשותך עוד תשע שניות. בגלל ההפרעות אני נותן לאדוני עוד שתי דקות.  חברי הכנסת, אתם לא תפריעו לחבר הכנסת אפללו. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       פואד בן-אליעזר, אני רוצה להזכיר לך, שביום שישי התפרסמה בעיתון "הארץ" כתבה של עיתונאית מכובדת, חנה קים, והיא כתבה מה מפלגת העבודה אישרה ביולי 2002 בתוכנית שלכם. היום אתם הולכים ומצביעים אי-אמון בתוכנית שלכם. זה צביעות. אני מציע לכם להסיר את האי-אמון הזה, כי הרי זה מס שפתיים בכל מקרה. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אחרי זה הפסקה לרבע שעה - - - 
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       תספר לנו מה אתה עושה. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אני אומר לכם, הרי תוכנית שאתם מאשרים במפלגה שלכם - - - 
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       עזוב מה שהם עושים, תספר לנו מה אתה עושה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נהרי, חבר הכנסת וקנין, אתם רוצים שאני אתן לו עוד שתי דקות? אתם לא רוצים להצביע היום? סדר-היום הוא עוד ארוך ומייגע. 

משולם נהרי (ש"ס):
       
       שיספר לנו מה הוא עושה. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אני רוצה להזכיר לש"ס, לחבר הכנסת נהרי, שהייתם בקואליציה, הכול היה נכון ואמיתי - - - 
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       אתה תספר לנו מה אתה עושה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נהרי, אולי אדוני לא הבין מה - חבר הכנסת נהרי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       לא היו רעבים - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מרגי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה. חבר הכנסת מרגי, די, מספיק. תנו לו לסיים. 
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       חברי הכנסת נהרי, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       מה עם הלחם? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מח'ול, במחילה. אדוני יסיים בבקשה.
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אני מבקש שתשקלו מחדש את התוכנית הכלכלית שלכם, שאתם הצגתם אותה, אתם אישרתם אותה במפלגה שלכם. תנו אמון בתוכנית של ראש הממשלה, ששר האוצר מיישם ושיפר אותה. רק היא תוציא אותנו מהבוץ. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת אפללו. 
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       למה לא שמענו ממנו שום תוכנית?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נהרי, הוא עוד יציג את התוכניות שלו. תנו לו צ'אנס, הוא עוד צעיר. 
       
       רבותי חברי הכנסת, כבוד השר גדעון עזרא ישיב על כל הטענות שנשמעו כאן בדיון. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       השר עזרא, חבר הכנסת אפללו רוצה לדעת מי היה ראש הממשלה ביולי - - -  הוא שכח. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להזכיר לציבור שנמצא כאן, שאנחנו נמצאים במצב של מלחמה. כולנו שכחנו את הדברים, מעלים הצעת אי-אמון אחר הצעת אי-אמון, כאשר המדינה הזאת נמצאת במצב של מלחמה, כאשר גורמים עוינים, טרוריסטים - חלקם בעזה, חלקם באיו"ש. לצערי, גם כמה ערביי ישראל הצטרפו למערכה מולנו. כל בוקר שומעים על מעצרים של מחבלים שרוצים לפגע בנו. בסוף השבוע ישראל הצליחה למנוע את המשך פעילותו - - - 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, ערביי ישראל לא הכריזו מלחמה על - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       איזה דבר הוא אמר שאסור לו?
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - - 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אמרתי שכמה מערביי ישראל הצטרפו למלחמה נגדנו לאחר שהתגייסו ל"חיזבאללה" - - - 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -  תחזור בך ממה שאתה אומר.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       למה שיחזור בו? חבר הכנסת דהאמשה, מה הוא אמר? הוא אמר שיש כמה – יש גם כמה מיהודי ישראל שהצטרפו. תאמר: כמה מאזרחי ישראל. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - - 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אמרתי שכמה מערביי ישראל - - - 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, נא לשבת. יש גם כמה יהודים שהצטרפו במשך הזמן. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       - - - כמה מערביי ישראל התגייסו לשורות ה"חיזבאללה", לפעילות נגד מדינת ישראל. אני לא מאשים את כל ערביי ישראל - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הנה, מה אתה רוצה?
       
השר גדעון עזרא:
       
       - - אני מאשים את אותם ערבים שהצטרפו לשירות ה"חיזבאללה" ולשירותם של ארגונים אחרים. לא יעזור לכם שום דבר, לצערי אלה הן העובדות. אני מאוד מקווה שלא נשמע יותר על עובדות כאלה ושלא יהיו מקרים נוספים כאלה. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       - - - 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אנחנו במצב הזה, ובמקום שאתם, חברי הכנסת, תילחמו בתופעות הללו, אתם תוקפים את הממשלה על כך שהיא רוצה ביטחון. אני מציע לכולם, שכאשר הם יצביעו היום על האי-אמון בממשלה, יזכרו מה הממשלה הזאת עושה לטובת עם ישראל. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, בשובה ובנחת נא לשבת לפני הסערה. נא לשבת איש-איש על מקומו. השרים יתפסו את מקומותיהם. כל אחד יבדוק שהוא יושב במקומו ולא במקום של מישהו אחר. השר הנגבי, אתה לא רוצה שנפעיל את כל המערכת של משרדך, לרבות המשטרה, כדי לדעת למה הצבעת במקומו והוא הצביע במקומך. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על ארבע הצעות האי-אמון. ההצבעה תיעשה על כל הצעה בנפרד. הצעת האי-אמון הראשונה היא הצעתה של סיעת העבודה-מימד בנושא המצב הכלכלי והמדיני. נא להצביע – מי בעד? מי נגד?
       
הצבעה מס' 1

בעד הצעת סיעת העבודה-מימד להביע אי-אמון בממשלה – 45  
נגד – 47 
נמנעים – אין
הצעת סיעת העבודה-מימד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       45 הצביעו בעד, 47 הצביעו נגד. אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת העבודה-מימד בנושא המצב הכלכלי והמדיני לא עברה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, נושא ההצבעה הבאה הוא הצעת האי-אמון של סיעת ש"ס - יחסה של הממשלה למצבו הקשה של בית-החולים "ביקור חולים" בירושלים. נא להצביע – מי בעד? מי נגד? מי נמנע?

הצבעה מס' 2
       
בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 45 
נגד – 47 
נמנעים – אין
הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       47 נגד, 45 בעד. אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת ש"ס בנושא יחסה של הממשלה למצבו הקשה של בית-החולים "ביקור חולים" בירושלים לא נתקבלה. 
       
       אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעות מרצ, חד"ש-תע"ל, בל"ד ורע"ם בנושא תוכניות הממשלה להעביר יישובים ערביים במשולש מעבר ל"קו הירוק" והמצב המדיני-החברתי. נא להצביע – מי בעד? מי נגד? מי נמנע?
       
הצבעה מס' 3
       
בעד הצעת סיעות מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם להביע אי-אמון בממשלה – 45
נגד – 48
נמנעים – אין
הצעת סיעות מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       48 נגד, 45 בעד. אני קובע שהצעת סיעות מרצ, חד"ש-תע"ל, בל"ד ורע"ם בנושא תוכניותיה של הממשלה להעביר יישובים ערביים מהמשולש לא נתקבלה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, הצעת האי-אמון הרביעית היא הצעת האי-אמון של סיעת יהדות התורה בנושא העיכוב בהעברת תקציבי הישיבות ומצבם הקשה של שירותי הדת במדינה. נא להצביע – מי בעד? מי נגד? מי נמנע?
       
הצבעה מס' 4
       
בעד הצעת סיעת יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 43 
נגד – 47 
 נמנעים – 2
הצעת סיעת יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       43 בעד, 47 נגד ושניים נמנעים. אני קובע שגם הצעת האי-אמון של סיעת יהדות התורה לא נתקבלה. 
       
       

מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו  ממשיכים בסדר-היום. הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, שהונחו על שולחן הכנסת – 
       
       לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 25), התשס"ד-2004, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 26), התשס"ד-2004, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. 
       
       חברי הכנסת, אני רוצה להזכיר לכולכם, שמחר ב-10:00 נחנוך את רחבת הכנסת החדשה – רחבת שער פלומבו. בשעה 11:30 נעניק את פרסי העובד המצטיין באולם שאגאל. בשעה 15:00 נערוך נטיעות בחצר הכנסת המערבית. בשעה 17:00 נקיים ישיבה מיוחדת לכבוד יום הולדתה ה-55 של הכנסת. 
       

הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 14), התשס"ד-2004 
       [מס' כ/28; "דברי הכנסת", חוב' ג', עמ'  5665;  נספחות.]
(קריאה שנייה וקריאה שלישית)

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני יושב-ראש ועדת הכספים יציג את הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 14), התשס"ד-2004, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית. 
       
אברהם הירשזון (יו"ר ועדת הכספים):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, את הצעת החוק הזאת יזמה חברת הכנסת קולט אביטל. 
       
       אדוני היושב-ראש, חוק נכי רדיפות הנאצים, התשי"ז-1957, קובע שנכה רדיפות הנאצים זכאי לתגמול לפי החוק האמור אם עלה לישראל לפני 1 באוקטובר 1953, ומ-1 באפריל 1957 ואילך היה אזרח ישראלי ותושב ישראל, וכן אם דרגת נכותו אינה פחותה מ-25%. אולם החוק האמור קובע גם, שנכה רדיפות הנאצים אינו זכאי לתגמול על תקופה שבה הוא נמצא מחוץ לישראל שלא למטרת ריפוי, אם תקופה זו עולה על שנתיים. 
       
       הצעת חוק זו באה לקבוע, כי נכה רדיפות הנאצים יהיה זכאי לקבל תגמול על-פי חוק נכי רדיפות הנאצים גם אם חדל להיות תושב ישראל, אם קיבל תגמולים לפי החוק במשך תקופה של 30 חודשים לפחות לפני שחדל להיות תושב ישראל. 
       
       מטרת הצעת החוק היא לאפשר לנכה רדיפות הנאצים להתגורר לעת זיקנתו בקרבת בן משפחה מחוץ למדינת ישראל, בלי למנוע ממנו את הזכות לתגמול. 
       
       כדי למנוע ניצול לרעה של ההוראות המוצעות, מוצע לקבוע שנכה רדיפות הנאצים שתובע תגמול ושנמצא מחוץ לישראל יתייצב אחת לשישה חודשים בנציגות ישראל, להוכחת חיים. 
       
       חברי הכנסת, מדובר בהצעת חוק רצינית וראויה. בהזדמנות זו אני רוצה לפנות לחברת הכנסת קולט אביטל ולומר לה: כאדם שעסק רבות בכל הנושאים שקשורים לנכי רדיפות הנאצים, אני רוצה לברך אותך ולהודות לך על כך שאת עוסקת בנושא חשוב זה ועל כך שאת רגישה לו. אני מקווה שתמשיכי ותעסקי בו בעתיד. זה מביא כבוד גם לכנסת ישראל וגם למדינת ישראל. תודה רבה.  

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. ובכן, אדוני מבקש שנצביע? אין הסתייגויות.
       
אברהם הירשזון (יו"ר ועדת הכספים):
       
       אני מבקש, אדוני, מאחר שאין הסתייגויות, להצביע בקריאה שנייה, ולאחר מכן לעבור לקריאה שלישית. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ובכן, רבותי חברי הכנסת, הואיל ואין הסתייגויות, אנחנו נצביע על כל חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 14) בקריאה שנייה בהצבעה אחת. אני ממתין עד שיושב-ראש ועדת הכספים יוכל לשוב למקומו בהשקט ובבטחה. אם אדוני רוצה להצביע, אז ישב בבקשה. 
       
       ובכן, הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 14), התשס"ד-2004, קריאה שנייה - מי בעד? מי נגד?  נא להצביע.
       
הצבעה מס' 5
       
בעד סעיפים 1-3 – 37
נגד – אין
נמנעים – אין
סעיפים 1-3 נתקבלו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       37 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים. אני קובע שהחוק עבר בקריאה שנייה.
       
       רבותי חברי הכנסת, אני מבקש לעבור להצבעה בקריאה שלישית על מנת לתת תוקף לחוק. ובכן, הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 14), התשס"ד-2004, קריאה שנייה וקריאה שלישית. נא להצביע. מי בעד? ומי נגד?
       
הצבעה מס' 6
       
בעד החוק  – 35
נגד – אין
נמנעים – אין
חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 14), התשס"ד-2004, נתקבל.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       35 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים. אני קובע שחוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 14), התשס"ד-2004, של היוזמת חברת הכנסת קולט אביטל, נתקבל.
       
       אני מזמין את חברת הכנסת קולט אביטל להביע תודות. אני מבקש שסגן היושב-ראש אדלשטיין יחליף אותי.
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       תודה רבה. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להגיד שהיום אנחנו פשוט מתקנים עוול שנעשה שנים רבות. אנשים שהיו אמורים לקבל רנטה בארץ יצאו מהארץ, ובשל כך לא יכלו עוד לקבל, לא מאתנו ולא מממשלה אחרת. אני חושבת שאנחנו תיקנו את העוול הזה. 
       
       אני רוצה להודות קודם כול ליושב-ראש ועדת הכספים ולצוות שלו על המהירות שבה הם סייעו לי להעביר את החוק הזה, ואני רוצה להודות לכל אלה שהצביעו בעד. תודה רבה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה לחברת הכנסת קולט אביטל.
       

       
הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון), התשס"ד-2004 
       [מס' מ/72; "דברי הכנסת", חוב' י', עמ' 7300;  נספחות.]
(קריאה שנייה וקריאה שלישית)

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצעת החוק הבאה, והיא הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון), התשס"ד-2004. אנחנו מדברים על הצבעות בקריאה שנייה ושלישית, ולכן יש לנו כמה הסתייגויות. אבל לפני ההסתייגויות, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת מיכאל איתן, יציג את חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון) לקראת ההצבעות בקריאה שנייה ושלישית.
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אתה חייב לי שתי דקות.
       
מיכאל איתן (יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט):
       
       כן, אני חייב לך, הנה אני אחזיר לך אותן עכשיו, אפילו עם ריבית, שלוש דקות. אז במקום לדבר חמש דקות, אדוני היושב-ראש, אפשר לקבל היתר לעסקה. אני חייב לחבר הכנסת מרגי שתי דקות, ועכשיו אני יכול לדבר כאן ללא הגבלת זמן, נכון? נגיד שיש לי חמש דקות לדבר, אז אני אדבר רק שלוש דקות, ותחזיר לו את שתי הדקות.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       בלי שזה יהווה תקדים ולא יהיה רשום בפרוטוקול, אנחנו נתחשב בבקשת יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט. 
       
מיכאל איתן (יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט):
       
       תודה רבה. 
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו עומדים כרגע לבקש ממליאת הכנסת לאשר תיקונים בחוק הרבנות הראשית לישראל. התיקונים האלה נובעים מהעובדה שיש תהליך של ביטול משרד הדתות. כתוצאה מהעובדה שמשרד הדתות בוטל, הועברו סמכויות שונות למשרד ראש הממשלה ולמשרד המשפטים בקשר לשני חוקים: חוק הדיינים וחוק הרבנות הראשית. את החוק הקודם אישרנו בשבוע שעבר, והיום אנחנו מבקשים את אישור הכנסת בקריאה שנייה ושלישית לתיקון בחוק הרבנות הראשית, שבא לעשות תיקונים טכניים הנובעים מהעובדה שקודם היה כתוב בחוק הרבנות הראשית במקומות מסוימים: "השר – שר הדתות", ואילו היום אין יותר שר הדתות, אז "השר" זה ראש הממשלה או מי שיהיה אחראי במשרד ראש הממשלה. כרגע זה ראש הממשלה. 
       
       אין לי הרבה מה להוסיף לעניין. יש כאן כמה שינויים קטנים, שאולי לא באו בהקשר ישיר, אלא תוך כדי הדיון בוועדה. אני יכול לומר רק שהדיונים בוועדה היו נינוחים, בהשתתפות זרמים שונים ביהדות. זה מהטעם שכל המהלך הזה הוא מהלך שנע בהסכמה. ביטול משרד הדתות, יכול להיות שיש אנשים שאומרים שזה מעט מדי ומאוחר מדי, אבל הוא טוב יותר מלא כלום, ויש אחרים האומרים שזה יותר מדי ומהר מדי, אבל אם רק זה - נו, מילא. בסיטואציה הזאת אנחנו נמצאים. יש הסכמה רחבה שבאה לידי ביטוי גם בוועדה. 
       
       השינויים באים בעקבות ההסכמה הפוליטית לבטל את משרד הדתות, להעביר את הטיפול בכל הנושאים שבהם היה קשור משרד הדתות לדיינים, למועצת הרבנות הראשית, והממונים מתוקף החוק יהיו שר המשפטים וראש הממשלה בהתאמה. אני מבין שמבחינת ראש הממשלה היה איזה תהליך, שסגן השר יצחק לוי ממלא כעת את התפקיד הפרסונלי בכל מקום שבו כתוב כרגע "ראש הממשלה".
       
       ובכן, אני מסיים בזה את דברי ומבקש את אישור הכנסת למהלך הזה. תודה.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אני מודה מאוד לחבר הכנסת מיכאל איתן, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט. חברי הכנסת המסתייגים, אני אזמין אותם אחד אחד, ואני מבקש מהם להציג את כל ההסתייגויות שהם הגישו. הראשון הוא חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו יבוא חבר הכנסת אברהם רביץ.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אנחנו מבקשים להתחלף בינינו. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אם זה בהסכמה הדדית, אין לי שום בעיה. חבר הכנסת אברהם רביץ, ואחריו - חבר הכנסת נסים זאב. בבקשה, רבותי. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       כמה מסתייגים יש, אדוני?
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אחרי זה - חברת הכנסת זהבה גלאון, אם זאת היתה שאלתך, ולאחר מכן יש עוד רשימה ארוכה למדי של מסתייגים. אנחנו נתקדם אתה, זה לא ייקח יותר מדי זמן. 
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לתרום את תרומתי לחוק הזה, ולכן אני אקצר מאוד-מאוד. אני רוצה לגעת רק בנקודה אחת, וזאת הסיבה לכך שהחוק הזה לא עלה בשבוע שעבר יחד עם חוק הדיינים. היינו זהירים מאוד בוועדה, ומצאנו את עצמנו נסחפים יתר על המידה בהענקת סמכויות לשר הממונה, שברגע הזה הוא ראש הממשלה. 
       
       יצאה תקלה, שכאילו ראש הממשלה, הוא עצמו ימנה רבנים. אני לא חושב שלראש הממשלה יש הזמן ויש הכישורים לדעת מי ראוי להיות רב. חששנו מאוד מפוליטיזציה של מינוי הרבנים. לכל מפלגה, גם אם היא איננה דתית, יש במרכז שלה או במוסדות שלה או בהתעניינות שלה גם כאלה שהם אולי פורמלית ראויים להיות רבנים, אבל לא ראוי ולא רצוי שהם ימונו על בסיס פוליטי-מפלגתי. לכן עצרנו את החוק, והעניין הזה תוקן בהסכמה. הרבנים יצטרכו כמובן לקבל את ברכת הרבנים הראשיים, הרב הראשי אולי. 
       
       כך שאני רואה בהצעת החוק, ככל שיש שינויים – השינויים הם ראויים וסבירים, ואני מציע שנצביע בעד החוק. עד כאן כל הסתייגויותי.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת הרב אברהם רביץ, גם על הקיצור הרב. בבקשה, חבר הכנסת נסים זאב, שבוודאי ייקח דוגמה מהרב רביץ, שהוא מוותיקי הבית ויודע לקצר, וגם חבר הכנסת נסים זאב כבר חבר כנסת מנוסה, בוודאי יסתייג במהירות, בצורה ברורה, שאינה משתמעת לשתי פנים. אחריו - חברת הכנסת זהבה גלאון. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חוק הרבנות הראשית בא בעקבות פירוקו של משרד הדתות. אבל תראו מה קרה: דווקא היום ראש הממשלה נכנס לבית-חולים, וכולנו בוודאי מאחלים לו רפואה שלמה. הוא נכנס לריסוק אבנים בכליות. אני מאמין שכאשר האבנים האלה יצאו לו מהגוף, הוא יהיה בוודאי יותר רגיש. כנראה האבנים השפיעו עליו במהלך השנה. אבנים שהן בתוך גופו של ראש הממשלה, לא יוצאות כלאחר יד, צריך לרסק אותן בקרני לייזר. "אבן מקיר תזעק" – הקירות זועקים פה, האבנים זועקות. על מה? היום לראש הממשלה, בלי ניתוח, עושים השתלה מלאכותית, משתילים לו עוד תיק. לא התיקים שהוא נחקר עליהם, חלילה וחס, לא לזה אני מתכוון. משתילים לו את תיק הרבנות הראשית. 
       
       ראש הממשלה, שבוודאי כל כך עסוק מעבר לחקירות, מעבר לזה שיש לו התחייבויות לבוש להחזיר את השטחים, לפנות את היהודים מעזה – ראש הממשלה זקוק היום לתפקיד נכבד ביותר, לקבל את חוק הרבנות הראשית לישראל. הסמכויות מרגע זה יהיו של ראש הממשלה. 
       
מיכאל איתן (יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט):
       
       אומרים שהוא זקוק לחסדי שמים. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       בשביל זה התפללתי עליו. פתחתי את דברי בתפילה, שכולנו מאחלים לו רפואה שלמה. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לכם את ההיסטוריה של הרבנות הראשית, שלמעלה מ-150 שנה אף מוסד לא ניסה לפגוע, עוד בתקופת השלטון הטורקי נתנו את הכבוד ואת ההערכה המלאה לכס הרבנות הראשית, אפשרו לרבנות אוטונומיה מלאה. אף אחד לא חשב לרגע שהנושא של הרבנות הראשית צריך לעבור לפוליטיקאים, מפני שיש התחייבות קואליציונית כזאת או אחרת, לשינוי במקרה הזה. פוגעים במצח נחושה, מנסים למוטט את המוסד המפואר של עם ישראל, נותנים לאותו עיתונאי, שהיום הוא במקרה גם שר בשינוי, שהבטיחו לו בהסכמים קואליציוניים שפלים לפרק את המוסד, מתוך הנחה שאולי זה יביא לחיסכון בהוצאות המדינה. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני חושב שעברנו את גבולות הטעם הטוב. ראש הממשלה מתחייב להוריד התנחלויות לא מפני שהוא מאמין שזאת הדרך, אלא מפני שיש לו התחייבות לבוש. אבל הוא שכח שבוש ירד בסקרים, בוש היום נמצא בירידה, וייתכן שהנשיא הבא של ארצות-הברית יהיה דווקא אותו מועמד דמוקרט. אז ראש הממשלה נשען על קנה רצוץ. מדוע ראש הממשלה כל כך ממהר להכריז הכרזות, להתחייב התחייבויות, כאשר היום אנחנו נותנים לו סמכויות נוספות ומאפשרים לו לנהל את הרבנות הראשית? הרי לסמכויות החשובות והנכבדות האלה יש צורך להקדיש קצת זמן.
       
       אני רוצה להתייחס להסתייגויות, שלדעתי הן קצת מהותיות. אומנם יושב-ראש הוועדה לא אוהב את האמירה הזאת, מהותי או לא מהותי, אבל זה מהותי. אם ראש הממשלה צריך לקבל החלטות ואנחנו צריכים לא להתייעץ אתו, אלא לקבל את הסכמתו של ראש הממשלה במקרים מסוימים, וכאשר יש חילוקי דעות בין הרבנים הראשיים לבין השר הממונה, במקרה זה ראש הממשלה - איך אנחנו יכולים לאפשר את האוטונומיה ברבנות הראשית, כאשר ראש הממשלה הוא בעצם האיש הפוליטי?  ואם תאמר לי שהרי גם קודם לכן היה השר הממונה, השר הממונה היה  שר הדתות – יש הבדל בין שר הדתות שממונה על ענייני דת לבין ראש הממשלה. 
       
       אני רוצה לומר לכם, ואולי תופתעו: מי שמתכוון לרוץ לראשות הממשלה בקדנציה הבאה זה דווקא טומי לפיד.
       
מיכאל איתן (יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט):
       
       מאיפה אתה יודע?
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אני שמעתי, והוא מרגיש את עצמו שהוא מוכשר. אז תאר לך, אדוני היושב-ראש, שראש הממשלה דווקא בעניין הזה יהיה טומי לפיד. 
       
מיכאל איתן (יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט):
       
       אתה מניח שהוא גם רוצה וגם ייבחר.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אנחנו הרי מכירים את הפוליטיקה, והכול יכול להיות. אף אחד לא חשב לרגע שראש הממשלה יצהיר הצהרות מסוימות, שבזכות אותן הצהרות והבטחות הוא נבחר וקיבל 40 מנדטים, ולמחרת הוא יעשה אחרת. בינתיים מי שמבטיח ומקיים זה טומי לפיד, ויש כלפיו אהדה. ויכול להיות שכל השמאל יראה לנכון שהוא המועמד המתאים ביותר. תאר לך שכל הערבים בכנסת וכל השמאל, יחד עם שינוי, ויכול להיות שחלק מהליכוד שגם תומכים בעמדותיו של טומי לפיד, יבחרו דווקא את טומי לפיד, והוא יהיה ראש הממשלה והוא יהיה גם שר הדתות. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       שיחה מאוד מענייינת, אבל ניצלת אפילו את הזמן שהרב רביץ הוריש לך. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       האם אני יכול לסמוך על אדם כזה, שהוא במוצהר רודף דת, שאנחנו מכירים אותו כשונא דת, במעשיו ובהצהרותיו? אני יכול לומר לך, אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, שאני מאוד מעריך ומכבד אותך, כי אתה עושה עבודה יסודית וכולנו סומכים עליך. אני לא יכול לסמוך על טומי לפיד בעניין הזה. סגן השר יצחק לוי  עוד יכול אולי לאזן את הדברים, הוא איש הגון וישר. אבל ברגע שסמכויות כאלה עוברות לאדם שאין בסלו ובחשיבה שלו ערכי דת, איך אני יכול להעניק לו סמכויות כל כך נרחבות? 
       
       לכן מאוד נתקשה להצביע, אף שלכאורה בהצעת החוק יש האצלת סמכויות נוספות לרבנות הראשית ולרבנים הראשיים. אבל בכמה נקודות שהעליתי אני כן עומד על ההסתייגויות שלי,  שבנושאים מאוד אקוטיים ורגישים יש צורך בהסכמה של הרבנים הראשיים, ולא רק להתייעץ אתם. במקרים האלה אני מבקש, לפחות הסתייגות אחת, יושב-ראש הוועדה, אם תסכים אתי שזה יהיה לא "בהתייעצות" אלא "בהסכמת הרבנים הראשיים לישראל". 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת נסים זאב. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, יש לי כמה הסתייגויות. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       יש לך שתי הסתייגויות. ביקשתי להתחשב באילוצי לוח הזמנים, אבל אתה ניצלת את כל הזמן שעמד לרשותך, אפילו לפי התקנון. תודה רבה. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       תודה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חברי הכנסת זהבה גלאון, רן כהן, אברהם בורג, יולי תמיר, דוד אזולאי, שלמה בניזרי, נסים דהן, יצחק וקנין, אלי ישי, אמנון כהן ויצחק כהן – אינם נוכחים. חבר הכנסת יעקב מרגי.
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       מוותר. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת משולם נהרי. 
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       מוותר. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר כנסת יאיר פרץ - אינו נוכח. חבר הכנסת משה גפני, בבקשה. 
       
קריאה:
       
       מתי ההצבעה, היום?
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       יש הצבעה בעוד כמה דקות, לא רק היום.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מבקש לפנות לסיעת המפד"ל, ובעיקר לשרים שלה, לשר אפי איתם ולשר זבולון אורלב. רבותי, סיעת יהדות התורה הגישה הצעת אי-אמון בראש הממשלה על שני נושאים: האחד זה הנושא של קריסת שירותי הדת, ושירותי הדת קרסו. למעשה, לכל הנושא של שירותי הדת אין תקציב. אין משכורות, אין דלק למקוואות, מערכת הכשרות - כל הדברים שעל-פי חוק כל אזרחי המדינה חייבים לקבל אותם - אישור נישואים, קבורה, כל הדברים האלה קרסו. 
       
       תקציב הישיבות קוצץ באופן שאין למעלה הימנו. תקציב הישיבות היה בתקציב שנת 2003 1.23 מיליארד, והוא עומד היום על סביבות 550 מיליון. זה תקציב מקוצץ באופן שאין לו אח ורע. בתקופה שבה תקציב הישיבות היה 1.23 מיליארד, היה תקציב המוסדות להשכלה גבוהה 4.5 מיליארדים. היום תקציב הישיבות הוא 550 מיליון, ותקציב המוסדות להשכלה גבוהה הוא 6.7 מיליארדי שקל; צריך את זה, וצריך את המוסדות התורניים להשכלה גבוהה - אנחנו במדינה יהודית. ומהתקציב המקוצץ הזה,  נכון לעכשיו, אמצע פברואר, הישיבות לא קיבלו שקל - אחרי הקיצוצים הקשים, הנוראיים האלה. 
       
       אנחנו מגישים אי-אמון על הנושא הזה. הנושא נוגע לסיעת המפד"ל לא פחות מאשר ליהדות התורה, במידה מסוימת אפילו יותר. 
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       כן פחות.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       פחות מיהדות התורה? אנחנו אומרים שצריך מוסדות תורה, אנחנו אומרים שצריך שירותי דת, אבל הם אומרים עוד דבר: הם אומרים שמדינת ישראל היא ראשית צמיחת גאולתנו. המציאות הזאת שבמדינה יהודית לא יהיו שירותי דת, היא גם אסון השקפתי-אידיאולוגי מבחינתה של הציונות הדתית. 
       
       יושבת סיעת האיחוד הלאומי, ויש לה שרים בממשלה, השר בני אלון לא בא להצביע נגד האי-אמון שלנו, הוא לא הגיע. יושבים פה חבר הכנסת אורי אריאל, חבר הכנסת אריה אלדד, הם לא הצביעו נגד האי-אמון שלנו. מגיעים השר אפי איתם והשר זבולון אורלב ומטיפים לנו מוסר, שאנחנו לא מספיק רואים את מדינת ישראל כמדינה יהודית. והם אומרים לנו, תקראו את ספרי ההשקפה שלהם, הם מאשימים את היהדות החרדית שהיא לא מתייחסת מספיק למדינת ישראל כמדינה יהודית, ואנחנו מתייחסים. אנחנו אומרים, לא יכול להיות דבר כזה, שלא יעבירו שקל אחד לישיבות, שייתנו לשירותי הדת לקרוס, ואנחנו מגישים אי-אמון על זה. לפחות שישבו בחוץ. חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, מגיע השר אפי איתם, אני כבר לא מדבר על זה, לא מתערב בעניין - - 
       
אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       מה היה, חבר הכנסת גפני?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - שראש הממשלה הודיע שיפנו את חבל-עזה, אני לא מדבר על זה. זו בעיה שלכם, של השר אפי איתם, של השר אורלב. האיחוד הלאומי לפחות אומרים ומקיימים. הם אומרים, לא נצביע בעד ממשלה שהכריזה הכרזות כאלה, בעד ראש ממשלה כזה. אבל אתם, מפלגה של צבועים, מפלגה שלא מעניין אותה שום דבר. פחד השר אורלב, אולי ראש הממשלה יעשה לו את מה שהוא עשה פעם לש"ס; אם הוא לא יבוא להציל את הממשלה שלו הוא יעיף אותו. אז הוא הגיע כמו נמושה, כמו ילד קטן להצביע על הדברים הכי חשובים ליהדות בישראל. פחד זבולון אורלב שמא ראש הממשלה יעיף אותו מהכיסא, יזרוק אותו החוצה. בא עכשיו זבולון אורלב כמו ילד קטן, כמו נמושה.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אפשר להימנע.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       להצביע על הדברים הכי חשובים.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת גפני, אפשר להימנע. אני בפעם הראשונה התאפקתי - אפשר להימנע מביטויים כאלה כשאתה נואם בכנסת.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני אמנע בהמשך. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       מספיק.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       יש לכל מפלגה אידיאולוגיה מסוימת. נכון, כיסאות זה דבר חשוב לפוליטיקאים, בעיקר אם הם מהמפד"ל.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אבל יש קו אידיאולוגי מינימלי, כבוד עצמי של אנשים שבחרו בכם, שרוצים את מדינת ישראל כמדינה יהודית. אני לא מדבר על גוש-קטיף, אני לא מדבר על חבל-עזה, זה לא ענייני, ועל זה לא הגשנו אי-אמון, אבל אין שירותי דת - - 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - אין תקציב למוסדות הוראה. והגעתם לפה, היושב-ראש לא מרשה לי להגיד, אז אני לא אחזור על הביטויים, מה שאני חושב עליכם, לא רק אני. כל הכבוד לאיחוד הלאומי, בוז למפד"ל.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת משה גפני. אחרון המסתייגים הוא חבר הכנסת אופיר פינס-פז, שעכשיו ייקח דוגמה מכל הדוברים שדיברו לפניו וידבר גם הוא בתמציתיות. כפי שאנחנו מכירים אותו, הוא יודע לעשות זאת. עכשיו נראה אותך לא עושה את זה.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       תודה, אדוני היושב-ראש. יש לי חמש הסתייגויות, אבל אני לא מתכוון להשאיר אתכם פה 25 דקות. אני בכלל מציע ליושב-ראש הקואליציה, ומשום שמפלגת העבודה מיוצגת פה ברוב עם, אתה יכול לשחרר חלק מחבריך שנמצאים פה לטובת הרוב.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       רק אתה מייצג את מפלגת העבודה בשעות האלה, ואני לא צריך לקבל את ההצעה שלך.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       הוא פשוט רואה אותך אחד כשווה רבים.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אני רוצה להגיד את זה לפרוטוקול, כל שבוע בשעה הזאת רק חבר הכנסת פינס מייצג את הסיעה שלו.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       הפרוטוקול לא שומע אותך כרגע, ותאפשר לחבר הכנסת פינס לדבר.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - -
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני אצמצם את הדברים. אני חייב לפתוח - עם כל החשיבות של החוק הזה, והוא באמת חשוב, קודם אני רוצה לומר מלה על הדבר המכריע בסדר-היום הציבורי שלנו היום. אני באמת מתפלא על הממשלה. הרי מה קרה כאן?
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       לפי הקוד האתי אסור לך לעשות את זה.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       למה?
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אמרתי לך, לפי החוק.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אסור לי לעשות את זה? על מה אתה מדבר? אומנם אתה חדש בכנסת, חבר הכנסת בר-און, זה לא בכללים, אבל אתה יושב-ראש ועדת הכנסת, אתה יכול לשנות את הכללים. אני בוודאי יכול לומר וצריך לומר את הדברים. 
       
       בא שר בישראל, חותם על צו שקובע שמחירי הלחם האחיד של מדינת ישראל עולים 
ב-27%, ונוסע לרומניה. שכולם ישברו את הראש. שמאיר שטרית יענה, שביבי נתניהו יענה, שגדעון סער יענה. בטח, הוא ברומניה. פה אין לנו לחם לאכול, והוא אוכל ממליגה. שיגעון. פה אין לחם לאכול, והוא רוצה שנאכל עוגות. חברים יקרים, הממשלה הזאת, עד שהבסטיליה הישראלית לא תיפול, לא תבין? מה צריך לקרות כאן כדי שתפקחו את העיניים?
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אתה יודע איזה סבל בשבילו זה לנסוע לרומניה?
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       סבל נורא.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חברי הכנסת, חבר הכנסת פינס, רק שנייה. אם יימשכו קריאות הביניים, חבר הכנסת רוני בר-און, אני אמליץ בפני חבר הכנסת אופיר פינס לנצל את כל הזמן שעומד לרשותו להסתייגויות שלו.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       חברים יקרים, פה זה לא צרפת, אבל אני רוצה להזהיר אתכם מהמהפכה הישראלית. אני רוצה להזהיר אתכם, שאם תמשיכו לקבל החלטות כל כך מקוממות, כל כך מכאיבות, כל כך פוגעניות, בסופו של דבר, חס וחלילה, יקום כאן ציבור מתוסכל ומדוכא שיעשה חלילה מעשה. ואני מציע לכם לבטל, לבטל, לבטל את הצו שמורה על העלאת מחירי הלחם האחיד במדינת ישראל. זו בושה וחרפה. איבדתם את הצפון, איבדתם את המצפון. אני לא יודע לאן עוד אתם יכולים להידרדר.

	ועכשיו לעצם הצעת החוק. 

זהבה גלאון (מרצ):
       
       רק עכשיו אתה מגיע לחוק?

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       כידוע לך, חברת הכנסת גלאון, הצעת החוק הזאת נולדה בחטא  – נולדה בחטא, וטוב יהיה אם הכנסת הזאת לא תעביר אותה. 
       
       מדוע נולדה בחטא? רצתה סיעת שינוי לעשות מעשה חיובי ולסגור את משרד הדתות. היינו תומכים בזה, ותמכנו בזה בחפץ לב, חשבנו שהמשרד הזה מיותר. אבל סיעת שינוי, כדי לקבל את הסכמת המפד"ל לסגירת משרד הדתות, נאלצה לבצע עסקה, עסקה פוליטית, שבעיני היא חמורה ומסוכנת, שבעיני היא מאוד-מאוד בעייתית לשלטון החוק במדינת ישראל, ואסביר מדוע.
       
       בחוק הזה סיעת שינוי והממשלה בעצם נותנות בידי הרבנים הראשיים לישראל את סמכויות שר הדתות. במקום ששר המשפטים טומי לפיד ייקח את הסמכויות של שר הדתות - כמי שמחליף אותו לצורכי מימוש החוק הזה – החליטו שלא: קודם כול, השר שיהיה אחראי לחוק יהיה ראש הממשלה - -

אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       - - -

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       - - ראש הממשלה, לא שר המשפטים. אבל חלק גדול מהסמכויות הועברו לרבנים הראשיים, ואני אמרתי את זה בחוק הדיינים, ואני אומר את זה כעת: לא יכול להיות שבידי הרבנים הראשיים, בכל הכבוד המגיע להם – ויש כבוד – יהיו סמכויות כל כך מרחיקות לכת בנושאים שקשורים לכלל ישראל. לנשיא בית-המשפט העליון, כבוד הנשיא אהרן ברק, אין הסמכויות שיש לרבנים הראשיים ביושבם כיושבי-ראש או כנשיאים של בית-הדין הרבני הגבוה, וזה לא ייתכן. 
       
       על זה הסכמתם לוותר, ואני אומר לכם - זו תהיה בכייה לדורות. בכייה לדורות. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       תאמין לי שהבהרת את עמדתך. הבהרת אותה - - -

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       כן? הבהרתי ושכנעתי, או הבהרתי ולא שכנעתי? 

גדעון סער (הליכוד):
       
       אני יכול להגיד – כמה מאמץ עשיתם כדי להגיע ליעד הזה בממשלה שאתה היית יושב-ראש הקואליציה שלה, ולא הגעתם? לא בנימה פולמוסית, אני - - -

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       ראשית, אני אומר לך, הרי אמרתי שאני משבח את ההחלטה לסגור את משרד הדתות, אבל לא היה צריך לשלם בעטיה שום מחיר פוליטי. לא היו צריכים לוותר על שום דבר, משום שזה היה חלק מההסכם הקואליציוני. זה היה חלק מהתנאים המוקדמים להקמת הממשלה הזאת – מי שזוכר את השיחות - -

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       מה השיחה הפרטית הזאת?

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       - - ולכן לא הייתם צריכים לשלם בעבור זה דבר וחצי דבר. סיעת המפד"ל, שישבה אצל אהוד אולמרט בבית עם טומי לפיד, ידעה מלכתחילה שיש כוונה לבטל את משרד הדתות. 
       
       מדוע היה צריך לייצר מין אנדרוגינוס כזה, שהסמכויות הופכות להיות בצד השני, אצל הרבנים הראשיים, במקום אצל שר המשפטים, ובסוף שר המשפטים כלל לא אחראי לחוק אלא ראש הממשלה? אלה פשרות מיותרות, לא נחוצות, ובסופו של דבר מי שיצא נפסד מהעניין הזה הוא הציבור החילוני, שלא פעם מגיע לבית-הדין הרבני, בלית ברירה. הוא ישלם את המחיר. 
       
       תדעו לכם, היתה לכם ההזדמנות היסטורית למנות רבנים קונסרבטיבים ורפורמים לבית-הדין הרבני. היתה לכם ההזדמנות לעשות את זה, ואתם החמצתם אותה ביודעין, ויתרתם עליה ביודעין, התפשרתם עליה ביודעין - -

שר הפנים אברהם פורז:
       
       אתם לא - - - לממשלה - - -

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       - - ואתם נשארתם עם אותה קונסטרוקציה. פורז, כשאני אומר דברים אמיתיים, תראה - - -

רוני בריזון (שינוי):
       
       - - -

שר הפנים אברהם פורז:
       
       אתה אומר דברים לא אמיתיים. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       עזוב, למה לך להתווכח על מה שאתה מסכים אתי? בחיייך, חבל. 

שר הפנים אברהם פורז:
       
       איזו הזדמנות היתה? אתם הייתם שם - - -

שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       אופיר, נכון – לא יכולנו לעשות את זה בקואליציה הזאת. תבואו ונעשה – נכון, תבואו ונעשה. מה אתה רוצה שאומר לך? תבואו ונעשה – גם לשבת בחוץ וגם לומר - - -

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       נו מה, אתה רוצה שעכשיו אני אפתח אתך את הוויכוח הזה? הרי אני לא אפתח אתך את הוויכוח על ממשלת האחדות. הרי כשאנחנו נתנו הסכמה לשרון, ערב הקמת הממשלה, לממשלה של ליכוד-עבודה-שינוי, בסוף אהוד אולמרט, טומי לפיד ואפי איתם טרפדו את זה, ואתה יודע שאני צודק, אבל זה לא נושא השיחה. 
       
       אני קורא לחברים לתמוך בהסתייגויות שהצענו להצעת החוק הזאת. אלה הסתייגויות ראויות, הסתייגויות חשובות, שאולי אינן עולות בקנה אחד עם ההסכמה שהשיגה הקואליציה או הממשלה, אבל הן בוודאי משפרות בצורה ניכרת את הצעת החוק ומשיגות את אותו יעד - - -
       
       מכל מקום, אני חושב שבזה הצעת החוק הזאת תשופר. אם יושב-ראש ועדת החוקה מיקי איתן יענה לי בחיוב ויסכים להיענות להסתייגויות שלי, אנחנו נתמוך בהצעת החוק. אם לא – אדוני היושב-ראש, אנחנו נבקש להביע אי-אמון בראש הממשלה על רקע הצעת חוק הרבנות הראשית (תיקון). תודה רבה.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה. אם כן, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט מוזמן להשיב בקצרה.

מיכאל איתן (יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, באמת היה צריך להתמיד קצת – לא הרבה זמן – להקשיב לדיון שמתנהל פה כדי להבין את רזי הפוליטיקה הישראלית. 
       
       תראו מה מתרחש: עולה חבר כנסת נכבד מיהדות התורה, תוקף בלשון בוטה ובהתלהבות והוא משוכנע בצדקת דרכו, ומה הוא אומר? הוא אומר: המפד"ל בגדו בציבור הדתי, המפד"ל לא עושים מספיק למען העניין הדתי, ומביא את הצעת החוק הזאת כדוגמה וכעדות לטענותיו. לא חולפות שתי דקות, עולה נציג האופוזיציה, חבר הכנסת אופיר פינס, ומה הוא אומר? החוק הזה, יש בו ויתורים לדתיים; החוק הזה הוא חוק לטובת הדתיים – ותוקף את שינוי. עכשיו הם מציעים אי-אמון בממשלה. 
       
       ומה יקרה בהצבעת האי-האמון? אופיר פינס ייתן יד לחבר הכנסת גפני, והם יביעו אי-אמון בממשלה - - 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       למה? גפני הוא בעד החוק. 

מיכאל איתן (יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט):
       
       - - אבל לפני שהם יביעו אי-אמון בממשלה, הם יביעו אי-אמון זה בזה. למה? כי גפני אומר שהחוק הזה פוגע בדתיים, ואופיר פינס אומר שהחוק הזה נותן הטבות לדתיים. אז עם מי אתם מצביעים? תחליטו לפני שאתם באים לתקוף את הממשלה - -

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אתה יודע מה? אתה תשפוט. 

מיכאל איתן (יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט):
       
       - - תשבו עם עצמכם ותחליטו. 
       
       ואני אומר לכם ששניכם צודקים ושניכם לא צודקים. במשך שנים, גם דתיים וגם חילונים במדינת ישראל מדברים על כך שבמשרד הדתות יש עיוותים – לא בדת היהודית, חס וחלילה, אלא במשרד הדתות. 

יצחק וקנין (ש"ס):
       
       יש משרד שאין בו עיוותים? 

מיכאל איתן (יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט):
       
       במשרד הדתות - - -

יצחק וקנין (ש"ס):
       
       מיקי איתן, יש משרד שאין בו עיוותים? 

מיכאל איתן (יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט):
       
       ואף אחד לא רוצה – אני אפילו לא רוצה להגיד את מה שרציתי להגיד; אני אגיד את זה בלשון יותר מתונה –  אני לא מאמין שיש כאן, בכנסת, אנשים שרוצים לפגוע בדת היהודית. יכול להיות שלא כל אחד מקבל את כל עול המצוות, אבל לפגוע בדת היהודית במדינת ישראל, במדינה שהיא יהודית במהותה, יהודית ודמוקרטית? 

משולם נהרי (ש"ס):
       
       - - -

מיכאל איתן (יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט):
       
       אנחנו, בשם הדת, לא רוצים שיהיו דברים לא בסדר. גם אתם לא. 

יצחק וקנין (ש"ס):
       
       מיקי איתן - - -

מיכאל איתן (יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט):
       
       גם אתם לא, ולכן היתה הסכמה חשובה – לעשות רפורמה כדי לתקן עיוותים. 
       
       מעניין, שמעתי פה את חבר הכנסת נסים זאב, על מה הביקורת שלו? הוא אומר: תשמעו, היום מילא, אבל אולי פעם יהיה איזה שר, והסידור הזה לא יתאים.
        
       עם כל הכבוד, אני חושב שההסכמה הזאת של הממשלה הנוכחית ללכת בצורה נכונה לתקן עיוותים אינה מחלישה את הדת. היא מחזקת אותה. המהלך הזה של ביטול משרד הדתות אינו מחליש את הדת. הוא מחזק אותה. אני דוחה מכול וכול את הביקורת בגין הצעת החוק הזאת.

	אמרתי בתחילת דברי, ובזה גם אסיים - נכון, יש כאלה שאומרים, היה צריך לעשות הרבה יותר ולבטל את משרד הדתות עוד לפני הרבה זמן. יש אחרים שאומרים, לא, היה צריך לעשות פחות, ואולי לא למהר כל כך, לתקן את העיוותים בשלבים. אבל כולם יודעים שהיה צריך לעשות מעשה. העובדה שהאופוזיציה תוקפת את המעשה הזה משני הצדדים, כלומר, גם מכאן וגם מכאן, מראה שבסופו של דבר המעשה שנעשה הוא המעשה הנכון.

	אני קורא לחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק. היא הצעת חוק טובה. ואני מציע לאופיר פינס לחפש נושאים אחרים להביע בהם אי-אמון בממשלה, לא נושא כזה, שבו האופוזיציה מביעה אי-אמון בעצמה.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט. אני מבקש לשבת. חברי הכנסת, בזה תמו ההסתייגויות. השיב מה שהשיב יושב-ראש ועדת החוקה, חבר הכנסת איתן.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, הסתיימה התשובה של יושב-ראש ועדת החוקה?
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       כן. אני לא מבין מה לא ברור. 
       
       חברי הכנסת, שמעתי מחבר הכנסת אופיר פינס ידידנו, שיש כוונות להכריז אי-אמון. לכל מי ששכח בינתיים, אי-אמון על הצעת חוק יוכלו לבקש לפני ההצבעה בקריאה שלישית. אם יקרה מצב כזה, נשמע גם מה דעתו של ראש הממשלה בנושא הזה. בינתיים אנחנו ממשיכים עם סדר-היום כרגיל, כלומר, עם ההצבעות על ההסתייגויות בקריאה שנייה לחוק הרבנות הראשית (תיקון).
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       הצעת אי-אמון, על-פי תקנון הכנסת, אפשר להציע גם בקריאה השנייה, ולא רק לפני הקריאה השלישית.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       התייעצתי בינתיים, גם לפי התקנון וגם עם גורמים יודעי דבר, וזאת לא העמדה שלנו, אדוני סגן היושב-ראש. אבל לגיטימי שתהיה לך עמדה אחרת. כרגע העמדה שלי קובעת בנושא הזה.
       
       נעבור להסתייגויות. לשם החוק הסתייגות לחבר הכנסת נסים זאב - מסיר. 
       
       לפני סעיף 1, הסתייגות לחבר הכנסת אברהם רביץ.
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       אני מסיר את כל ההסתייגויות של יהדות התורה.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת רביץ הודיע שכל ההסתייגויות של חברי סיעת יהדות התורה הוסרו. אם כן, אנחנו יכולים להצביע על שם החוק. גם לסעיף 1 אין הסתייגויות. 
       
       אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על שם החוק וסעיף 1, כנוסח הוועדה.
       
הצבעה מס' 7
       
בעד סעיף 1 – 30
נגד – 4
נמנעים – אין
סעיף 1 נתקבל.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       בעד – 30, נגד – 4, אין נמנעים. שם החוק וסעיף 1 אושרו. 
       
       לסעיף 2 הסתייגות של חברי הכנסת זהבה גלאון, רן כהן, אופיר פינס-פז, אברהם בורג ויולי תמיר. נא להצביע.
       
הצבעה מס' 8
       
בעד ההסתייגות - 6
נגד – 28
נמנעים – אין
ההסתייגות של חברי הכנסת זהבה גלאון, רן כהן, אופיר פינס-פז, אברהם בורג ויולי תמיר לסעיף 2 
לא נתקבלה.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       לסעיף 2 אין עוד הסתייגויות. 
       
       אנחנו יכולים להצביע על סעיף 2 כנוסח הוועדה.
       
הצבעה מס' 9
       
בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 30
נגד – 4
נמנעים – אין
סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       הסתייגות לחבר הכנסת אברהם בורג אחרי סעיף 2. מאחר שהוא לא כאן, לא נצביע על הסתייגותו.
       
       לסעיף 3 הסתייגות לחבר הכנסת נסים זאב.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אני משאיר את ההסתייגות הזאת.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אנו מצביעים על הסתייגותו של חבר הכנסת נסים זאב לסעיף 3. 
       
הצבעה מס' 10
       
בעד  ההסתייגות - 10
נגד – 25
נמנעים – אין
ההסתייגות של חבר הכנסת נסים זאב לסעיף 3 לא נתקבלה.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       בעד – 10, נגד – 25, אין נמנעים, ההסתייגות לא אושרה.
       
       לסעיף 3,  חברי הכנסת נסים זאב, דוד אזולאי וכן הלאה – מסיר.
       
       הסתייגות לסעיף 3 לחברי הכנסת זהבה גלאון, רן כהן, אופיר פינס-פז, אברהם בורג ויולי תמיר; אנו מצביעים עליה.
       
הצבעה מס' 11
       
בעד ההסתייגות - 4
נגד – 31
נמנעים – אין
ההסתייגות של חברי הכנסת זהבה גלאון, רן כהן, אופיר פינס-פז, אברהם בורג ויולי תמיר לסעיף 3 
לא נתקבלה.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       בעד – 4, נגד – 31, אין נמנעים. ההסתייגות לא נתקבלה.
       
       אנו מצביעים על סעיף 3, כנוסח הוועדה.
       
הצבעה מס' 12
       
בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה - 29
נגד – 5
נמנעים – אין
סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       בעד – 29, נגד – 5, אין נמנעים. סעיף 3 אושר כנוסח הוועדה.
       
       לסעיף 4 הסתייגות של חבר הכנסת אופיר פינס-פז. נא להצביע.
       
הצבעה מס' 13
       
בעד ההסתייגות - 4
נגד – 31
נמנעים – אין
ההסתייגות של חברי הכנסת אופיר פינס-פז ואברהם בורג לסעיף 4 לא נתקבלה.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       בעד – 4, נגד – 31, אין נמנעים. ההסתייגות לא אושרה.
       
       על סעיפים 4 ו-5 נוכל להצביע כנוסח הוועדה. 
       
הצבעה מס' 14
       
בעד סעיפים 4-5, כהצעת הוועדה – 32
נגד – 4
נמנעים – אין
סעיפים 4-5, כהצעת הוועדה, נתקבלו.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       בעד – 32, נגד – 4, אין נמנעים. סעיפים 4 ו-5 אושרו כנוסח הוועדה.
       
       חבר הכנסת אופיר פינס-פז, להצביע על ההסתייגות לסעיף 6?
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לא. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת אופיר פינס פינס-פז מסיר את ההסתייגות לסעיף 6. על ההסתייגות לסעיף 7 להצביע?
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       כן.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אנו מצביעים על סעיף 6 כנוסח הוועדה.
       
הצבעה מס' 15
       
בעד סעיף 6 – 31
נגד – 4
נמנעים – אין
סעיף 6 נתקבל.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       בעד – 31, נגד – 4, נמנעים אין. סעיף 6 אושר כנוסח הוועדה.
       
       הסתייגות של חבר הכנסת אופיר פינס-פז לסעיף 7 - נא להצביע.
       
הצבעה מס' 16
       
בעד ההסתייגות - 4
נגד – 32
נמנעים – אין
ההסתייגות של חברי הכנסת אופיר פינס-פז ואברהם בורג לסעיף 7 לא נתקבלה.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       בעד – 4, נגד – 32, נמנעים - אין. ההסתייגות לא אושרה.
       
       על סעיפים 7, 8, 9 ו-10 אין יותר הסתייגויות. חלק הוסרו בהצבעה וחלק הוסרו מרצונם החופשי של חברי הכנסת. 
       
       אנו מצביעים.
       
הצבעה מס' 17
       
בעד סעיפים 7-10, כהצעת הוועדה – 32
נגד – 4
נמנעים – אין
סעיפים 7-10, כהצעת הוועדה, נתקבלו.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       בעד – 32, נגד – 4, אין נמנעים. הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון) אושרה בקריאה שנייה.
       
       חבר הכנסת אופיר פינס-פז, בבקשה.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני מבקש להציע אי-אמון בממשלה לפני הקריאה השלישית. 

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:

       תודה לחבר הכנסת אופיר פינס. אם כן, הודיעני על תסריט כזה ראש הממשלה באופן אישי ממיטת חוליו - ואנחנו מאחלים לו, בוודאי, החלמה מהירה בשם כולנו - שאם יבקשו הצבעת אי-אמון לפני הקריאה השלישית, הוא מבקש בשם הממשלה לראות בהצבעה זאת הצבעת אמון. לכן נוכל לקיים כרגע את ההצבעה. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       ממיטת חוליו? שאני אבין, ממיטת חוליו?
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אתם דיברתם אתו ממיטת חוליו? הטרדתם אותו בדבר כזה פעוט?
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אני דיברתי עם ראש הממשלה בטלפון, דבר שלא מקובל, אבל כבר יש לו תקדים בכנסת הנוכחית, לאחר שהפרשנות המשפטית קבעה, שראש הממשלה, ולא אחר, צריך לבקש אמון בממשלה, ולכן נאלצנו לעשות זאת, לדבר אתו באופן אישי, ולכן נוכל להצביע.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לפי דעתי זה לא אנושי, אבל זכותכם.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אם כן, חברי הכנסת, מי שיצביע כרגע בעד, יצביע בעד הצעת החוק בקריאה שלישית וגם יצביע אמון בממשלה, ומי שיצביע נגד - מתנגד לחוק ומביע אי-אמון בממשלה. 
       
       חברי הכנסת, ההצבעה החלה. הצבעה אחת, בקריאה שלישית. מי בעד? מי נגד? נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 18
       
בעד החוק - 27
נגד - 4
נמנעים - 6
חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון), התשס"ד-2004, נתקבל.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       בעד - 27, מתנגדים - 4, נמנעים - 6. אם כן, אני קובע שהחוק אושר בקריאה שלישית והכנסת גם הביעה אמון בממשלה.
       
       הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון), התשס"ד-2004, אושרה בשלוש הקריאות. תודה רבה. 
       

דיווח משלחת הכנסת לכנס האירו-ים-תיכוני

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       הסעיף הבא על סדר-היום: דיווח נציגי הכנסת לכנס האירו-ים-תיכוני, שהתקיים בחסות הפרלמנט האירופי בבריסל - חבר הכנסת מגלי והבה. אדוני חבר הכנסת והבה, אנחנו מחכים לך בקוצר רוח. בבקשה. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האספה הפרלמנטרית האירו-ים-תיכונית היא המוסד הפרלמנטרי של השותפות האירו-ים-תיכונית. זאת שותפות שהחלה בעקבות תהליך ברצלונה, ב-1995. שם נקבע, בהסכמה בין 15 המדינות האירופיות ו-12 המדינות הים-תיכוניות - או, יותר נכון, מדינות אגן הים התיכון - לפעול למען שותפות, והשותפות הזאת בסופו של דבר הביאה לשני דברים חשובים: אספה, שתהיה הגוף המייצג את השותפות הזאת, ונוסף על האספה יהיה גם תקנון לאספה הזאת, כדי שכל השותפות תתבצע בהסכמה. ואכן, בשותפות הזאת, כפי שאמרתי, נמצאות מדינות אגן הים התיכון. נוסף עליהן, מהמזרח התיכון היתוספה מדינת ירדן - הממלכה ההאשמית - לאחר שחתמה על תהליך ברצלונה. 
       
       הוחלט בין חברי האספה הזאת, שהכינוסים של האספה יתקיימו לפחות פעם בשנה, והוחלט גם להקים שלוש ועדות שתתכנסנה לפי הצורך וידונו בהן בכל הנושאים הקשורים למטרת השותפות הזאת בין מדינות אירופה לבין מדינות הים התיכון. אנחנו מדברים על ועדה אחת שתתייחס ותטפל בכל הנושאים המדיניים, הביטחוניים, וייכלל בוועדה הזאת גם נושא זכויות האדם. כל מדינה מהמדינות השותפות תוכל שיהיו לה נציגים בוועדה הזאת, ידונו בנושאים והם יביאו את ההמלצות לאספה שמתכנסת פעם בשנה. הוועדה השנייה היא הוועדה שתדון בנושאים הכלכליים, בנושאים התקציביים, בנושאי חברה וחינוך שנוגעים לכל המדינות. הוועדה השלישית היא וועדה שתתייחס לאיכות החיים, איכות הסביבה וחילופי משלחות ותרבות.
       
       מבחינתנו, יצא לי לייצג את הכנסת בשני הכינוסים החשובים: הכינוס הראשון שדן בכינון האספה הזאת, שהתקיים בדצמבר בנאפולי - קדמו, כמובן, לכינוס הזה ישיבות שהשתתפו בהן חבר הכנסת אברהם בורג וחבר הכנסת רוני בר-און, ואכן, בכינוס בנאפולי היתה ההכרזה החגיגית על הקמת האספה, בהסכמה של כל החברות בוועדה הזאת. 
       
       נוסף על כך הוחלט שתהיה ישיבה נוספת – היא נקבעה ל-19 ו-20 בינואר - שבה יאשרו את התקנון של האספה הזאת. וכאן נובעת החשיבות של אישור התקנון, אדוני היושב-ראש, והיו כמה הישגים חשובים מאוד למדינת ישראל ולכנסת ישראל, והיה לי הכבוד לייצג את הכנסת והמדינה שם. 
       
       אחד הנושאים החשובים שהתקבלו שם הינו ההכרה בשפה העברית כשפה רשמית. ההישג הזה הינו הישג היסטורי. פשוט מאוד: באספה הזאת הוכרו בהתחלה כשפות עבודה האנגלית, הצרפתית והערבית. במאבק ובסיוע של חברים טובים שם הצלחתי להכניס את השפה העברית כשפה רשמית במוסד די חשוב. אנחנו מדברים על מוסד שמורכב מ-240 חברים, 120 שיהיו נציגי הפרלמנט האירופי ו-120 של מדינות אגן הים התיכון. והצלחנו בנושא הזה. אני יכול להגיד, בפני אדוני היושב-ראש ובפני הכנסת, שזו הצלחה חשובה מאין כמוה, שכל חבר כנסת שייצג את המדינה, שידבר בפני האספה, יוכל לדבר בשפת אמו, והשפה העברית הפכה להיות שפת עבודה ושפה רשמית באספה הזאת. 
       
       הנושא השני החשוב - הנושא של מקומות הכינוס של האספה. אני הצעתי ולקחתי על עצמי – בשם הכנסת, בשם ממשלת ישראל - שאנחנו מוכנים לארח אצלנו את האספה; נבטיח את השתתפותם של כל חברי האספה ממדינות האיחוד האירופי וממדינות אגן הים התיכון, אפילו נבטיח את השתתפותן של מדינות שאין להן קשרים דיפלומטיים עם מדינת ישראל. בסיוע של החברים – גם של יושב-ראש הפרלמנט המרוקני וגם הנציגים המצרים - הצלחנו להעביר את ההחלטה הזאת. היה מעין שיתוף פעולה, שנדיר לראות אותו, בתמיכה גלויה. אפילו היה ויכוח בין המשלחות מהמדינות הערביות באגן הים התיכון. הנציג הסורי התנגד להחלטה הזאת. בסופו של דבר התקבלה ההחלטה ברוב גדול, וכפי שאמרתי, צריך לציין את התמיכה של נציגי הפרלמנט המצרי, ד"ר עאמר מנצור, שעמד על כך שישראל צריכה לארח אספות כאלה, כדי לעודד את ההבנה והשלום בין ישראל לשכנותיה. 
       
       אני רוצה לציין עוד נקודה חשובה, אדוני היושב-ראש, והיא הנושא של שימור עקרון הייצוג השוויוני על בסיס מדינתי. היתה הצעה שיהיה ייצוג לחברי האספה על-פי גודל האוכלוסין. כמובן, אנחנו התנגדנו, ובסופו של דבר התקבלה ההצעה שמספר הנציגים יהיה לפי מספר המדינות. כך הבטחנו שלמדינת ישראל, שנחשבת מדינה באגן הים התיכון, יהיו עשרה נציגים באספה הכללית עד חודש מאי. בחודש מאי, ברגע שמלטה וקפריסין יהפכו לחלק מהאיחוד האירופי, יהיו לנו 12 נציגים ו-12 קולות בהצבעות השונות. כמובן, זה הישג חשוב; מה עוד שהבטחנו שבוועדות, אדוני היושב-ראש, יהיה לנו ייצוג של ארבעה נציגים בכל ועדה, וכמובן, הייצוג הוא שוויוני. 
       
       לסיכום, אדוני היושב-ראש, אני רואה חשיבות רבה בכך שהצלחנו בעמל לא קל להיות מיוצגים באספה של האיחוד האירופי באגן הים התיכון, ה"יורו-מד", כפי שהוא נקרא, ונוכל להביא את דברנו. בדרך כלל אנחנו סובלים באספות בין-לאומיות ואפילו באומות המאוחדות מכך שאנחנו במיעוט, אבל כאן, מכיוון שההחלטות תתקבלנה על בסיס הסכמה בין כל החברים, תהיה לנו הזכות להביע את עמדותינו, נוכל להיות שווים לשאר המדינות ונצליח להביא את דברנו גם בפני המדינות שיש להן אינטרס חשוב לקרב בין המדינות השותפות באגן הים התיכון ומדינות אירופה. תודה רבה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת מגלי והבה. אני חייב בשם הכנסת גם להודות לך, וכמי שהשתתף במקרה באחת מישיבות ההכנה, אני יודע כמה סקפטיות היתה אם אכן תצליח להעביר את ההישגים האלה. אבל הצלחת אחד אחד, ואני באמת חושב שזה הישג חשוב. 
       

       
הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 36) (הצהרת אמונים) 
       [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/35).]
(קריאה ראשונה)
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חברי הכנסת, הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 36) (הצהרת אמונים), קריאה ראשונה. הדיון יתקיים היום וההצבעה תתקיים ביום שלישי. יציג את ההצעה לא אחר אלא יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת רוני בר-און. 
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       תודה רבה. 
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מבקש להציג בפניכם הצעת חוק בקריאה ראשונה מטעם ועדת הכנסת, שעניינה נוסח הצהרת האמונים של חברי הכנסת. 
       
       כידוע לכול, היום מתחייב כל חבר כנסת שעה שהוא מושבע לתפקידו "לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת". הצעת החוק המונחת בפניכם מציעה להוסיף לאחר הנוסח הזה את התוספת הבאה, שלפיה חבר הכנסת מתחייב גם: "לשמור על כבוד הכנסת וחבריה ולנהוג בהתאם לכללי האתיקה של חברי הכנסת". הצעה זו גובשה בוועדת הכנסת בעקבות המלצתה של ועדה ציבורית שמינה יושב-ראש הכנסת לצורך גיבוש קוד אתי לחברי הכנסת, ועדה שבראשה עמד שופט בית-המשפט העליון בדימוס, פרופסור יצחק זמיר. 
       
       הוועדה הציבורית, יש לומר, טרם גיבשה את ההצעה השלמה של הקוד האתי השלם ולפניה עוד עבודה רבה, אולם לבקשת יושב-ראש הכנסת ולכבוד יום הולדתה ה-55 של הכנסת, שחל בט"ו בשבט, העבירה הוועדה הציבורית לוועדת הכנסת שתי המלצות: הראשונה, זו המונחת לפניכם, לתקן את נוסח הצהרת האמונים של חברי הכנסת; והשנייה קובעת את חלק המבוא או את החלק הכללי או את עקרונות היסוד של הקוד האתי החדש. ועדת הכנסת, בישיבתה בשבוע שעבר, אימצה את שתי ההמלצות. עקרונות היסוד לקוד האתי החדש אושרו על-ידה והם ייכנסו לתוקף בימים הקרובים, עם פרסומם ברשומות. 
       
       אני מבקש את אישורה של הכנסת להצעת החוק, המרחיבה את נוסח הצהרת האמונים של חברי הכנסת וכוללת בו גם את מחויבותם לשמירת כבוד הכנסת וחבריה ואת ההתחייבות לנהוג בהתאם לכללי האתיקה. 
       
       מבחינת חובת הגילוי הנאות, אני חייב לומר, שלאחר שההצעה הזאת תעבור את הקריאה הראשונה, היא לא תובא לקריאה שנייה ושלישית עד שתושלם מלאכת הקוד האתי כולו, כדי שלא נימצא במצב שבו יש לנו חובה על הצהרת אמונים לקוד אתי שטרם אישרנו אותו. תודה רבה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אני מודה מאוד לחבר הכנסת רוני בר-און, יושב-ראש ועדת הכנסת. אנחנו נפתח בדיון, וההצבעה, כאמור, מחר, יום שלישי. חברי הכנסת שהביעו רצון להשתתף בדיון הם חבר הכנסת אברהם רביץ – לא נמצא, חבר הכנסת אברהם שוחט – לא נמצא, חברי הכנסת אחמד טיבי, עסאם מח'ול, מוחמד ברכה – לא נמצאים. חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת נסים זאב. 
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הצהרת האמונים בנוסח החדש מכניסה את ההתחייבות לנהוג על-פי כללי האתיקה של חברי הכנסת לתוך חוק-יסוד: הכנסת. חברי הכנסת, אני יושב בוועדת האתיקה של הכנסת ורואה את מבחר הכיעור במנות מרוכזות, לא באופן אקראי, כמו אלה מבינינו שאינם זוכים להיות נוכחים בכל הקרבות לעיני התקשורת שנערכים כאן, אלא רק במקצתם. כיושב-ראש הוועדה אני מצר מדי שבוע על כך שהסנקציות שהוועדה יכולה ונוהגת להטיל נתפסות לעתים כתעודת הצטיינות של חבר הכנסת בעיני בוחריו, ממש כמו שלעתים הרחקה מאולם המליאה נתפסת כהוכחה להיות חבר הכנסת לוחם ללא חת וללא מורא וללא נימוס וללא כללים על דעותיו ועל האינטרסים של שולחיו. 
       
       לכן הייתי צריך לברך באמת על כך שההתחייבות לנהוג על-פי כללי האתיקה תוכנס להיכל הזה בכניסה הראשית, בחוק-יסוד, ולא רק במסגרת תקנון, אבל הלוואי שהייתי מאמין כי שינוי זה יביא אותנו, חברי הכנסת, לנהוג אחרת. גם היום, עוד טרם שינוי הנוסח, אומרים חברי הכנסת: "אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל". זה מפריע לכמה מאתנו לתמוך ב"חיזבאללה"? לתמוך במלחמת הטרור של הרשות? להבין מחבלים מתאבדים? ללכת להאג להעיד נגד מדינת ישראל? אף שזאת הפרת אמונים, להבנתי, כפשוטה, כמשמעה, לא בהתפלפלות משפטית, אלא ממש כמו שהתכוון מי שכתב "לשמור אמונים למדינת ישראל", שהיא מדינתו של העם היהודי, אין מעמידים אותם לדין על הפרת אמונים, ודאי לא על בגידה. אז האם אנחנו באמת סבורים שתוספת ההתחייבות לשמור על תקנון האתיקה תשפר את ההתנהגות?
       
       לצערי, חברי הכנסת, דומני שעד שלא נדע איך לתגמל את אלה המהווים דוגמה אישית חיובית בהתנהגותם ועד שלא יהיו לתקנון האתיקה גם שיניים, עד שכל מי שמגדף ידע שהוא ילקה בכיסו על כעסו, לא ישתנו נורמות ההתנהגות בבית הזה ולא ירום כבוד הכנסת. תודה רבה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת אריה אלדד. חבר הכנסת נסים זאב - בבקשה, אדוני. אחריו יבוא חבר הכנסת דהאמשה. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב בראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק אומרת, שחבר הכנסת צריך להצהיר אמונים ובתוספת לכך להצהיר כי ישמור על כבוד הכנסת וחבריה וינהג בהתאם לכללי האתיקה של חברי הכנסת. חבר הכנסת אלדד, אני מאוד מעריך אותך, אתה רוצה להפוך את הכנסת הזאת לעבריינית? הרי אתה בעצמך אמרת, שמה שאתה רואה בוועדת האתיקה זה שחור משחור. אתה חושב שהתרבות בכנסת תשתנה? בעצם, מה אנחנו עושים? היום מעגנים בחוק-יסוד את העניין שכל חבר כנסת שמתפרע או הביע איזו עמדה יהיה עבריין, כי היום יש חוק. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך, שבחוק הדיינים, למשל - הבאתי הצעת חוק שאני מקווה שתעלה בקרוב, שמציעה לשנות את הנוסח ולעדן אותו יותר. ומה הצהרת האמונים שאני מבקש שדיין יצהיר? אני מתחייב לשמור אמונים לדיני תורת ישראל ולמדינת ישראל, והריני מקבל על עצמי לשפוט את העם משפט אמת וצדק. היום בחוק הדיינים, הנוסח שקיים היום - אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל, אין תורת ישראל. קודם כול, לשפוט  את העם משפט צדק, לא להטות משפט, ולא להכיר פנים. ואיפה - לא תיקח שוחד? והוא הדין לגבי השופטים, גם באותו נוסח.  אם אני אומר, לשפוט צדק ואמת, זה כולל הכול. זה ודאי לא להכיר פנים, זה ודאי לא להטות משפט. לא צריך בכל בעיה שמתעוררת לשנות את ההצהרות.  
       
       אני חושב שהצהרה כוללת הכול. עניין של כבוד בין חברים זה עניין של תרבות, זה לא עניין של חוק-יסוד. אני חולק על זה באופן מאוד מהותי, ואני חושב שהכנסת, אם תצביע בעד החוק הזה, בעצם תפגע בעצמה. חבל שחברי הכנסת לא נוכחים פה ולא מבינים שמחר הם יכולים להיות נתבעים, אפילו בבית-משפט, בעקבות הצעת החוק שנראית כל כך נאורה, מתקדמת ועושה צדק, לשנות את הסגנון. 
       
       אנחנו לא נשנה פה שום דבר, אדוני היושב-ראש. מה שהיה הוא שיהיה. וחבל מאוד שחלילה וחס אנחנו נכשיל את חברי הכנסת במידת יתר, ולדעתי - מאוד מיותר.  
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. אחריו – חבר הכנסת אורי אריאל.  לאחר מכן - חבר הכנסת  יאסינוב.  בבקשה, אדוני.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי  הכנסת, לא שאין בעיה של אתיקה בכנסת, ולא שחברי הכנסת שומרים תמיד על כבוד הכנסת או על כבוד היחס החברי ביניהם או על כבודם של חברים אחרים. הבעיה קיימת. אבל התרופה  המוצעת  לפנינו פה לא רק שאיננה תרופה, היא רק תסבך ותביא לתוצאות שליליות. היתה לי הזכות להשתתף בדיון עם הוועדה הנכבדה, ועדה ציבורית, דיון שהיה פה בכנסת. והיו שם גם דברים גלויים, דברים כנים, והתלבטנו כולנו בבעיה כולה. אבל, עם כל הכבוד, התיקון המוצע לנו פה איננו מוסיף. יכול מאוד להיות שהוא גם יגרע. 
       
       אינני מבין איך חבר כנסת שמצהיר את הצהרת האמונים, שהיא לדעתי שלמה וקצרה וברורה, איננו מבין, גם בלי הצהרה כזאת, שאלף-בית של האתיקה ושל החברות  בבית הזה מחייב גם לשמור על כבודו, ומחייב גם לשמור על כבודם של החברים  האחרים בבית.  
       
       פה אני רוצה לומר עוד מלה לגבי ההתפרצויות הקשות שקורות גם בבית הזה. קורה שההתפרצויות האלה, תהייינה קשות ככל שתהיינה, יכולות להיות מובנות גם על-ידי הציבור. יש לנו רגעים קשים, יש שעות שאנחנו באמת, כל אחד בדם לבו מסיח, וגם מביע את דעתו, ובצורה הקשה ביותר. אני חושב שזה גם לגיטימי וזו איננה דוגמה רעה, לא מבחינת חינוך ולא לציבור כולו, וזה איננו פוגע בכבוד הכנסת. חבר הכנסת שמביע פה עמדה אידיאולוגית, תהיה קשה ככל שתהיה, וחבר כנסת אחר שיש לו עמדה ממש הפוכה, ושניהם מתעמתים, אני חושב שהם עושים זאת בשליחות הציבור ועושים את תפקידם נאמנה. מה שיש כן להוקיע - גם את הדברים האלה אפשר להביע, אפשר להגן על העמדות האידיאולוגיות בצורה הקשה ביותר, וגם בקול רם, אבל אפשר עדיין לא לרדת לרמת הזילות, שלצערי הרב גם הרבה פעמים קורית כאן. אפשר גם לשמור על ביטויים נכונים, אפשר גם לשמור על לשון נקייה, ועם זאת להביע את העמדה הקשה ביותר. 
       
       אבל כנראה, בכל אופן יש פה דבר שהוא טעון תיקון. לא רק שאינני בטוח, אני בטוח בהיפך הגמור. התיקון המוצע לפנינו לא יוסיף אלא רק יגרע. הוא רק יסרבל את הצהרת האמונים הקיימת. הוא גם לא יוסיף מאומה לתרבות הדיבור ולתרבות ההתנהגות בכנסת ולא יוסיף גם לשמירת כבוד הכנסת וכבוד חבריה. אני חושב שהתיקון  חייב  לבוא לא בהצעת חוק אלא בדרכים אחרות, רבות ומגוונות, שיש בהן אכן להועיל. 
       
       אני, ברשותך, רוצה להוסיף רק משפט אחד. שמענו כאן פירוש מסוים - - -
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אבל, אדוני, הזמן כבר חלף עבר לו במהירות רבה.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אני רוצה רק לומר שתי מלים. אינני מסכים עם פרשנותו של חבר הכנסת אלדד, הקשה והבוטה והחד-סטרית לגבי הנאמנות - כאילו יש פה עבריינים שצריך להעמיד אותם לדין על בגידה. הסיפורים האלה, חבר הכנסת אלדד, אין להם מקום, ואני חושב שהם פוגעים בכבוד הכנסת וגם בכבוד הייצוג כאן. תודה רבה.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת דהאמשה. חבר הכנסת אורי אריאל, ואחריו - חבר הכנסת יאסינוב. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר - סליחה, הוא איננו. זה חלק מכיבוד המליאה והאתיקה. יושב-ראש ועדת הכנסת?
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       לא, השר לא שייך לעניין הזה. אני חושב שחייב להיות שר במליאה, אבל זה לא שייך לדיון הזה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אנחנו נסתפק בסגן השר צבי הנדל. הוא נציג ראוי. 
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       סגן שרת החינוך  נשאל לכללי אתיקה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       טוב, אני מבקש לא להפריע לחבר הכנסת אורי אריאל. ולעצם הערתו, אני חושב שהוא צודק. שר תורן חייב להיות במליאה.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       חברי חברי הכנסת, החקיקה הזאת לפי דעתי לא תביא ליותר כבוד לכנסת, אלא אם נגלה בהמשך הדרך, כפי שהתבטא היושב-ראש, לפני שנצביע בקריאה שנייה ושלישית, דברים אחרים בענייני האתיקה. כי רק החקיקה והמלים האלה לא יועילו. הרי כשאתה בוחן את ההתנהגות של אחד מחשובי הבית הזה, אחד מוותיקי הבית הזה, נניח ראש הממשלה - חותם על הסכם קואליציוני שהוא יחזק את ההתיישבות, אז הוא מחזק את ההתיישבות. כל אחד ישפוט אם זה משדר אמון לציבור. כל אחד ישפוט.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       כשאומרים, אנחנו מכבדים את הכנסת, אז מה זה אומר? נניח לראש הממשלה יש דרך לכבד את הכנסת, בעצם יש לו דרכים רבות. הוא מופיע פה יותר מחלק גדול מחברי הכנסת. הוא יושב בישיבות הכנסת יותר מרוב חברי הכנסת. האם זה מפני שאין לו מה לעשות? ודאי שיש לו מה לעשות. אבל הוא רואה בזה ערך. הוא רואה ערך בישיבה בישיבות הכנסת. האם הוא משוכנע, לא כתרגיל, אלא משוכנע בתוכו שהוא צריך להביא עקירת יישובים לכנסת? לא. אם זה נוח וזה משרת משהו וכו', וככה וככה וככה, אז אולי הוא יביא את זה גם לכנסת. אז זה ייפתר בחוק, יושב-ראש ועדת הכנסת?  אני מעריך שלא, כי הרי זה עניין של תרבות בעיקר, ואם מנהיגי הציבור, כמונו, בוודאי ראש הממשלה, ואחרים, לא ייתנו את הדוגמה האישית, יהיה קשה מאוד להגיע לאן שאולי כולנו, בטוח כולנו היינו רוצים להגיע. 
       
       אני הייתי מציע ליושב-ראש הכנסת וליושב-ראש ועדת הכנסת בעיקר לתת שיניים למקרים שבהם יש עבירות ברורות ויש עלבון ברור לכנסת. אם אין שיניים לעניין, זה יהיה דיון אולי מאוד מרתק וכו', אבל לא יצא ממנו שום דבר. זה לא דבר יוצא דופן כאן בכנסת, אבל חבל להוסיף על זה. אני מקווה שהוועדה אכן תמצא את הכלים כדי שמי שלא בסדר ילקה, ובא לציון גואל.  תודה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה. אני גם מפנה את תשומת לבו של חבר הכנסת אורי אריאל לכך שנציג הממשלה הוא השר עוזי לנדאו והוא נמצא אתנו.  ואתה ודאי תסכים אתי שהוא נציג ראוי ורצוי לממשלה. 
       
       חבר הכנסת יגאל יאסינוב,  ואחריו - אחרון הדוברים, חבר הכנסת טלב אלסאנע.
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להחזיר אתכם חודשיים אחורה, לדיון ולהצבעה כאן על הצעת חוק שלי, שבה הצעתי להוסיף להצהרת אמונים מלה אחת, והיא "לחוקיה". הייתי בטוח שזה יכול לפטור אותנו מכל העבירות כביכול של חברי כנסת בתחום האתיקה והקוד האתי. 
       
       אני רוצה לומר לכם, שההצעה הממשלתית הזאת לא נשמעת טוב והיא לא ברורה. אני רוצה להבין, איך אפשר להחליט מה היא התנהגות אתית או לא אתית של חבר הכנסת אם הוא לא עובר על כללים כלשהם? אנחנו בעצם הולכים לחוקק חוק כשאנחנו לא יודעים מהם הכללים ומה יהיה אחר כך הפירוש של הקוד האתי. זו הבעיה, כי אנחנו מצביעים על חתול בשק. 
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       לא היית פה, הסברתי את זה.
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       נכון, אבל אני שמעתי מה אמרת, ראיתי את זה בערוץ-33 בחדר.  
       
       בכל מקרה, אנחנו משאירים להחלטת ועדת האתיקה. אני לא יודע מה יהיה אם בראש ועדת האתיקה יעמוד איש פנאטי. יש לנו היום יושב-ראש שהוא ראוי לחיקוי במובן האתי, אבל מה יהיה עם מישהו אחר? זו הבעיה. הצעת החוק היא ממשלתית, אבל זו טעות להביא הצעה כזאת להצבעה, אני חושב שזו שגיאה. אני לא מצביע בעד החוק הזה. אני לא אצביע נגד, כי הצעת החוק היא ממשלתית ואני חבר הקואליציה.  

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:

       אדוני, זה לא חוק ממשלתי. זו הצעה של ועדה ציבורית, וכרגע זו הצעה של ועדת הכנסת.
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       אם כך, טעיתי. בכל מקרה, אני לא יכול להצביע בעד חוק שכזה. 
       
       אני רוצה להתייחס בקצרה למה שאמר חבר הכנסת נסים זאב. אם, חס וחלילה, מתי שהוא, אנחנו נעביר פה הצהרה שתהיה מקובלת אך ורק על תנועה פוליטית אחת בבית, זה יהיה אסון וזה יהיה אסון לדמוקרטיה. תודה.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת יאסינוב. חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו - חבר הכנסת איוב קרא. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהצהרת האמונים בנוסח הקיים, המחויבות היא אמונים למדינת ישראל, ואין התחייבות לשמור על החוקים מכוח הסברה שמחוקק תפקידו לחוקק את החוק. הכנסת היא ריבון והיא מחוקקת את החוקים. ולכן הוא אמור לפעול לתיקון חוקים ולא בהכרח לקדש אותם. זה לא אומר שמותר לו לעבור על החוק. אבל המעמד שלו, הסמכות שלו, המנדט של חבר הכנסת הוא ליזום גם שינוי חוקים שאינם נראים לו.  
       
       היום באים להוסיף מחויבות לכללי האתיקה. לדעתי, אם אנחנו לא מכניסים להצהרת אמונים את המחויבות לחוקים, אין שום היגיון להכניס את ההתחייבות לגבי כללי האתיקה. אלה כללים פנימיים שמחייבים חברי הכנסת. אלה לא עקרונות-על שמחייבים את כלל האזרחים. הם תקפים, הם מחייבים, אבל אין שום סיבה או היגיון להכניס אותם למסגרת הצהרת האמונים. 
       
       כבוד היושב-ראש, אני רוצה לציין, שמי שיוזם את הצעת החוק סבור כנראה שבדרך זו הוא מעלה את קרנה ואת מעמדה של הכנסת. אבל אני סבור שהמעמד של הכנסת מוקנה לה מכוח הפעילות שלה. הזילות של הכנסת גם היא מכוח הדיונים, כשנושאים חשובים לא מובאים לכנסת - וקיימנו כאן דיון על הכנס בהרצלייה. זה לא אומר שלא צריך לקיים כנסים כאלה, אבל נושאים חשובים שנוגעים לעתידו של העם או חשובים לאזור בכלל אמורים להיות נדונים קודם כול כאן, בוודאי לא בעיתונות ולא בכנס זה או אחר. 
       
       חשוב גם לא רק לכבד את כללי האתיקה, אלא גם לכבד את עקרונות-העל. כבוד היושב-ראש, אנחנו שומעים שרים בממשלה הזאת, שהטירוף שלהם מעביר אותם על דעתם. הם מתחילים לדבר על השאלה, איך להתמודד עם האוכלוסייה המוסלמית על-ידי התנצרות. זה ממש טמטום. נשאלתי היום: איך אתה מסביר את זה? ואמרתי שההסבר הוא לא בתחום הפוליטי, הוא אולי בתחום הפסיכולוגי. מה זאת אומרת ששר בממשלה שמכבד את עצמו מדבר בצורה הזאת?  
       
        אנחנו  שומעים שראש הממשלה, חברי הכנסת, מדברים - - -
       
עמרי שרון (הליכוד):
       
        חלק מהעניין של הבית  וההתייחסות היא גם בצורה שבה מתייחסים למי שאתה לא מסכים אתו. גם אם אני לא מסכים במאה אחוז עם ההתבטאות של מי שאמר מה שאמר, עדיין הדרך שבה אתה כרגע פונה אליו היא מראש גם מבזה, גם פוגעת, וגם אתה חוטא כמוהו או קצת אחרת.   
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       חבר הכנסת שרון, אני לא חושב שהניסוח שלי לא מבטא בצורה הולמת את ההצהרות של השר בני אלון. לדעתי, אין הגדרה הולמת יותר לדברים שהוא אמר. יש יחס משפיל כלפי כלל האוכלוסייה הערבית או המוסלמית. זה לא פגע באדם אחד, אלא באוכלוסייה שלמה. יש ויכוח, יש סכסוך שהוא פוליטי; זה לא אומר שלא צריך לכבד את העם השני, את הזהות שלו, את האופי שלו, את התרבות שלו. להתייחס בצורה כזאת, זה מראה על קלות דעת איומה.
       
       גם העניין של חילופי יישובים ערביים מתוך המדינה, מה זאת אומרת? האם זה סחר-מכר? האם זה אנשים שאפשר להעביר אותם מכאן לשם? אלה אזרחי המדינה, אלה שייכים למדינה.
       
השר עוזי לנדאו:
       
       - - -
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
	רק כדי להניח את דעתו של השר עוזי לנדאו - א. אף שאין הקבלה בין האזרחים הערבים שחיים במדינה לבין האזרחים היהודים שחיים מחוץ לגבולות המדינה - - - 

השר עוזי לנדאו:
       
       למה אין?
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אין הקבלה. אבל אין התנגדות שצבי הנדל יישאר ברצועת-עזה ויקבל על עצמו את החוק הפלסטיני ויקבל את האזרחות הפלסטינית, ואין לי התנגדות שהוא יבקר גם בפרלמנט הפלסטיני. אין לי שום התנגדות. 
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       יש להם חוק?

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת איוב קרא, אחרון הדוברים. 
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       יש הצבעה היום?
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       ההצבעה תתקיים מחר במסגרת הישיבה החגיגית של הכנסת. כך קבע יושב-ראש הכנסת.

איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חושב שהחוק הזה הוא חוק ראוי ונכון, במיוחד בעקבות המצב ההולך ומידרדר בבית הזה. אני חושב שמזמן היה צריך ליזום את החוק הזה ולהביא לחקיקתו. אני חושב שזה דבר מאוד חשוב לבית הזה, לשמור על המעמד שלו, על האווירה בתוכו. אין לי ספק שזה דבר מחויב המציאות. כשהסתכלנו פעם על הבית הזה, הכול היה  מתוך יראת כבוד. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       זה מרכז הליכוד - - -
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       זה לא מרכז הליכוד. כל הזמן, מרכז הליכוד. הליכוד, ידידי דהאמשה, היא מפלגה דמוקרטית, הכי דמוקרטית, שלא היתה לה ועדה מסדרת מעולם. אני גאה להיות חלק מחברי מרכז הליכוד, שיודעים לשלוח לכנסת את האנשים הכי מוכשרים והכי טובים מתוכם. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       שמצביעים פעמיים.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       ההצבעה הכפולה היתה פה ולא במרכז הליכוד. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       הם שליחי המרכז. זה מה שהמרכז שלח.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       מרכז הליכוד היה מאז ומתמיד, גם בתקופתו של מנחם בגין, זיכרונו לברכה, וגם בתקופת שמיר, ייבדל לחיים ארוכים, וגם בתקופתו של ביבי, ונכון גם לתקופתו של אריק שרון - - - 
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       אתה טועה. אצל בגין היתה ועדה מסדרת.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אולי לפני שנולדתי. אני יכול לומר לך, שעם כל המאבקים שהיו בליכוד, ידעו גם להתעלות וללכת ביחד בצורה דמוקרטית, ולא כמו כל המפלגות הקטנות שבעצם יש להן ראש שמכתיב את הרשימה איך שנוח לו, ואין דין ואין דיין, ואין ראייה דמוקרטית. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       יש משהו שורשי - - - הבוקר שמעתי שאתה מתכוון להימנע בהצבעה או להצביע נגד. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       זה לא שייך להצהרת האמונים והאתיקה.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       זו התנהגות חברי הכנסת. זה חלק מהתנהגות חברי הכנסת - - - 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אני מודיע לך בריש גלי, שאני לא אתן לאיש להפיל את ראש הממשלה שלי. זה - חד-משמעית. זה הכיוון שלי וזו הנאמנות שלי לדרך ולאלה ששלחו אותי לכנסת. כל מה שהוא אומר הוא עדיין בחזקת הצהרה. חלילה, אני לא נרתע ממשהו. היתה פה הבטחה של יושב-ראש הקואליציה, שבשעת אמת, אם יהיו הכרעות גורליות, תהיה הצבעה חופשית בתוך הליכוד. לכן די לבעיה בשעתה. אנחנו לא ניתן לשמאל לחגוג ולהפיל את ראש הממשלה שלנו. כבר היינו בסרט הזה ושילמנו את המחיר של אוסלו בזמנו, שהביא את האסון עלינו ועל שכנינו. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       חברים שלך בקואליציה לא ייתנו לך להצביע - - - 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אם אצה הדרך למפלגת העבודה להיכנס לממשלה, אנחנו לא ניתן לה להיכנס לממשלה. אם היא תיכנס לממשלה, אני אבקש ועדת חקירה פרלמנטרית על פרס ועל הפשע הזה שהביא עלינו עם אוסלו.
       
       זה מה שרוצה מרכז הליכוד, אנחנו נאמנים לדרך של מרכז הליכוד ונפעל בדיוק על-פי הנחייתו של מרכז הליכוד, כי זו המפלגה הכי דמוקרטית והכי נכונה לתקופה הזאת. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       מה זה דמוקרטית...
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת איוב קרא. חבר הכנסת רוני בר-און, יושב-ראש ועדת הכנסת שהביא לנו את ההצעה שבה דנו, רוצה להשיב למי  שדיברו כאן. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, תשובה מחייבת הצבעה.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אתה צודק בעיקרון. מכיוון שהנושא קצת מיוחד ויוצבע במסגרת ישיבה חגיגית של הכנסת, בלי לפגוע בחבר הכנסת נכבד כמו רוני בר-און, יושב-ראש ועדת הכנסת, בכל זאת יש סדר-יום טקסי וחגיגי, ואין מקום לתשובות מסוג זה. 
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       אני לא צריך לחרוג מכבודי, ואני אדבר מחר גם בישיבה החגיגית. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       מסתבר שיושב-ראש ועדת הכנסת סידר לעצמו זמן דיבור גם מחר. לא ידעתי.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       הוא צריך לומר שתחילת התשובה עכשיו והמשכה יהיה מחר. 
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       נכון. מחר אני אגיד תודה רבה. תודה רבה על ההערה, ההערה נכונה תקנונית. 
       
       אני אדבר בקצרה, באופן טלגרפי, כיוון שגם מרבית המסתייגים אינם פה. 
       
       חבר הכנסת אלדד, יושב-ראש ועדת האתיקה, הביע את צערו על כך שבהצעת הקוד שהגשנו אין סנקציות. הוא הציע סנקציות כספיות. פרק הסנקציות יגיע. אמרתי שהגשנו רק את חלק המבוא, את החלק הכללי, שהוא הצהרת האתיקה של הכנסת. אנחנו נרד לפירוט העבירות - מה מותר ומה אסור - וכנראה גם נגיע לפרק העונשין. פרק העונשין יהיה שונה מהפרק הקיים היום, שכנראה לא משרת את המטרות של הקוד האתי.

       חבר הכנסת נסים זאב, שדיבר על הצהרת האמונים, אמר: אתם חושבים שמי שיפר כלל אתיקה צריך יהיה להעמיד אותו לדין פלילי על הפרת אמונים. תנוח דעתך, חבר הכנסת זאב, לא יועמדו לדין פלילי. מי שיפר את הקוד האתי יעמוד לדין בוועדת האתיקה של הכנסת. הצהרת האמונים איננה לוקחת את הקוד האתי והופכת אותו לאיזה קוד פלילי או לקודקס פלילי, אלא משאירה אותו באותו מקום.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       חבר הכנסת בר-און, רק שאלה, ברשותך - - - 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       לא ברשותו, אלא ברשותי, חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואני מאפשר לך. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       הרי להצהרת האמונים יש איזה תוקף לצורך כניסת חבר הכנסת לתפקידו. מה המשמעות של הפרת הצהרת האמונים בהקשר זה כשהוא מפר כללי אתיקה?
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       אני אסביר. בהזדמנות הזאת, כשאנחנו עושים סדר או מעשה חדש בעניין כללי האתיקה, עושים "אפ-גריידינג", שדרוג, מרימים אותם קצת מהמקום המוצנע והלא-רציני שהם מופיעים בו בתקנון, בבחינת חצי אות מתה - סעיף אחד כללי שאומר לא להשתמש בזכויות שלא כהלכה, והסעיף הכללי שמדבר על שמירה על כבוד הכנסת ועל כבוד החברים. אנחנו חושבים שבקוד האתי צריך להגיד הרבה יותר דברים. כדי לתת לזה איזה נופך מסוים - - - 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       זו רק הצהרת אמונים, עם כל הכבוד. 
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       זו הצהרת אמונים לשמירת הכללים. הצהרת האמונים היא הצהרת אמונים - לשמור אמונים למדינה. אנחנו לא שומרים אמונים לקוד האתי. תפרידו. אני אקרא לכם ברצף אחד איך תיראה הצהרת האמונים: אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת. זו הצהרת אמונים למדינה, לשליחות. אחר כך יבוא: לשמור על כבוד הכנסת וחבריה ולנהוג בהתאם לכללי האתיקה של חברי הכנסת. המיקום שלה הוא בהצהרת האמונים, אבל הסיפא לא מדבר על אמונים, לא לחוק, לא למדינה ולא לשליחות. זה עונה על כל השאלות ששאלו גם יאסינוב ואורי אריאל. צריך לדעת לקרוא את ההצהרה. האמונים הם למדינה - - - 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       - - - 
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       אז אי-אפשר לעשות שתי שבועות. 
       
       ביקשנו בהזדמנות הזאת להעלות מדרגה את המחויבות האמיתית לקוד האתי, וביקשנו לתת לזה איזה ממד של טקסיות - גם מחר, בדיון החגיגי, וגם כמובן כאשר תושבע הכנסת השבע-עשרה, או כאשר ייכנסו לכאן חברים חדשים ויצטרכו להישבע אמונים. 
       
       לעניין שאמרת, ואמר את זה גם חבר הכנסת יאסינוב, שאנחנו מצהירים כביכול על בלנקו – לא יודעים מה הקוד וכבר נשבעים. הרגעתי אתכם - מחר אנחנו נעביר את זה בקריאה ראשונה, והקריאה השנייה והקריאה השלישית יתקיימו רק אחרי שכל הקוד האתי החדש של הכנסת יעבור. אז נדע מה אנחנו הולכים להוסיף להצהרת האמונים. 
       
       חבר הכנסת אורי אריאל דיבר דברים שאינם - סליחה על הביטוי - ממין העניין. אמרתי שכרגע הקריאה הראשונה שתתקיים מחר יש לה ממד טקסי בלבד. 
       
       חבר הכנסת יאסינוב ביקש, והזכיר את ההצעה שלו מלפני חודשיים להוסיף לאותה הצהרת אמונים את המלה "לחוקיה". הוויכוח הזה, כפי שאמר לך חבר הכנסת טלב אלסאנע, שהוא גם משפטן, שנותיו שנות דור, אם לחוקק "נשבע אמונים לחוקים". יש מי שאומרים כן ויש מי שאומרים שמרגע שבידיו לשנותם, אין צורך שהוא יישבע אמונים לחוקים. עכשיו אתה שואל, אז למה לכללי האתיקה? עניתי על זה. אתה לא נשבע אמונים לכללי האתיקה. אתה נשבע אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותך בכנסת. לעניין האתיקה, אתה רק מתחייב לכבד את הכנסת, לכבד את חבריה, לשמור על כבודם ולהתנהג בהתאם לכללי האתיקה. 
       
       עניתי כמובן גם על השאלה שבעצם לא יודעים על מה מצביעים. על זה מצביעים מחר, ולפני שנעביר את זה בקריאה שנייה ושלישית, תדע בדיוק על מה אתה מצביע. 
       
       תודה רבה, חברים. אני כמובן אודה לכם שוב מחר, כדי לסיים את דברי התגובה שלי ממש לפני ההצבעה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אני מודה מאוד ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת רוני בר-און, על תשובתו המפורטת לאלה שדיברו כאן. 
       

שאילתות ותשובות

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אנחנו נעבור לסעיף שאילתות ותשובות. אדוני סגן שרת החינוך, בבקשה. 


715. מבחן לתלמידים לקויי למידה
       
חברת הכנסת ענבל גבריאלי שאלה את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום כ"ד בחשוון התשס"ד (19 בנובמבר 2003):
       
       בחוזר מנכ"ל משרדך לשנת תשס"ד נדרשים תלמידים לקויי למידה לעבור "מבחן וכסלר" לקביעת מנת משכל, נוסף על האבחון הקיים.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם "מבחן וכסלר" מתאים להערכת התפקוד האינטלקטואלי של תלמידים אלה, ומדוע יש צורך בו?
       
       2. אם הוא אינו מתאים, האם יימצאו בחינות מותאמות יותר לאבחון ליקויי למידה?
       
       3. האם יידרשו ההורים לממן אותו, ואם כן – מדוע?
       
תשובת סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       בחוזר מנכ"ל בנושא תלמידים לקויי למידה, שהתפרסם בימים אלו, כלולות הנחיות בכל הנוגע להתאמת דרכי היבחנות של התלמידים הללו בבחינות הבגרות. החוזר מגדיר באופן מדויק ובהיר את סוגי האבחונים הנדרשים לצורך אישור ההתאמות השונות בבחינות הבגרות. לטענה כאילו כתוב בחוזר שתלמידים לקויי למידה חייבים להיבחן ב"מבחן וכסלר" אין יסוד.
        
       1. כפועל יוצא מההגדרה של ליקויי למידה, המתייחסת לפער משמעותי בין מדד אינטליגנציה - .I.Q - למדדי הישגים, שאינו מוסבר באמצעות פיגור שכלי, פגיעות חושיות וחינוך לא מתאים, נדרשת בדיקת היכולת השכלית של התלמיד. "מבחן וכסלר" הינו אחד המבחנים המקובלים לבדיקה זו. הוא גם אחד מכלי האבחון היחידים לבדיקת יכולת שכלית, שיש לו נורמות ישראליות, מהימנות ותקפות. 
       
       המבחן מאפשר לאמוד את רמת התפקוד השכלי של התלמיד, וכן את יכולותיו הקוגניטיביות השונות, והוא מספק מדדים שונים המתייחסים לא פעם ישירות להערכת סוג לקות הלמידה. הנתונים המתקבלים מהמבחן מאפשרים להתאים את תוכנית העבודה הייחודית לכל ילד, בהתבסס על נקודות החוזק והחולשה המאפיינות אותו. הערה: בספרות המקצועית מצויים מחקרים רבים המדגישים את חשיבות השימוש במבחני משכל לאפיון לקויי למידה ותרומתם הייחודית לתהליך האבחון.
       
       2. יש מבחנים שונים, פסיכולוגיים ודידקטיים, המסייעים לאבחון ליקויי למידה. בשום מקום לא מדובר על שימוש בכלי אבחוני אחד לאבחון ליקויי למידה. דבר זה אינו מתבצע בשום מקום בעולם וגם לא יכול להתקיים, לאור ההגדרות המורכבות של ליקויי למידה המופיעות בספרות המקצועית העולמית ומובאות בחוזרי המנכ"ל השונים בנושא. 
       
       3. "מבחן וכסלר" הינו, כאמור, רק אחד מכלי האבחון הנדרשים לאבחון תלמידים לקויי למידה, ולכן סוגיית המימון איננה ספציפית למבחן זה או אחר. עם זאת, משרד החינוך מקיים זו השנה הרביעית הליך למימון אבחונים לתלמידים ממשפחות הנמצאות בקשיים כלכליים. יועצות בתי-הספר משמשות גורם המפנה את הבקשות למימון האבחונים.
       
783. ציון יום הזיכרון ליצחק רבין ויום הזיכרון לרחבעם זאבי בבתי-הספר
       
חבר הכנסת מיכאל מלכיאור שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום ח' בכסליו התשס"ד (3 בדצמבר 2003):
       
       במכתבה של מנהלת האגף לחינוך על-יסודי למנהלי בית-הספר מ-23 באוקטובר 2003, מושווה רצח ראש הממשלה יצחק רבין לרצח שר התיירות רחבעם זאבי בכל הקשור להיבטים החינוכיים. 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. מדוע הוחלט לקשור בין שני מקרים אלה בהקשר החינוכי, לאור הלקחים השונים והנסיבות השונות?
       
       2. מדוע הפסיק משרדך לקיים את כינוס המנהלים והמפקחים ביום הזיכרון ליצחק רבין?
       
תשובת סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1. נדמה לי, חבר הכנסת מלכיאור, שאתה מחפש בחוזר מה שאין בו. מדובר בחוזר מנהלת האגף לחינוך על-יסודי, הנשלח דרך שגרה, מדי חודש, למנהלי בתי-הספר העל-יסודיים במערכת החינוך. בחוזר מצוינים, בין היתר, אזכורים לאירועים בולטים במהלך החודש, שמומלץ להתייחס אליהם במוסדות החינוך בדרכים חינוכיות - דיונים, שיחות והפעלות בכיתה. שמונה שנים לרצח ראש הממשלה יצחק רבין ז"ל ושנתיים לרצח שר בישראל, רחבעם זאבי ז"ל, נכללו במסגרת זו.
        
       קראתי את החוזר בשימת לב ואיני מוצאת בו כל פסול, להיפך. ברצוני גם להזכיר לחבר הכנסת מלכיאור, שוועדת השרים לענייני סמלים וטקסים החליטה בישיבתה ביום 29 ביולי 2002, בעת שחבר הכנסת מלכיאור שימש כשר, ש"משרד החינוך יבדוק אפשרות להקדיש שעת מחנך בבתי-הספר לזכרו של השר רחבעם זאבי ז"ל". אני סבורה שזו דרך ראויה להעלות את זכרו של שר בישראל, בן נאמן לארצו ולמולדתו, שנרצח על-ידי טרוריסטים פלסטינים, ואני גאה שמערכת החינוך אימצה אותה.
       
       2. מינהל חברה ונוער במשרד החינוך ממשיך כל השנים לקיים כנסי מפקחים ועובדי חברה ונוער בנושא רצח יצחק רבין ז"ל, וכן כנס נוער מרכזי לזכרו, המתקיים בכל שנה בירושלים.
       
788. מחסור בקלינאי תקשורת במגזר הערבי
       
חבר הכנסת מיכאל מלכיאור שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום ח' בכסליו התשס"ד (3 בדצמבר 2003):
       
       על-פי דוח מבקר המדינה מהשנה שעברה, קיים מחסור רציני בקלינאי תקשורת במגזר הערבי. 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. מה נעשה לצמצום המחסור?
       
       2. האם, לאור המצב, תינתן העדפה מתקנת בקבלת סטודנטים ערבים באוניברסיטאות, ואם לא – מדוע?
       
       3. האם יש תיאום בין משרדי הממשלה העוסקים בעניין זה, ואם לא – מדוע?
       
תשובת סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)

       1. צריך לזכור, שההכרה במעמדם של מטפלים בשירותי הבריאות, ובכלל זה במעמדם של קלינאי התקשורת, היא בתחום אחריותו של משרד הבריאות. עם זאת נמסר לי, שבסוף השנה האקדמית הנוכחית יסיימו את לימודיהם המחזורים הראשונים של בתי-הספר לקלינאות תקשורת באוניברסיטת חיפה ובמכללת "הדסה" בירושלים. ידוע לנו, כי בשני המוסדות מקבלים הכשרה תלמידים מהמגזר הערבי, שכבר עושים את העבודה המעשית שלהם במסגרות החינוך המיוחד. עם קבלת התואר ולאחר ההכרה במעמדם על-ידי משרד הבריאות יוכלו הבוגרים הללו להשתלב בעבודה ולתרום לצמצום המחסור הרציני הקיים בשטח בקלינאי תקשורת.
       
       2. תנאי הקבלה של סטודנטים לבתי-הספר לקלינאות תקשורת הם שוויוניים לכל המגזרים. הואיל והאוניברסיטאות והמכללות האקדמיות אוטונומיות להחליט על תנאי הסף לקבלת התלמידים ועל תוכנית הלימודים, לא נוכל להתערב בסוגיות הללו.
       
       3. קיים שיתוף פעולה בין משרד הבריאות לבין משרד החינוך, בעיקר ברמת מידע.
       
801, 807, 808, 843. טיול שנתי של תלמידי בית-ספר בקריית-שמונה
       
חבר הכנסת אלי אפללו שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום ח' בכסליו התשס"ד (3 בדצמבר 2003):
       
       ב"ידיעות אחרונות" מיום 24 בנובמבר 2003 פורסם, כי שליש מתלמידי בית-הספר התיכון "דנציגר" לא יצאו לטיול שנתי בשל מצוקה כספית. 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם הידיעה נכונה? 
       
       2. אם כן – מה היא עמדת משרד החינוך בנושא?
       
       3. מה הן הוראות משרדך לגבי תלמידים שאין יד הוריהם משגת לשלם את תשלום הטיול?
       
       4. כיצד יפעל המשרד על מנת למנוע הישנות מקרים דומים?
       
       
חבר הכנסת אמנון כהן שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום ח' בכסליו התשס"ד (3 בדצמבר 2003):
       
       ב"ידיעות אחרונות" מיום כ"ט בחשוון תשס"ד, 24 בנובמבר 2003, פורסם כי 75 מתוך 210 תלמידי כיתה י"ב בבית-הספר "דנציגר" בקריית-שמונה לא יצאו לטיול לאילת כי יד הוריהם לא השיגה את מחיר הטיול - 690 שקלים. 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם הידיעה נכונה?
       
       2. האם יש נהלים לגבי יציאה לטיול שנתי במקרים כאלה, ואם כן – מה הם?
       
       3. מדוע אין קובעים טיולים ברמה שתאפשר לכל תלמיד להשתתף בהם?
       
       4. מה ייעשה למניעת הישנות מקרים כגון אלה?
       
חבר הכנסת עמיר פרץ שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום ח' בכסליו התשס"ד (3 בדצמבר 2003):
       
       פורסם כי 77 תלמידים מתוך 241 בבית-הספר "דנציגר" בקריית-שמונה לא יצאו לטיול השנתי בגלל בעיות כלכליות.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם הידיעה נכונה? 
       
       2. אם כן – מה ייעשה במקרה הנ"ל?
       
       3. האם נוקט משרדך פעולות כדי למנוע הישנות המקרה, ואם כן – אילו?
       
חבר הכנסת דוד אזולאי שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום ט"ו בכסליו התשס"ד (10 בדצמבר 2003):
       
       פורסם כי 77 מתלמידי בית-הספר "דנציגר" לא השתתפו בטיול השנתי לאילת מפני שלהוריהם לא היתה אפשרות לשלם בעבורו.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם הידיעה נכונה? 
       
       2. אם כן – מדוע לא נאכף חוזר מנכ"ל המתייחס לבעיה זו?
       
       3. מה ייעשה כדי למנוע תחושות קשות בקרב התלמידים ממשפחות דלות אמצעים?
       
תשובת סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       הידיעה בלתי מדויקת.
       
       כפי שמסרתי פעמים מספר מעל דוכן הכנסת, קיימת רגישות רבה בציבור ובקרב נבחרי הציבור לתלמידים מעוטי יכולת, שעקב המצב הכלכלי של הוריהם נמנע מהם ליטול חלק בפעילויות חינוכיות כגון טיולים, הצגות וחוגים. השאילתות וההצעות לסדר-היום המוגשות בנושא הן עדות לכך. משרד החינוך ער ורגיש מאוד לסוגיה זו. כדי למנוע הלבנת פני תלמידים, פרסם המשרד הוראה חד-משמעית, הקובעת שאין למנוע השתתפות תלמיד בכל הפעילויות שציינתי, ובפעילויות נוספות, בשל קשיי מימון. עם כניסתה של שרת החינוך לתפקיד היא הגדילה את קרן המלגות לתלמידים נזקקים ל-10 מיליוני שקלים, ומנהלי בתי-הספר עושים בה שימוש המבטיח השתתפות מרבית של התלמידים הנזקקים בטיולים של בתי-הספר. 
       
       אשר למקרה שלפנינו - שבעה תלמידים לא יצאו לטיול מסיבות כספיות, שניים מהם מומנו בשיעור של יותר מ-50% מעלות הטיול ובכל זאת לא יצאו, וזאת בניגוד להצהרת בית-הספר, שלפיה אין ולו תלמיד אחד שלא יצא מסיבות כלכליות. 29 תלמידים לא יצאו מסיבות בריאות/אישיות/עקרוניות. 27 תלמידים לא יצאו בגלל "אופי הטיול". תלמיד אחד מומן באופן מלא וסירב לצאת. 
       
       יצוין, שממוצע התלמידים היוצאים לטיול מגיע בבתי-הספר התיכוניים, ובוודאי בכיתות י"ב, לכדי 85%-90%. בבית-הספר בקריית-שמונה יצאו לטיול 70% מתלמידי השכבה, והדבר מצריך ללא ספק בירור פנימי ושיקול דעת נוסף. ואכן מנכ"לית המשרד רונית תירוש שלחה מכתב לבית-הספר ביום 14 בדצמבר 2003, ובו ביקשה לבדוק את הסוגיה בצורה יסודית ומעמיקה. 
       
       יתירה מזו, המנכ"לית העמידה את צוות בית-הספר והמנהל על מחויבותם להישאר במסגרת תקציב מקסימלי של 541 שקלים, מה שלא מאפשר טיול בן חמישה ימים. כל חריגה אינה מאושרת ולא ניתן להעביר תקציב מסעיף לסעיף. אין ספק שבית-הספר חרג מהנהלים ומההנחיות. אני מצפה שהנהלת בית-הספר תפיק את הלקחים המתאימים ותקפיד לפעול על-פי ההנחיות, לבל יישנו מקרים מצערים ומיותרים שכאלו בעתיד.
       
833. נשירת תלמידים ממערכת החינוך
       
חברת הכנסת דליה איציק שאלה את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום ט"ו בכסליו התשס"ד (10 בדצמבר 2003):
       
        בעקבות הגידול במספר הנושרים ממערכת החינוך, בעיקר בקרב עולים – רצוני לשאול:
       
       1. מה עושה משרדך כדי למנוע את מגמת העלייה הזאת?
       
       2. האם נבדקת הנשירה הסמויה, אם כן – מה היקפה, ואם לא – מדוע?  
       
       3. האם יש הכשרה מתאימה למורים להתמודדות עם האוכלוסייה הקשה, ואם לא – מדוע?
       
       4. מדוע קוצץ תקציב יחידת קידום הנוער והמועדוניות לפעולות אחרי שעות הלימוד?
       
תשובת סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
      
       חברת הכנסת איציק מבססת את השאילתא על ההנחה, שיש גידול במספר הנושרים ממערכת החינוך. על-פי הנתונים שבידינו ובידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אין להנחה זו יסוד. אמחיש דברי בנתונים מספר: מתוך 24,516 תלמידים בכיתות ט'--י"ב נשרו בשנים תשס"א-תשס"ב 5.8%. מתשס"ב לתשס"ג -  5.3%. זה צמצום של 9% לעומת שנים עברו. באותן שנים, מתוך 17,215 תלמידים במגזר היהודי נשרו 4.9% מתשס"א לתשס"ב ו-4.6% מתשס"ב לתשס"ג – זהו צמצום של 6% לעומת שנים עברו. במגזר הערבי מדובר, בהתאמה, ב-10% וב-9.1%, וצמצום של 10% במספר הנושרים. בקרב אוכלוסיית העולים – ב-5.9% וב-5.4%, וצמצום של כ-8.5% בממדי הנשירה.
       
       1. משרד החינוך רואה במניעת נשירה של תלמידים ממערכת החינוך נושא בעדיפות גבוהה לפעולתו. בעת של קיצוצים קשים הוסיף המשרד 100 משרות של קציני ביקור סדיר. יתירה מזו, לגבי אחוז מסוים של תלמידים נוקטת המערכת פתרונות ייחודיים, כמו הקמת מסגרות מיוחדות, כגון כיתות מב"ר – מסגרת בגרות רגילה, כיתות "אתגר", כיתות אמ"ץ – אמונה בעצמי, מוכן למאמץ, צופה להישגים - הנועדות לתת פתרון הולם לחסכים שבהם מתאפיינות קבוצות התלמידים. כמו כן מפעילה המערכת תוכניות ייחודיות אחרות למניעת נשירה, כגון פרויקט נחשו"ן – נחישות חינוכית שוויונית ונועזת - שמטרתו להתמודד עם חולשותיהם של התלמידים טרום-נשירה, וכן מועדוניות משפחתיות, הבאות לחזק את התלמידים במגוון מישורים הראויים לחיזוק.
       
       2. על-פי הבנתנו, קשה ואולי לא ניתן לתת תשובה על נושא הנשירה הסמויה, כיוון שהדבר מורכב ביותר וכל חולשה לימודית, חברתית או אחרת של תלמיד עלולה להוות פוטנציאל לנשירתו.
       
       3. כלל המורים המועסקים במערכת החינוך מודעים לעובדה שתופעת הנשירה הינה רעה חולה במערכת. עם זאת, המשרד מקיים השתלמויות והכשרות מיוחדות, באמצעות אגף שח"ר - שירותי חינוך ורווחה - למורים המועסקים בתוכניות השונות למניעת נשירת התלמידים. מתקיימות השתלמויות ייחודיות למורים המלמדים בכיתות מב"ר, כיתות "אתגר", כיתות אמ"ץ, מרכזי חינוך, מפת"נים, וכן לבעלי תפקידים המועסקים בתוכניות שמטרתן לקדם אוכלוסיות חלשות.
       
       4. אין שחר לטענה שהיה קיצוץ בנושא המועדוניות המשפחתיות. אדרבה, בעת שמרבית פעילויות המשרד קוצצו, לאור הקיצוץ הקשה שהושת עלינו על-ידי משרד האוצר, נשמרה בקפדנות המגמה שלא לקצץ בכל הקשור בנושא המועדוניות.
       
841. הקפאת בניית כיתות במגזר החרדי
       
חבר הכנסת יצחק כהן שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום ט"ו בכסליו התשס"ד (10 בדצמבר 2003):
       
       פורסם ב"משפחה", כי משרד החינוך, בהוראת האוצר, יקפיא בניית כיתות חינוך במגזר החרדי, וכך גם מפעל הפיס.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם הידיעות נכונות? 
       
       2. אם כן – כמה כיתות חסרות במגזר החרדי לפי בדיקת משרדכם, והיכן? 
       
       3. מדוע הוחלט להקפיא בניית כיתות במגזר החרדי? 
       
תשובת סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
      
       1. השרה אינה אחראית למה שמתפרסם בכלי התקשורת, לרבות בעיתון "משפחה".
       
       2. במגזר החרדי, ובעיקר בערים החדשות שהוקמו – ביתר-עילית, אלעד, בית-שמש, מודיעין וכן בבני-ברק – חסרות מאות כיתות לימוד. מחסור חמור זה מקורו בהקפאה חד-צדדית של האוצר ליישום תוכנית היזמות הפרטית - PFI, שבמסגרתה אמורות היו להיבנות 1,000 כיתות לימוד חדשות, כאשר 358 מתוכן במגזר החרדי בלבד. חשוב ולא מיותר שאציין, חבר הכנסת כהן, שבאותה עת שימשת סגן שר האוצר.
       
       3. נכון להיום, לא ניתנה למשרד החינוך כל הרשאה תקציבית להתחייב לבינוי כיתות, למרות סיכום שהושג בעניין זה עם האוצר. אני מניחה, חבר הכנסת כהן, שגם אתה שמעת כמוני בוועדת הכספים את הבטחת האוצר לתת בהמשך השנה, לאחר אישור תקציב המדינה, הרשאה תקציבית להתחייב. אני מקווה שהבטחה זו אכן תמומש. 
       
859. מספר עובדי המינהל במשרד החינוך
       
חבר הכנסת שלום שמחון שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום ט"ו בכסליו התשס"ד (10 בדצמבר 2003):
       
       לפי הנתונים שבידי, במשרדך מועסקים 300,000 עובדים, ובהם 85,000 מורים.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם נתונים אלו נכונים?
       
       2. אם כן – כיצד מסביר משרדך את האחוז הגבוה של עובדי המינהל במשרדך?
       
       3. האם תשונה מגמה זו?
       
תשובת סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1. לנתונים שציינת אין כל בסיס.
       
       2-3. מספר העובדים המינהליים במשרד החינוך, התרבות והספורט, לרבות העובדים ביחידות הסמך, עמד על 1,588. בעקבות הקיצוץ שהושת על תקציב המשרד, צומצם מספר העובדים  ל-1,462. יתר על כן, משרד החינוך מוביל מהלך של התייעלות, במסגרת תהליך ארגון מחדש במטה המשרד. מהלך זה נועד, בין היתר, לבטל כפילויות בכוח-אדם ולאגם משאבים, ומטבע הדברים תהיה לו גם השלכה על מספר העובדים במשרד.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       שאילתא מס' 871. חבר הכנסת טלב אלסאנע, שנמצא אתנו כאן, שאל על כיתות לימוד במגזר הבדואי בנגב. הופיע גם חבר הכנסת עסאם מח'ול, אז אנחנו נשיב לו לפנים משורת הדין בעוד דקה.
       
871. כיתות לימוד במגזר הבדואי בנגב
       
חבר הכנסת טלב אלסאנע שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום כ"ב בכסליו התשס"ד (17 בדצמבר 2003):
       
       החינוך במגזר הבדואי בנגב נתון במצוקה קשה ברוב התחומים, חסרות כיתות לימוד, הצפיפות רבה, ובמקרים רבים הלימודים מתקיימים בקרוונים. 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. מה יעשה משרדך בנדון?
       
       2. האם תוקצה תוספת לתקציב החינוך הבדואי בנגב?
       
       3. האם ייבנו כיתות לימוד? 
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       מכובדי היושב-ראש, כבוד השר, חבר הכנסת אלסאנע, חברי חברי הכנסת -
       
       1. בעיית המחסור בכיתות לימוד בעיירות הקבע במגזר הבדואי בדרום ידועה למשרד. שרת החינוך העלתה אותה במלוא חריפותה בקבינט החברתי-הכלכלי ובוועדות הכספים והחינוך והתרבות של הכנסת. 
       
       אם חשבנו שפתרון מיידי לצמצום הבעיה יבוא מתוקף החלטת ממשלה מנובמבר 2001 לבינוי כיתות לימוד בשיטת ה–PFI – דיברתי על זה פה כבר כמה פעמים –  ונכללו בהן, מתוך 1,000 כיתות, 269, כמעט 270 כיתות למגזר הבדואי, הרי גם כאן, לצערי הגדול, נתבדינו. שכן משרד האוצר הקפיא, באופן חד-צדדי, למרות החלטת הממשלה, קידום וביצוע בנייה של כיתות לימוד באמצעות יזמות פרטית.
       
       2-3. לקראת פתיחת שנת הלימודים תשס"ד נאלץ משרד החינוך להסיט כספי בנייה ולהמירם ברכישת 56 מבנים יבילים לעיירות הקבע, ועוד 21 מבנים יבילים בפזורה בעלות של 5.5 מיליוני שקלים, שאינם מצויים ברשותנו, כידוע לכם. בדיוני התקציב שהתקיימו בין משרדי החינוך והאוצר סוכם על מתן הרשאה להתחייב לבינוי 400 כיתות במגזר הלא-יהודי. כפי שנמסר לי, ההחלטה בעניין זה תידון בקבינט הכלכלי-החברתי, ונקווה לטוב. אנחנו נלחץ. כידוע, בקבינט הכלכלי-החברתי, בראשות הוועדה יושב ראש הממשלה, שנאחל לו בהזדמנות זאת בריאות טובה ואריכות ימים. 
       
       אשר להפעלה ולקיום בתי-ספר ביישובים הבלתי-מוכרים – הנושא מטופל, כמדי שנה, עם הרשות לבדואים במחוז הדרום. לקראת פתיחת שנת הלימודים תשס"ה תרכוש הרשות ותציב מבנים יבילים ב-16 בתי-הספר הקיימים בפזורה, על-פי הנדרש וההכרה בצרכים. זאת תשובתי.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       נסתפק בתשובה. אני מבקש מסגן השר לחזור כרגע לתחילת השאילתות, לשאילתא  מס' 762, של חבר הכנסת עסאם מח'ול, ולהשיב לו. חבר הכנסת עסאם מח'ול שאל על החינוך בכפרים הבלתי-מוכרים בנגב. מעניין לעניין באותו עניין.
       
762. החינוך בכפרים הבלתי-מוכרים בנגב
       
חבר הכנסת עסאם מח'ול שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום א' בכסליו התשס"ד (26 בנובמבר 2003):
       
       על-פי נתוני המועצה האזורית לכפרים הבלתי-מוכרים בנגב אל-עונה, מערכת החינוך בכפרים אלה נקלעה למצוקה קשה ונמצאת בשפל המדרגה.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם קיימים נתונים על מצב החינוך ביישובים אלה?
       
       2. האם ידוע למשרדך על מחסור בכיתות לימוד תקינות ובהסעות בטוחות בבתי-ספר יסודיים ותיכוניים?
       
       3. מה הוא שיעור הנשירה בבתי-ספר אלה, וכיצד יתמודד משרדך עם תופעה זו? 
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       חבר הכנסת מח'ול – 1. עד כמה שידוע לי, לא קיימת בנגב מועצה אזורית בשם אל-עונה, בכל אופן לא מצאנו אותה. מדובר בתושבים הגרים בכפרים הבלתי-מוכרים בפזורה, ומטבע הדברים יש בידינו נתונים על מצב החינוך בכפרים הללו.
       
       2. בכפרים הבלתי-מוכרים אין מחסור בכיתות לימוד, וההסעות אל מוסדות החינוך שבתחומם מתבצעות כמתוכנן.
       
       יצוין שלפני פתיחת כל שנת לימודים מעמיד מחוז הדרום של משרד החינוך, באמצעות רשות החינוך לבדואים ובתיאום עם מינהל הפיתוח במשרד החינוך, מבנים יבילים ב-16 בתי-ספר ארעיים בפזורה.
       
       המשרד אינו מסוגל להעמיד על כל גבעה וגבעה בשטח מבנה של גן-ילדים או מבנה לבתי-ספר חדשים בפזורה, אלא רק בריכוזי בתי-הספר שאושרו על-ידי משרד הפנים.
       
       3. שיעורי הנשירה במגזר הבדואי, על-פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, הם: בתשס"א--תשס"ב – 10%; בתשס"ב--תשס"ג – 9.4%. זאת אומרת שיש כאן צמצום-מה בממדי הנשירה, אף שעדיין ממדי הנשירה גבוהים. 
       
       במטרה להתמודד עם שיעורי הנשירה בפזורה הוקצו למגזר הבדואי 25,000 שעות אפקטיביות, מתוכן 4,210 שעות לתלמידי הפזורה. השעות נוספו במסגרת תוכנית החומש לתגבור לימודים ולמניעת נשירה. כמו כן פותחו תוכניות בחינוך היסודי והעל-יסודי, כמו תוכנית מב"ר, תוכנית החומש ופרויקט "תפנית" לעידוד הנגישות להשכלה הגבוהה ועוד. 
       
       המחוז תגבר את קציני הביקור הסדיר, בניסיון לאתר תלמידים נושרים. מתוך הנחה שהצלחה תביא לבלימת שיעורי הנשירה, פועל המשרד לחיזוק מיומנויות היסוד של התלמידים בפזורה. צוות ההיגוי המחוזי, הכפוף ישירות למנהלת המחוז, מיישם את מדיניות תוכנית החומש, תוך התאמה לצרכים הייחודיים של המחוז. מינהלת התוכנית נמצאת בקשר ישיר עם מנהלים בבתי-הספר, בשיתוף עם המפקחים על המוסדות הללו.
       
       בעקבות מבחנים שנערכו בתשס"ג במסגרת תוכנית החומש לכיתות ד' ומבחני מיצ"ב לכיתות ה' נקבעו קריטריונים ברורים לחלוקת שעות אפקטיביות במתמטיקה ובערבית בבתי-הספר היסודיים, והוקצו שעות לימוד במתמטיקה ובערבית בחטיבות הביניים. בנוסף, ננקטו פעולות הסברה על חשיבות החשיפה להשכלה גבוהה וליצירת מנהיגות חינוכית מקומית שתסייע בבלימת הנשירה בקרב תלמידי הפזורה. 
       
       אולי אוסיף עוד מלה אחת מעבר לכתוב. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       זה פרויקט של אוניברסיטת באר-שבע.
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       אחד הדברים שאולי עולים בין השורות, אם זה לא מובן לכולם – אולי אתה כן מצוי בחומר –  זה ליצור אווירה ומודעות אצל חלקים מהציבור, כי באווירה הסביבתית אין די מודעות לחינוך. לצורך זה הוסבו אותן שעות ופרויקטים שהמחוז עוסק בהם. יש התקדמות, לטענתם. ההתקדמות היא לא כמו שהיינו רוצים, זאת אומרת, לא בהיקפים ובשיעורים שהיינו רוצים, אבל יש התקדמות. כל שנה היקף הנשירה הולך וקטן. כשנגיע למה שאנחנו רוצים, נשמח יותר.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       שאלה נוספת לחבר הכנסת עסאם מח'ול.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, קודם כול אני רוצה להודות לך על שאפשרת את התשובה על השאילתא.
       
       סגן השר בעצם ענה על השאלה האחרונה. אני לא רוצה להתעכב גם על הנתונים השונים שיש לי על הנשירה. אני אבדוק את הנתונים שהוצגו בתשובה. אבל בכל זאת המועצה האזורית של הכפרים הבלתי- מוכרים, אתה לא הגעת אליה מכיוון שהיא בלתי מוכרת ומכיוון שהיא נאבקת גם על הזכויות המוקנות בחוק לילדים בנגב, שהמדינה לא מאפשרת את מימושן.
       
       ניקח את הצפיפות בבתי-הספר והמחסור בכיתות לימוד וכו'. אתה לא התייחסת כאן לחסר שיש - כמה כיתות לימוד חסרות. לפי הנתונים הסטטיסטיים, גם של מה שקיים וגם של מה שנחוץ על-פי הקריטריונים של משרד החינוך, מדובר באי-קיומם, בהעדר, בחוסר של 160 גני-ילדים לגילאי 3-4, 232 כיתות ביסודי לגילאי 5-11, 281 כיתות לבית-ספר מקיף לגילאי 12-17, בחינוך המיוחד יש צורך ב-222 כיתות, ואין אף אחת מהן. אם אנחנו לוקחים את הנתונים האלה, הרי מדובר בחסר של 895 כיתות לימוד. בתי-הספר כאן לא מצליחים, אותם בניינים יבילים שאתם מכירים בהם, ב-16 בתי-ספר, לא מספיקים לענות על הצרכים של גידול האוכלוסייה. 
       
       מעבירים את התלמידים בהסעות למרחק עשרות קילומטרים, כשבסך הכול עלות ההסעות מגיעה ל-24 מיליון שקל של מינהלת הבדואים. בכסף הזה אפשר לבנות לפחות עוד 50 כיתות לימוד מהמספר הגדול שחסר.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       השאלה היא - הייתכן?  תודה.

סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       בשאילתא הקודמת עמדתי על כך שיש מחסור בכיתות, ובתוכנית המצומצמת שהיתה תוכננו למגזר הבדואי בנגב 290 כיתות. זו תוכנית שנמחקה על-ידי האוצר. אנחנו מודעים לזה, אנחנו משלימים את זה, וזה עולה לנו שלוש פעמים. פעם אחת צריך לבנות את הכיתות ולעשות תשתית, וזה בסופו של דבר נזרק, ובאמצע, עד שזה נזרק ועד שנבנה מבנה נורמלי, צריך גם לתחזק אותו, כי מבנים נהרסים מהר מאוד, בוודאי אצל ילדים. אנחנו בוודאי לא מרוצים מהעניין הזה, אבל אנחנו פותרים את הבעיה במבנים יבילים בסופו של דבר, באי-שביעות רצון גדולה. אנחנו לא אוהבים את זה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לסגן השר על תשובתו המפורטת.
       
872, 996. שיטת הקבלה לאוניברסיטאות 
       
חבר הכנסת טלב אלסאנע שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
        ביום כ"ב בכסליו התשס"ד (17 בדצמבר 2003):
       
       פורסם לאחרונה בעיתונים, כי הוחלט להקפיא את הליך הקבלה לאוניברסיטאות על סמך ציוני הבגרות בשיטת המצרף, דבר שיפגע באופן ישיר בתלמידים הערבים המצליחים.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם משרדך תומך בשיטה הנ"ל?
       
       2. מה ייעשה בנדון?
       
       
חבר הכנסת עזמי בשארה שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום ו' בטבת התשס"ד (31 בדצמבר 2003):
       
       פורסם ב"הארץ" ביום 27 בנובמבר 2003, כי ראשי האוניברסיטאות ושרת החינוך מבקשים לחזור לשיטת הקבלה הקודמת לאוניברסיטאות, משום שמרבית הנהנים מתנאי הקבלה כיום הם סטודנטים ערבים, ולא תושבי עיירות הפיתוח.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם תוחזר שיטת הקבלה הקודמת?
       
       2. אם כן – מדוע?
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       לשתי השאילתות: ההחלטה להקפיא את הליך הקבלה לאוניברסיטאות על סמך ציוני הבגרות בשיטת המצרף נתקבלה על-ידי ועד ראשי האוניברסיטאות, בתיאום עם משרד החינוך והתרבות ועם יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות של הכנסת. עם זאת, חשוב לי להדגיש כי על-פי סעיף 15 לחוק המועצה להשכלה גבוהה, התשי"ח-1958, מוסד מוכר הוא בן-חורין לכלכל את ענייניו האקדמיים והמינהליים במסגרת תקציבו כטוב בעיניו, לרבות קביעת תוכנית מחקר והוראה, קביעת שיטת ההוראה והלימוד וכל פעולה מדעית, חינוכית או משקית אחרת. 
       
       הלכה פסוקה היא, כי תנאי הקבלה ללימודים באוניברסיטאות לתארים השונים הם בשיקול דעתן הבלעדית של האוניברסיטאות, ההחלטה הסופית בעניין תנאי הקבלה נתונה בידי המוסדות עצמם ואין להתערב במערך השיקולים שהנחו את האוניברסיטאות. 
       
       את הדבר הלא-נעים לא כתבו לי פה, אבל אתה יודע אותו. אם אתה רוצה, אני גם אגיד אותו. רוצים לבדוק. אחרי שעשו את זה שנה אחת והתבססו על מבחני המצרף של הבגרות, עולה חשש שאולי בחלקים מסוימים באוכלוסייה הישראלית השמירה על מבחני הבגרות לא נעשית בקפדנות יתירה. רוצים לראות אם אכן הילדים שהתקבלו על בסיס המצרף באמת תואמים את הציפיות ואת הציונים הגבוהים, או שבאמת החשש הזה יש לו על מה להתבסס. אבל את זה נדע אולי אחרי זמן, כשהעניין ייבחן. לכן זה באמת נעצר. 
       
       הפרסום בעיתונות, כאילו השינוי המוצע פוגע בתלמידים הערבים, מופרך מיסודו. נהפוך הוא, הכוונה העיקרית בהנהגת שיטת המצרף, כשיטת קבלה חלופית לאוניברסיטאות, היתה לאפשר שוויון הזדמנויות ורמת נגישות גבוהה יותר להשכלה גבוהה לתלמידים מהפריפריה, ובכלל זה לתלמידים הערבים הגרים באזורים הללו בעיקר. עם זאת, מנתונים שנאספו מכלל האוניברסיטאות על-ידי ועד ראשי האוניברסיטאות עולה, שקיים פער משמעותי בין הציון הפסיכומטרי לבין ציון המצרף. פער זה מעלה חשש, כי לא הראויים ביותר הם בהכרח אלה שהתקבלו ללימודים, ועל כן חובה לבדוק ולבחון את הסוגיה ביסודיות. 
       
       אמחיש את דברי בכמה נתונים. 28% מהתלמידים בפריפריה שנרשמו לאוניברסיטאות לשנת הלימודים התשס"ד הסתייעו בשיטת המצרף, לעומת 39% מאוכלוסיות אחרות. מתוך אלה שהגישו את ציוני המצרף כמדד לקבלה, אצל 46% מקרב האוכלוסייה החלשה ציוני המצרף היו גבוהים מהציון הפסיכומטרי, לעומת 71% מקרב האוכלוסיות האחרות. מנתונים שנמסרו על-ידי אוניברסיטת תל-אביב עולה, כי שיעור התלמידים שלא נבחנו בבחינה הפסיכומטרית, מתוך כלל הנרשמים לתואר ראשון לשנת הלימודים התשס"ד, היה פחות מ-4%, וככל הנראה בכל  האוניברסיטאות מדובר בשיעור דומה. הטענה היא, ששיטת המצרף לא הועילה לתלמידים מהפריפריה, ועל כן חובה לבדוק ולבחון את הסוגיה ביסודיות במהלך השנה הקרובה, על מנת להגיע למסקנות ולהמלצות ראויות ומבוססות באשר לחלופה המתאימה בעתיד. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע רוצה לשאול שאלה נוספת, ויש לו זכות כזאת. בבקשה, אדוני. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד סגן השר, כידוע לך, בתוכנית הזאת של המצרף השתמשו במשך שנה אחת, כשהיוזמה מלכתחילה היתה לבחון אותה במהלך שלוש שנים. ההיגיון אומר, שאי-אפשר לשפוט ולהסיק מסקנות עוד בתחילת השנה. דבר שני, אי-אפשר לומר שאנחנו מבטלים את שיטת המצרף כיוון שיש חשש להעתקה. אם יש חשש להעתקה, צריך להכביד בפיקוח ובבקרה במהלך המבחנים. גם בבחינות הפסיכומטריות יש בוחנים ויש פיקוח. אבל אי-אפשר על-ידי מסקנה כזאת להעניש ולקבל החלטה כה מרחיקת לכת. 
       
       ההבדל בין שיטת המצרף לפסיכומטרי הוא הסיבה לכך שאנחנו אומרים שהפסיכומטרי מיועד להכשיל את התלמידים הערבים. הבחינה כשלעצמה היא בחינה מכשילה, ולכן כשמבטלים אותה, הסיכוי שהרבה תלמידים יגיעו לפקולטות חשובות עולה, והמטרה שלנו היא להעלות את מספר הסטודנטים הערבים והסטודנטים מהפריפריה  גם באוניברסיטאות ובפקולטות החשובות במדינה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת טלב אלסאנע. 
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       אתה יודע שלמרות הכול הלכו לשיטה הזאת רק 4%, והרוב לא ניצלו אותה. אני לא מקבל את הטענה שנשמעה גם בוועדת החינוך, שהרבה לא ידעו. כל מי שנרשם לאוניברסיטה צפה בטלוויזיה בערוץ-33, רצה לדעת אם תתקבל ההחלטה על המצרף או לא. מי שלא עוסק בזה ולא מתעניין, ודאי שלא ידע. אבל מי שרצה להירשם, ודאי שידע. בסופו של דבר, איך אתה עושה את הניסיון? איך אתה בודק? קיבלת חלק מהתלמידים, אתה מחכה שנה, רואה איך הילד הזה נקלט, ואתה לומד, זה הניסיון. הלוואי שיתברר שהכול בסדר וכל הפחדים יוסרו, אז יחזרו לשיטת המצרף, או אולי לשיטה דומה. והיה ולא - ימשיכו עם הפסיכומטרי. 
       
899. הקצאת מחשבים למערכת החינוך 
       
חבר הכנסת דניאל בנלולו שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום כ"ב בכסליו התשס"ד (17 בדצמבר 2003):
       
       מפעל הפיס סיפק עד לשנת 2003 מחשבים לבתי-ספר על-פי הסכם שנחתם בינו לבין משרד החינוך והשלטון המקומי. תוקפו של ההסכם פג, וממידע שהגיע אלי עולה, כי מפעל הפיס אינו מתכוון להמשיך לספק את המחשבים. 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם מידע זה נכון?
       
       2. אם כן – כיצד ידאג משרדך לאספקת מחשבים לבתי-הספר? 
       
       3. מה המצב המעודכן לגבי היחס בין כמות המחשבים למספר התלמידים במגזר היהודי ובמגזר הערבי?
       
תשובת סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1. מפעל הפיס הקפיא בשנת 2004 את כל תקציבי הפיתוח שהוא מקצה לרשויות מקומיות, למעט פרויקט בינוי הכיתות. במסגרת זו הוקפאו גם התקציבים למימון רכישת מחשבים לבתי-ספר. בהחלטה זו יש, נוסף על פגיעה במימון רכישת המחשבים, גם הקפאה של כלל תקציבי הפיתוח שנועדו לפרויקטים ולנושאים רבים נוספים, לרבות  מימון רכישת מחשבים לבתי-ספר.
       
       2. למשרד החינוך לא היה, מאז שנת 1994 ועד עתה, בכל שנות הפעלת תוכנית תקשוב מערכת החינוך, כל תקציב ייעודי לרכישה ולאספקה של מחשבים לבתי-ספר. יתירה מכך, משרד החינוך לא מימן רכישת מחשבים, למעט סיוע חלקי לשדרוג מחשבים ביישובי הטיפול הנקודתי, ובמסגרת תוכנית החומש למגזר דוברי הערבית. במסגרת האמנה שנחתמה בין משרד החינוך, מפעל הפיס ונציגי הרשויות המקומיות להפעלת תוכנית המחשוב, לקח על עצמו משרד החינוך את מימון המטלות הבאות: מימון תחזוקת המחשבים בבתי-הספר שמוחשבו; ביצוע ומימון בקרה כוללת של התוכנית; מימון מרכיבי ההטמעה הפדגוגית והפעלתם.
       
       3. בשנים 1994-2003 נרכשו 96,840 עמדות מחשב, שהותקנו ב-2,562 בתי-ספר במערכת החינוך. נוסף על עמדות אלו, קיימות במערכת עוד כ-24,000 עמדות מחשב שנרכשו ממקורות אחרים: פרויקטים, קרנות, תרומת הורים ועוד. 
       
       המספר הממוצע של עמדות מחשב לתלמיד בכלל המערכת מגיע לעמדת מחשב לכל עשרה תלמידים. במגזר היהודי, שיעור המחשוב הוא כעשרה תלמידים לכל עמדת מחשב בממוצע; במגזר הלא-יהודי - כ-12 תלמידים לכל עמדת מחשב בממוצע. 
       
       יש לזכור, שמאז שנת 2000 הקצאת המחשבים אינה נקבעת על-ידי משרד החינוך, אלא על-ידי כל רשות מקומית, היכולה על-פי שיקול דעתה לבחור לרכוש כל כמות של מחשבים, מסך כל תקציב הפיתוח שמפעל הפיס מעמיד לרשותה. 
       
       משרד החינוך שמר עד שנת 2000 על הקצאה שוויונית לכל המגזרים והזרמים, על-פי משקלם היחסי באוכלוסיית התלמידים הכלל-ארצית. לצערי, לא ניתן להמשיך ולהבטיח, כבעבר, את ההקצאה השוויונית של מחשבים שהיתה נהוגה עד שנת 2000 בשל ההחלטה שהזכרתי.
       
       
900. אי-קבלת ילדה לבית-ספר של "בית יעקב"
       
חבר הכנסת יגאל יאסינוב שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום כ"ב בכסליו התשס"ד (17 בדצמבר 2003):
       
       פורסם בעיתון "ירושלים" ביום 5 בדצמבר 2003, כי ילדה בת שבע, ממשפחה חרדית המתגוררת בשכונת הר-נוף בירושלים, לא התקבלה לבית-ספר של "בית יעקב" בשכונתה מכיוון שאחיה משרת בצבא. 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם הפרטים נכונים?
       
       2. אם כן – מה ייעשה בנדון?
       
       3. מה היא עמדת משרדך בנושא זה?
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       1. המפקחת על המוסד נשלחה לבית-הספר על מנת לבדוק את העובדות במקרה הזה. 
       
       משרד החינוך אינו רואה בנימוק של אח המשרת בצבא נימוק סביר לאי-קבלת התלמידה לבית-הספר, וזה בלשון המעטה; אולי הפוך מזה. 
       
       2. למשפחתה של הילדה הוצעו כמה חלופות. היא סירבה לקבלן והעדיפה להשאיר את הילדה בגן שנה נוספת. זאת היתה החלטה של המשפחה להשאירה עוד שנה, כי המפקחת העידה שהיא כן ניסתה לפתור את הבעיה. 
       
        3. אומנם למוסדות המוכרים שאינם רשמיים יש אוטונומיה מסוימת בקבלת תלמידים, אך המשרד מחויב, מכוח חוק, לפקח על המוסד. אם יסתבר כי שיקולי המוסד אינם סבירים ויש מקום לקבל את התלמידה, יפעל המשרד בהתאם לכללים הנתונים בידו מכוח החוק. 
       
       אם הנתונים שהוצגו בעיתון הם אכן הנתונים הנכונים, ונצליח להביא להוכחה, אז זה נתון לא סביר. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת יאסינוב מסתפק בתשובתו של סגן השר. תודה. 
       
920. מצלמות נסתרות בבית-ספר בנתניה
       
חבר הכנסת אלי אפללו שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום כ"ב בכסליו התשס"ד (17 בדצמבר 2003):
       
       ב"מעריב" מיום 10 בדצמבר 2003 פורסם, כי לפני כשנתיים הותקנו שש מצלמות במעגל סגור בבית-הספר "ריגלר" בנתניה, והן מתעדות את הנעשה ברחבי הבניין.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. מה היא עמדת משרדך בנושא?
       
       2. האם תתבקש הנהלת בית-הספר להסיר את המצלמות?
       
תשובת סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1. עמדתנו העקרונית היא, שאין להתקין מצלמות נסתרות בין כותלי בתי-הספר. 
       
       2. מבדיקה שנערכה על-ידי מנהלת המחוז עולה, כי מדובר בבית-ספר אמנותי-תקשורתי. במסגרת הפעילות האמנותית השוטפת מתקיימות במרחבים הפתוחים של המוסד תערוכות אמנות מתחלפות. בתערוכות אלו מוצגות יצירות אמנותיות בעלות ערך רגשי רב. הנהלת בית-הספר החליטה להתקין מצלמות כדי להתגונן מפני גנבות והשחתת ציוד, ובשלבים מאוחרים יותר נעשה בהן שימוש גם לצורך מניעת אלימות. 
       
       הנהלת בית-הספר כשלה בכך שלא שיתפה בעניין ולא יידעה גורמים נוספים, כמו תלמידים, הורים ומורים. 
       
       נמסר לי שהמפקח על בית-הספר קיים דיון עם ההנהלה בסוגיה, והמצלמות הוסרו.
       
925. החתמת מורים חדשים על חוזי העסקה אישיים
       
חבר הכנסת חיים כץ שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום כ"ב בכסליו התשס"ד (17 בדצמבר 2003):
       
       הובא לידיעתי, כי מורים חדשים בבתי-ספר בתל-אביב נאלצים לחתום על חוזי העסקה אישיים, תוך אפשרות שהמסרבים לעשות כן יפוטרו.
       
       רצוני לשאול:
       
1. האם הידיעות נכונות? 

       2. אם כן - מדוע מחתימים מורים על חוזים אישיים שמונעים קבלת קביעות במשרד החינוך, כפי שהיה נהוג עד כה? 
       
       3. מה ייעשה בנדון?
       
תשובת סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       מערך ההוראה במערכת החינוך מופעל על-פי שעות תקניות המתוקצבות על-ידי המדינה. מספר השעות מוגבל, ובהתאם לכך גם מתוכנן מספר המורים שניתן להעסיק במערכת. על-פי הסכמי העבודה, תקנון עובדי ההוראה והתקשי"ר, נוצרות מחויבויות כלפי מורים הנכנסים למעמד של קביעות בתוך תקופת זמן שנקבעה בהסכמים הנ"ל. מובן שעלינו מוטלת החובה לוודא שהיקף המחויבויות כלפי מורים לא יעלה על היקף התקנים העומדים לרשות המשרד. 
       
       קליטתם של מורים חדשים במערכת נעשית תוך התחשבות במספר התקנים הפנויים לחלוטין, ולחלופין - במספר התקנים הפנויים באופן זמני, במקום מורים הנמצאים בשבתון, בחופשה ללא תשלום, בחופשות מחלה. על כן, מורים הנקלטים על חשבון משרות שאינן פנויות מועסקים על-פי חוזה מיוחד, קצוב לשנה בלבד, מאחר שלא ניתן ליצור מחויבויות כלפי מורים חדשים במשרות שאינן פנויות. 
       
       אנחנו מבקשים להדגיש, שהתחשיב לגבי משרות פנויות נעשה ברמת המחוז ולא ברמה הארצית. 
       
965. נשירת תלמידים ממערכת החינוך
       
חבר הכנסת אברהם הירשזון שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום ו' בטבת התשס"ד (31 בדצמבר 2003):
       
       על-פי הנתונים שהתפרסמו לאחרונה, חלה עלייה חדה במספר בני-הנוער הנפלטים ממערכת החינוך ומסתבכים בפלילים ובאירועי האלימות. כמו כן פורסם, כי בארבעת החודשים הראשונים של השנה נרשמה עלייה של עשרות אחוזים בעבירות הרכוש והסמים של בני-הנוער, לעומת החודשים המקבילים אשתקד. 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. מה נעשה כדי שנוער לא ייפלט ממערכת החינוך?
       
       2. מה נעשה כדי להחזיר למערכת החינוך נוער שכבר נפלט?
       
תשובת סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1. נשירת תלמידים ממערכת החינוך הפורמלית מדאיגה אותנו מאוד. הדאגה גוברת נוכח מידע המגיע לידיעתנו על הסתבכות של התלמידים הללו בהתנהגויות בלתי נורמטיביות וגרימת נזק וחבלה לעצמם ולחברה. 

           כדי לצמצם משמעותית את התופעה מפעילה המערכת כ-350 קציני ביקור סדיר, העומדים בקשר הדוק עם בתי-הספר ועוקבים באופן רציף אחר ביקורם הסדיר של התלמידים, לרבות דיווח בזמן אמת למפקחים במחוז על כל תלמיד נושר, או בסיכון לנשירה, ואכיפת חוק לימוד חובה וסדרי דיווח על הנושרים. 
       
       קציני הביקור הסדיר נמצאים גם בקשר עם התלמידים וההורים ועם גורמים בין-מקצועיים  ברשות המקומית, על מנת לטפל באופן פרטני בתלמידים בסיכון, למנוע את נשירתם, או לאתר מסגרת חלופית, אם התלמיד מתקשה להסתגל למסגרת שבה הוא לומד. מדובר בטיפול בכ-50,000 תלמידים ובמעקב אחר כ-100,000 תלמידים בדרגות סיכון שונות. 
       
       כדי לתת מענה מקיף יותר על בעיית הנושרים, הוספנו השנה 100 קב"סים, למרות הקיצוצים הקשים שהושתו על המשרד.
       
       2. נוסף על פעולת קציני הביקור הסדיר, נערכות פעולות למניעת נשירתם של תלמידים והחזרת נושרים למערכת, באמצעות תוכניות התערבות חדשניות ומאתגרות בבתי-הספר ובקהילה, ולא אלאה אתכם בפרטיהן, המגבירות את ההצלחה בלימודים של הילדים, תוך התייחסות לצורכיהם הפיזיים, הרגשיים והחברתיים. אין לי ספק שנשירת חלק מהתלמידים נמנעה באמצעות תוכניות ההתערבות הללו. גם תלמידים שכבר נשרו מהמערכת נמצאים במעקב של קציני הביקור הסדיר, הפועלים להחזרתם למסגרת על-ידי התערבות חינוכית וטיפולית של גורמים בית-ספריים וחוץ-בית-ספריים: יועצות בתי-הספר, שירותי הרווחה, השירות הפסיכולוגי ועוד. 
       
       למרות המאמצים הגדולים שמשקיעה המערכת, אם נמצא  ששילובו מחדש של התלמיד במערכת החינוך הרגילה אינו עולה יפה, הוא מופנה למסגרת חלופית, בטיפול שירותי קידום נוער – תוכנית היל"ה להשלמת השכלתו הפורמלית. שירותים אלה פרוסים כיום ב-120 רשויות מקומיות ומטפלים בכ-8,900 בני נוער "מנותקים" מכל המגזרים. השירותים כוללים:  שירותי ליווי ותמיכה של עובד חינוכי-טיפולי - מדריכי קידום נוער; שירותי למידה להשלמת השכלה ומיומנויות - של מורים מקצועיים בשעות אפקטיביות; שירותי חינוך חברתי-ערכי - של מדריכים חברתיים.
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       ברשותך, הייתי רוצה לענות תשובה קצרה לחבר הכנסת ליצמן. תשובה קצרה, אבל היא חשובה, אני חושב. האם אתה מאפשר לי, אדוני היושב-ראש?
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אם זו תשובה קצרה על הנושא של השאילתא - העסקתו של מפיק הסרט "ג'נין ג'נין", שאילתא מס' 926. בבקשה, אדוני.

926. מפיק הסרט "ג'נין ג'נין"
       
חבר הכנסת יעקב ליצמן שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום כ"ב בכסליו התשס"ד (17 בדצמבר 2003):
       
       נמסר לי, כי מפיק הסרט "ג'נין ג'נין" נמנה עם סגל עובדי תיאטרון "הבימה".
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם נכונה הידיעה, שהמפיק שייך לתיאטרון "הבימה", והאם הוא מקבל את שכרו שם?
       
       2. האם הממשלה משתתפת במימון הסרט?
       
       3. מה היא עמדת משרדך בנדון?
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       1.  הידיעה אינה נכונה. מפיק הסרט "ג'נין ג'נין" אינו נמנה עם סגל עובדי תיאטרון "הבימה".
       
       2. הממשלה אינה משתתפת במימון הסרט בשום צורה שהיא.
       
       3. המועצה לביקורת סרטים פסלה את הקרנת הסרט, ובצדק רב. לצערי, החלטת המועצה נפסלה בבג"ץ. כפי שנמסר לי, הפרקליטות ביקשה דיון נוסף, אך טרם נקבע מועד לכך.
       
       זאת תשובתי. תודה.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       שימחת את לב אלה שנמצאים כאן במליאה.
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       לכן ביקשתי לענות.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       שאילתא מס' 974, של חבר הכנסת נסים זאב: הכאת מורה בידי תלמיד כיתה ג'. תלמיד מוכשר בספורט.
       
974. הכאת מורה בידי תלמיד כיתה ג' 
       
חבר הכנסת נסים זאב שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום ו' בטבת התשס"ד (31 בדצמבר 2003):
       
       לאחרונה פורסם, כי תלמיד כיתה ג' בבית-ספר בצפון הכה את מורתו עד שהיא התעלפה, וכי בעקבות המקרה הושבת בית-הספר לשעתיים. 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם הידיעה נכונה? 
       
       2. אם כן - מה מצב המורה כיום?
       
       3. האם חקר משרדך את המקרה, ואם כן – מה העלתה החקירה?
       
       4. כיצד תמוגר האלימות נגד מורים?
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       1. המקרה כואב ומצער בחומרתו ובתוצאותיו. עם זאת, אין מדובר במקרה אופייני של אלימות לשמה נגד מורה. מדובר בתלמיד כיתה ג', הסובל, לצערי הגדול, מהתקפי זעם על רקע רגשי והנוקט בזמן ההתקף אלימות קשה – התקפי זעם זה לא במובן המילולי שלנו, אלא ברמת מחלה – המופנית בעיקר כלפי מבוגרים הנמצאים בקרבתו. התלמיד עצמו מטופל דרך קבע על-ידי צוות בין-מקצועי - פסיכיאטר, נוירולוג ופסיכולוגית.
       
       2.  מחנכת הכיתה שבה לעבודה, לאחר שלושה  ימי מנוחה והחלמה, פיזית ורגשית.
       
       3-4. המחוז טיפל באחריות ובמקצועיות במקרה. הוא שיתף את כל הגורמים הנוגעים בדבר - המפקחת על בית-הספר, מנהלת מערכת החינוך ביישוב ויושב-ראש ועד ההורים - ודיווח להם על המקרה. התקיימו שיחות עם הורי הכיתה; התקיימה שיחה של ילדי הכיתה עם יועצת בית-הספר; המנהלת שוחחה עם אמו של הילד. בפגישה של צוות בית-הספר עם הפסיכולוגית הוחלט לגבש מהלך חינוכי, בכל הכיתות, לאלתר. העבודה עם הילדים לוותה בהסברה ובדיווח להורים. 
       
       קשה לי קצת עם חבר הכנסת מיקי איתן, כי אני לא רוצה להפריע לו, בסך הכול אני אוהב אותו.
       
       בית-הספר החליט לצאת ממסגרת המקרה הקשה לתחום הרחב של מאבק בגילויי האלימות וטיפוח אקלים בית-ספרי חיובי ובטוח. האירוע שהתרחש בבית-הספר מיקד את הצורך בעבודה חינוכית נוספת על החוקים והתקנון הבית-ספרי – עבודה הנעשית בעצם ימים אלה. 
       
       מיותר להוסיף ולציין, שאני מגנה כל תופעה של אלימות בחברה בכלל ובמערכת החינוך בפרט. משרד החינוך כלל את נושא המאבק באלימות בעדיפות גבוהה בסדר העדיפויות של פעולתו. יש עכשיו כמה תוכניות חדשות יחסית שהוכנסו למערכת החינוך, עם הדרכה מסודרת של המורים, על מנת להגיע להורדת האלימות.
       
       לאחרונה סיימה ועדה מקצועית שמינה המשרד, בראשות סמנכ"ל המשרד מנחם כהן, את דיוניה בסוגיה של אלימות תלמידים כלפי מורים. הוועדה ממליצה, בין היתר, להשעות לאלתר תלמיד שפגע פיזית או מינית בעובד הוראה, לדווח על האירוע לגורמים המוסמכים: משטרת ישראל, פיקוח, רשות מקומית, רשות הרווחה וכו' - בעבר היה אולי מקובל לסגור את הדברים בבית, ואת זה אנחנו מונעים - להפנות את תשומת לבו של המורה הנפגע לאפשרות של קבלת ייעוץ אצל קציני הנוער בתחנת המשטרה באזור הסמוך לבית-הספר; לבצע פעילות הסברה והדרכה מקיפה למנהלים ולמורים על הצורך להגיש תלונה מייד עם התרחש האירוע. משרד החינוך, בשיתוף עם ארגוני המורים ומרכז השלטון המקומי, יקיים צוות לגיבוש דרכי סיוע וליווי למורה הנפגע, עם תום הטיפול באירוע.
       
       העלאת הנושא היתה חשובה, כי היו גם תקופות שהטיפול הנפשי-הגופני – אבל הנפשי המלווה הכאה כזאת את המורה – לא תמיד היה טיפול מספיק. היום, ברוך השם, יש לזה כללים מאוד ברורים וליווי מתאים, ואני מקווה שזה ילך וישתפר, ושלא נזדקק לזה.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:

       שאלה נוספת לחבר הכנסת נסים זאב.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אני לא יודע אם ראית את "ידיעות אחרונות" רק היום. אני לא רוצה לדבר על היסטוריה, שבה יום-יום יש הכאת תלמידים את המורים והמורות. רק כתבה קטנה: יש פה עמוד שלם שמדבר על מרד בכיתה ח'.
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       חבר הכנסת נסים, ידידי היקר, תגיד לי, יש לך אישור מהרב לקרוא "ידיעות אחרונות"? 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       לא. אבל אני סומך עליך שאתה מרשה לי. 
       
       אני רוצה רק להקריא לך משהו, כתבה קטנה מאוד: המורים ב"הדסים" מבקשים מהמשטרה להשליט סדר בבית-הספר. מדובר על 35 מקרים של  אלימות, שמורים מתחננים לעזרה מהמשטרה בבית-ספר במרכז העיר. שמעת על זה?
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       של תלמידים או נערי רחוב?
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       של תלמידים מול מורים. 35 מקרים בחודש אחד, מבקשים את הגנת המשטרה. המורים בבית-הספר "הדסים" שבשומרון מבקשים את עזרת המשטרה כדי להשליט סדר בבית-הספר בגלל בעיות משמעת קשות.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה.
       
נסים זאב (ש"ס):

       רגע אחד, זה מאוד חשוב.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       מה "רגע אחד"? זמנך תם.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       ממש שנייה. המורים כתבו מכתב למנהל בית-הספר, שבו הם מוחים על כך שבחודש האחרון היו 35 מקרים קשים של אלימות כלפיהם.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       בין היתר – תשמע רק מה - - -
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       טוב, חבר הכנסת נסים זאב, תודה רבה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       - - - זריקת ביצים בפרצופם של המורים.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אתה עונה לי תשובה על אותו מסכן  שצריך טיפול נפשי  - -
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       כי זה מה ששאלת. תודה רבה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       - - וכיתה שלמה חולה. צריך ריפוי מהיסוד. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אתה רוצה הצעה לסדר-יום בנושא האלימות בבתי-הספר? אתה רשאי להציע הצעה כזאת. סגן השר השיב בדיוק בהתאם לתשובה שהיתה ברשותו. 
       
       בבקשה, אדוני סגן השרה, אתה רוצה להוסיף משהו?
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       אני רוצה לומר שני דברים: ראיתי שקפצת כששמעת שומרון. אני יודע ששומרון נמצא בשני צדי "הקו הירוק", אף שיש גם בצד הזה - - -
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אני מכיר את בית-הספר "הדסים" שנמצא בשרון.
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       אני לא מכיר את הסוגיה שהעלית, נבדוק אותה. זה לא נכון שמדינה שלמה לוקה. יש בעיות, צריך לטפל בהן, בעיות קשות, והן לא זרות לנו. בית-הספר המסוים שאותו העלית - אני אישית לא מכיר, אבל אני לוקח את זה לתשומת לבי, ואני אבדוק.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לסגן השר ולחבר הכנסת נסים זאב.
       
1009. התנהגות תלמידים בסמינר לדמוקרטיה 
       
חבר הכנסת אמנון כהן שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום כ' בטבת התשס"ד (14 בינואר 2004):
       
       בשבועון "כלבו" מיום כ"ד בכסליו תשס"ד, 19 בדצמבר 2003, פורסם כי במהלך סמינר לדמוקרטיה וציונות בירושלים שתו עשרות תלמידי בית-הספר "בית-בירם" משקאות חריפים ואף השתכרו.
        
       רצוני לשאול:
       
       1. האם הידיעות נכונות? 
       
       2. האם בעיית האלכוהול רווחת בקרב תלמידי בתי-הספר?

תשובת סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)

	הפרסום ב"כלבו" היה מעוות בפרטיו ובתשתית העובדתית שלו. עד כמה שידוע לנו, אין בבית-הספר "הריאלי" כל תופעות של שכרות או אלכוהוליזם, לרבות בקרב שכבת י"ב, שתלמידיה השתתפו בסמינר לדמוקרטיה בירושלים ביום 19 בדצמבר 2003.

	עם זאת, שני תלמידים מכיתה י"ב, שנמצאו ברשותם בקבוקי שתייה חריפה, הורחקו מהסמינר לביתם.

	ראוי לציין, שבבית-הספר "הריאלי" בחיפה מתייחסים לגילויי שתייה של משקאות חריפים בחומרה רבה. בבית-הספר מתקיימת פעילות חינוכית מניעתית והסברתית ענפה בתחום זה, אשר שותפים לה הורים, תלמידים וצוותי מורים.

	לצד הפעילות החינוכית ההסברתית, נוקט בית-הספר "הריאלי" גם מדיניות של תגובה חינוכית נקודתית כלפי תלמידים חריגים, הנתפסים למרבה הצער לתופעה.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       שאילתא מס' 1010, של חבר הכנסת אבשלום וילן - לפרוטוקול; יש כאן גם תשובה על שאילתא מס' 1024, של חברת הכנסת גילה פינקלשטיין.
       
1010, 1024. התנאים להעסקת מורה במערכת החינוך
       
חבר הכנסת אבשלום וילן שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום כ' בטבת התשס"ד (14 בינואר 2004):
       
       רצוני לשאול:
       
       1. מה הם התנאים להסמכת מורה?
       
       2. האם תנאים אלו הם תנאי להעסקה?
       
       3. אם לא – האם נשקל להתנות את העסקת המורה בהסמכתו?
       
       
חברת הכנסת גילה פינקלשטיין שאלה את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום כ' בטבת התשס"ד (14 בינואר 2004):
       
       נודע לי, כי במערכת החינוך מועסקים מורים ללא הסמכה כלל, או ללא הסמכה מתאימה למקצוע שהם מלמדים.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. מה הם התנאים להעסקת מורה במערכת החינוך?
       
       2. האם הסמכתו מהווה תנאי לכך, ואם לא – האם נשקל להתנות את העסקת המורה בהסמכתו?
       
       3. האם הסמכת מורה להוראת מקצוע מסוים מאפשרת לו להורות גם מקצוע אחר, ואם כן – מדוע? 
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       התנאים להסמכת מורים - תעודת הוראה ממכללה להכשרת עובדי הוראה, תואר .B.Ed ותעודת הוראה, תואר אקדמי ממוסד להשכלה גבוהה ותעודת הוראה, עמידה בבחינות השלמה וקבלת רשיון הוראה קבוע, עמידה בבחינות הסמכה - באמצעות קורסים ובחינות - לחינוך היסודי.
       
       כעיקרון מתקבלים להוראה מורים מוסמכים, או מתמחים להוראה הנמצאים בשלבי סיום לימודיהם לקבלת תואר אקדמי ותעודת הוראה. במקרים חריגים, במקצועות מסוימים שבהם לא נמצאו עובדי הוראה מוסמכים, או באזור גיאוגרפי מרוחק, מתקבלים לעבודה עובדים שטרם סיימו את חובותיהם הלימודיות להסמכה, ועבודתם מופסקת בתום שנת הלימודים.
       
       הסמכת מורה למקצוע מסוים מאפשרת לו להורות את אותו מקצוע. בחינוך היסודי קיימות הסמכות לאשכול מקצועות, כגון הוראה כוללת בחינוך היסודי.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חברת הכנסת פינקלשטיין רוצה לשאול שאלה נוספת.
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       ידוע לנו שהיום יש עודף בוגרי מכללות וגם בוגרי אוניברסיטות שלמדו הוראה, תעודת הוראה, בעלי תעודת הוראה. עדיין לא מובן למה צריך להעסיק מורים בלי הסמכה, כשיש עודף מורים שמחכים - מורות ומורים צעירים - בעיקר מורות שמעוניינות במקום עבודה, עם הכשרה מתאימה, והן נשארות בבית ומתלוננות שהן לא משיגות עבודה, ומעסיקים מורות ללא הסמכה. 

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחברת הכנסת גילה פינקלשטיין. השאלה ברורה.

סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       אחזור, ברשותך, על עיקרי תשובתי. לא מעסיקים מורים ללא הסמכה, אלא אם כן אין ברירה, כי זה באזור גיאוגרפי מרוחק, ואין מורה מתאים למקצוע, אלא מישהו שלומד אותו, והוא מתחייב לסיים את לימודיו בתום השנה - במקרים חריגים מאפשרים לו אפילו שנתיים, אבל זה כשאין ברירה. 
       
       אם יש מקרים במרכז הארץ, במקומות שיש בהם מורים בשפע - עם תעודות והכול - במקצועות שבהם אין בעיה למצוא מורים, שמועסקים מורים שאין להם הכשרה כזאת, אני אשמח לשמוע, ונבדוק את זה עניינית, לגופו של עניין. 

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לסגן השר. לחברת הכנסת גילה פינקלשטיין שאילתא נוספת, שמספרה 1023, והתשובה כוללת גם תשובה על שאילתות מס' 1037 ו-1059, אבל חברי הכנסת שוחט ובנלולו לא נמצאים. הנושא הוא מבחני המיצ"ב - לא נושא חדש. 

1023, 1037, 1059. מבחני המיצ"ב
       
חברת הכנסת גילה פינקלשטיין שאלה את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום כ' בטבת התשס"ד (14 בינואר 2004):
       
       לאחרונה נערכו מבחני מדד היעילות והצמיחה הבית-ספרית - מיצ"ב - שנועדו, בין היתר, לבדוק את רמת ההישגים של התלמידים בארבעת מקצועות היסוד, בהתאם לתוכניות הלימודים המחייבות של משרד החינוך.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם המבחנים אנונימיים? 
       
       2. אם כן – מה הן ההשלכות לגבי תלמיד פרטי שנבחן?
       
       3. מדוע משרדך אינו מפרסם את רמת ההישגים על-פי בתי-הספר?
       
       4. האם מידע זה נגיש לציבור בכלל ולהורים בפרט, ואם לא – מדוע?
       
       
חבר הכנסת אברהם בייגה שוחט שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום כ"ז בטבת התשס"ד (21 בינואר 2004):
       
       לאחרונה נערכו מבחני מיצ"ב - מדד היעילות והצמיחה הבית-ספרית - לתלמידי כיתות ה'--ח'. מבחנים אלו נועדו לבדוק רמת הישגים בארבעת מקצועות היסוד.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם המבחנים אנונימיים?
       
       2. אם לא – מה הן ההשלכות לגבי תלמיד פרטי שנבחן?
       
       3. מדוע משרדך אינו מפרסם את רמת ההישגים על-פי בתי-הספר?
       
       4. האם מידע זה נגיש לציבור בכלל ולהורים בפרט, ואם לא – מדוע? 
       
       
חבר הכנסת דניאל בנלולו שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום כ"ז בטבת התשס"ד (21 בינואר 2004):
       
       נודע לי כי בתי-ספר מסוימים, בעת בחינת מיצ"ב - מדד יעילות וצמיחה בית-ספרית - המשקפת את רמת בית-הספר, מוציאים מהכיתה תלמידים חלשים ואינם מאפשרים להם להיבחן כדי לא להוריד את רמת הציונים בבית-הספר.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם מידע זה נכון? 
       
       2. אם כן – מה היא מדיניות משרדך בנדון?
       
       3. האם יש גורם המפקח על העניין?
       
       4. כיצד יטופל העניין?
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       כן, זה עכשיו בכותרות. כשהיא שאלה את השאילתא, זה עוד לא היה בכותרות. 

       1. המבחנים אינם אנונימיים, אך הם חסויים.
       
       2. לעובדה שהמבחנים אינם אנונימיים אין כל השלכות על התלמיד הפרט, שכן בית-הספר מקבל רק דוח מצרפי ברמת כיתה ואינו מקבל את ציוניו של כל אחד מהתלמידים.
       
       3. מטרת המיצ"ב להוות כלי לתכנון העבודה של בית-הספר, לאיתור צרכים, לאיגום משאבים ולריכוז מאמץ על מנת שיוכל להשתפר. כל בית-ספר מקבל את תמונת המצב שלו, ואין לנו כוונה לערוך "אולימפיאדה" של בתי-ספר, דבר שיחטיא את המטרה באופן מוחלט.
       
       4. כאמור, את תמונת המצב של בית-הספר מקבלים המנהל והמפקח על המוסד. מהנתונים המצויים בידינו עולה, שלמעלה ממחצית מהמנהלים משתפים את ציבור ההורים ברמת ההישגים של בית-הספר. לציבור הרחב המידע נגיש ברמה המערכתית. הדוחות נמצאים באתר אגף ההערכה באינטרנט.
       
       אני רוצה להוסיף עוד שניים-שלושה משפטים, חברת הכנסת פינקלשטיין. שרת החינוך והמנכ"לית הנוכחית הכניסו את מבחני המיצ"ב ככלי עבודה מהמעלה הראשונה, כלי שלא נמצא קודם לכן במערכת החינוך. בעצם, המערכת כולה ידעה על ההישגים או על חוסר הישגים כמעט אך ורק ממבחני הבגרות, וכולנו התמקדנו בבגרות. היום ברור לנו, שעל מנת להגיע למבחני הבגרות הכרחי שיהיו לנו כלי מדידה אובייקטיביים, שאנחנו קובעים אותם בצורה מרוכזת, לא על מנת ליצור תחרות - כמו שאמרתי קודם, אולימפיאדה בין בתי-הספר, מי קיבל ציון יותר גבוה - אלא על מנת שיהיה לנו כלי עבודה נכון מול המורים, המחנכים, המפקחים, הילדים, המנהלים בעיקר. 
       
       ולכן נולד המיצ"ב הזה. הוא לא לצורכי פרסום, הוא לצורכי עבודה. מי שצריך - מקבל את הפרטים, ואין מעקבים פרטניים אחרי ילד, ודאי לא בפרסומים, אלא ברמת המורה שצריך לטפל בזה.
       
       אגב, המורה בדרך כלל אין לו בעיה, כי הוא עושה מבחנים - כל שליש, לפעמים יותר פעמים, בוחן-פתע - את מורה ומנהלת, ואת יודעת היטב. אנחנו מדברים על המערכת שמעל המורה, שרוצה לבחון גם אם המורה בסדר. 
       
       ולכן, כלי העבודה החשוב הזה שהנהיגו במשרד - עוד טרם בואי הנהיגו שתי הגברות, השרה והמנכ"לית, כלי עבודה בעיני ראוי וחשוב מאין כמוהו, וכבר היום אני יכול להגיד, שאנחנו רואים את התועלת המעשית בו, אף שהתוצאות הן עדיין לא כמו שהיינו רוצים, אבל לכך נועד העניין, כלי עבודה.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       שאלה נוספת לחברת הכנסת גילה פינקלשטיין. 

גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       שמעתי שהתוכנית במשרד החינוך להעביר את תוצאות המיצ"ב לרשויות מקומיות, אבל קיימת התנגדות של הסתדרות המורים, של ארגון המורים, אז חשוב לדעת אם באמת התוצאות של המיצ"ב יועברו לרשויות המקומיות - אני חושבת שזה רצוי מאוד, כי זה כלי עבודה גם ברשויות המקומיות, באגף החינוך של הרשות המקומית. 

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה.

סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       למיטב ידיעתי, האנשים הרלוונטיים ברשות המקומית נחשפים למיצ"ב, כי, כידוע לך, רשות החינוך בכל עיר ועיר, או באזור, היא הרשות המקומית בדרך כלל, ויש לה אגף חינוך והוא עוסק בזה לצורכי עבודה. אם יש צורך - מעבירים. יש רשויות שכנראה אם הן לא עוסקות בזה - אז להן לא יעבירו. 

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחברת הכנסת גילה פינקלשטיין. נמשיך. שאילתא מס' 1028, חבר הכנסת אמנון כהן - לפרוטוקול. 

1028. פרסום הישגים בית-ספריים
       
חבר הכנסת אמנון כהן שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום כ' בטבת התשס"ד (14 בינואר 2004):
       
       
       פורסם ב"הארץ" ב-3 בדצמבר 2003, כי משרדך מתנגד כיום לכל סוג של פרסום הישגים בית-ספריים, בעוד פרסום כזה מקובל במדינות מפותחות רבות. 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם הידיעה נכונה? 
       
       2. אם כן – אילו כלים יש היום להורים כדי לעמוד על טיב החינוך שילדיהם מקבלים?
       
       3. מדוע פרסום ההישגים, שנמצא מועיל במדינות מפותחות רבות, אינו נהוג בארץ? 
       
תשובת סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       משרד החינוך נדרש לסוגיה שהעלה חבר הכנסת כהן והגיע למסקנה חד-משמעית, שאין כל תועלת בפרסום הישגים בית-ספריים, באופן חופשי וללא סייגים. יתירה מזו, הפרסום עלול לפעול לרעת החינוך ולפגוע בבתי-הספר ובתלמידים. חשוב לזכור שמטרת מבחני המיצ"ב - מדידת יעילות צמיחה בית-ספרית - היא להוות כלי לתכנון העבודה של בית-הספר, לאיתור צרכים, לאיגום משאבים ולריכוז מאמץ על מנת שיוכל להשתפר. מאידך גיסא, ברור כי יש צורך ליידע את בתי-הספר ורשויות החינוך על הישגי התלמידים, כדי שיוכלו לפעול לקידום ולשיפור הטעון שיפור ולהביא את תלמידיהם להישגים טובים.
       
       אשר על כן הוחלט על-ידי הדרג המקצועי, בגיבוי הנהלת המשרד, כי לאחר ביצוע מבחני המיצ"ב בפעם השנייה בשנת הלימודים תשס"ה, יישלחו לבתי-הספר ולרשויות המקומיות תוצאות המבחנים של התלמידים. ההישגים הללו יימסרו גם לידי המפקחים הכוללים, כך שכל העוסקים בחינוך יקבלו מידע זה. אשר להורים – מהנתונים המצויים בידינו עולה, שלמעלה ממחצית מהמנהלים משתפים מיוזמתם את ההורים במידע על הישגי ילדיהם. אני מקווה שמעגל זה יתרחב.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       שאילתא מס' 1029, של חבר הכנסת אמנון כהן - לפרוטוקול. 

1029. רישום תלמידים לבית-הספר "מאיר שפיה"
       
חבר הכנסת אמנון כהן שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום כ' בטבת התשס"ד (14 בינואר 2004):
       
       פורסם ב"הארץ" ב-31 בדצמבר 2003, כי משרדך מתנגד לכך שתלמידים מאור-עקיבא ילמדו בתיכון "מאיר שפיה", בטענה שהדבר נוגד את מדיניות אזורי הרישום של המשרד. עוד פורסם, כי הוסרה התנגדות המשרד בנוגע לרישום תלמידים מזיכרון-יעקב לתיכון. 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם הידיעה נכונה? 
       
       2. אם כן – האם תוכנית הלימודים של התיכון מקובלת על משרדך?
       
       3. אם כן – מדוע שלא ילמדו תלמידים מאור-עקיבא בתיכון, ואם לא – מדוע מאפשרים לתושבי זיכרון-יעקב ללמוד בתיכון?
       
תשובת סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1. על-פי הנחיות משרד החינוך חלה חובה על תלמיד להירשם לבית-ספר שנקבע באזור הרישום שלו. הורה המבקש לרשום את ילדו לבית-ספר שמחוץ לאזור הרישום שנקבע לו, יגיש בקשה לראש הרשות המקומית. אם ייענה בשלילה, רשאי ההורה לערער על החלטה זו בפני מנהל המחוז, והחלטתו היא סופית. 
       
       ראשי רשויות החינוך באור-עקיבא ואיגוד ערים שומרון, שזיכרון-יעקב היא חלק ממנו, נוסף על גבעת-עדה, בנימינה ופרדס-חנה, מתנגדים נחרצות להעברת התלמידים מיישוביהם לבית-הספר "מאיר שפיה". הואיל וההורים לא קיבלו כל אישור ממנהל המחוז להעביר ילדיהם לבית-ספר אחר, בעצם עשותם זאת הם חרגו ממדיניות הרישום ופעלו בניגוד לחוק.
       
       כיום לומדת קבוצת תלמידים מזיכרון-יעקב ומאור-עקיבא בבית-הספר "מאיר שפיה", מכוח צו מניעה של בית-משפט, והדיון העיקרי בסוגיה זו יתקיים בקרוב.
       
       2. תוכנית הלימודים הנלמדת בחטיבת הביניים "מאיר שפיה" מאושרת על-ידי משרד החינוך. המשרד גם אינו מתנגד לתוכנית מופ"ת, לחיזוק ההיבטים המתמטיים, הנלמדת בבתי-ספר שונים בארץ, לרבות בבית-הספר "מאיר שפיה".
       
       3. אזור הרישום של ילדי זיכרון-יעקב בחינוך העל-יסודי הוא בית-הספר "אורט" שומרון, שאליו היו אמורים להגיע התלמידים שבהם מדובר. המנהלת הכללית, רונית תירוש, תבקר בבית-הספר "מאיר שפיה" ביום 3 בפברואר 2004 ותלמד מקרוב את הנושא.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       שאילתא מס' 1034, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי - לפרוטוקול. שאילתא מס' 1068, חברת הכנסת רוחמה אברהם - לפרוטוקול. 
       
1034, 1068. שמירה על נוהלי בטיחות בפעילות תנועות הנוער
       
חבר הכנסת ניסן סלומינסקי שאל את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום כ"ז בטבת התשס"ד (21 בינואר 2004):
       
       בטיול שנערך בחנוכה נפל חניך תנועת "הצופים" ונהרג. 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. מתי לאחרונה נערך רענון נוהלי ביטחון למרכזי "הצופים"?
       
       2. מי עורך את רענון נוהלי הביטחון בתנועות נוער, ובאיזו תדירות?
       
       3. האם הוסקו מסקנות ממקרה זה?

       
חברת הכנסת רוחמה אברהם שאלה את שרת החינוך, התרבות והספורט
       ביום ה' בשבט התשס"ד (28 בינואר 2004):
       
       ב-23 בדצמבר 2003 נהרג הנער מנפילה מצוק במהלך טיול של תנועת הנוער "הצופים".
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם בידי משרדך אמצעי פיקוח על תנועות הנוער בכל הקשור לבטיחות בטיולים ובמבנים?
       
       2. כיצד תימנע הישנות מקרים כגון אלה?
       
תשובת סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       תנועות הנוער הן עמותות עצמאיות הנתמכות על-ידי משרד החינוך. על-פי תקנת  התמיכה "פעולות ומפעלים של תנועות הנוער", הן כפופות ומחויבות לביצוע כללי חוזר מנכ"ל, לרבות הכללים בנושאי ביטחון ובטיחות. 
       
       ועדה בין-משרדית, ששותפים בה משרד החינוך, משרד הפנים, משרד הבריאות, משטרת ישראל, מכבי-אש ונציגי תנועות הנוער, דנה מדי שנה בסוגיית הביטחון והבטיחות בתנועות הנוער, ומסקנותיה והמלצותיה מעודכנות ומופצות בחוזר מנכ"ל לכלל תנועות הנוער.
       
       אחת לשנה נערך רענון נוהלי חוזר מנכ"ל, בהשתתפות רכזי מפעלים של התנועות, בהשתלמויות הנערכות לכלל תנועות הנוער, תוך שימת דגש בנושאי ביטחון ובטיחות. יתירה מזו, תנועות הנוער הציוניות מקיימות ועדת מפעלים, המתכנסת בתדירות של כאחת לחודש. ועדה זו עוסקת דרך שגרה גם ברענון נוהלי ביטחון ובטיחות בטיולים ובמפעלי התנועות לסוגיהם.
       
       אשר למקרה הטרגי של נפילתו ומותו של החניך בתנועת "הצופים" – המשרד הקים ועדת חקירה בנושא. ועדה זו תידרש, בין היתר, גם לנושאי רענון הנהלים בתנועת "הצופים" ולהסקת מסקנות. הואיל והמקרה נמצא בחקירת משטרה, והיא טרם הסתיימה, ועדת החקירה מנועה מלהתחיל לפעול. עם סיום עבודת המשטרה, תחל הוועדה בעבודתה ותסיק את המסקנות הנדרשות.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תם סדר השאילתות. אנחנו מודים מאוד לסגן שרת החינוך, חבר הכנסת צבי הנדל, ולחברי הכנסת שגם שאלו וגם היו כאן בזמן אמת. 
       
       חברי הכנסת, תם סדר-היום. הישיבה הבאה - מחר, יום שלישי, י"ח בשבט התשס"ד, 10 בפברואר 2004, שימו לב - בשעה 17:00. בשעה 17:00 - ישיבה מיוחדת לציון 55 שנה לכינון הכנסת בט"ו בשבט. ישיבת הכנסת נעולה. 
       

הישיבה ננעלה בשעה 21:27.
     
עמוד 189 מתוך 189

