﻿    תוכן עניינים
       כנס מיוחד	3
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	3
       מזכיר הכנסת אריה האן:	3
       דברים לזכרם של חברי הכנסת לשעבר  יצחק ארצי ושמחה דיניץ, זיכרונם לברכה	4
       הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות)  (תיקון מס' 25 והוראת שעה), התשס"ד-2003	6
       סגן שר הפנים ויקטור בריילובסקי:	6
       אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	8
       אהוד יתום (הליכוד):	9
       דני יתום (העבודה-מימד):	10
       ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	11
       אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	14
       אברהם בורג (העבודה-מימד):	18
       גדעון סער (הליכוד):	22
       חיים אורון (מרצ):	24
       אלי אפללו (הליכוד):	26
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	30
       איוב קרא (הליכוד):	32
       רשף חן (שינוי):	34
       אבשלום וילן (מרצ):	37
       משה גפני (יהדות התורה):	39
       מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	45
       רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):	47
       הודעת הממשלה על החלטתה לשנות את חלוקת התפקידים בין השרים	49
       משה גפני (יהדות התורה):	51
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	53
       מזכיר הכנסת אריה האן:	53
       מכתב הטייסים הסרבנים	53
       יחיאל חזן (הליכוד):	53
       ניסן סלומינסקי (מפד"ל):	58
       שר הביטחון שאול מופז:	62
       מצב הביטחון של מדינת ישראל – העיכובים המתמשכים בהקמת גדר ההפרדה	69
       שמעון פרס (העבודה-מימד):	70
       השר מאיר שטרית:	73
       מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	85
       החלטת הממשלה לגרש את יושב-ראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת	87
       מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	87
       היו"ר ראובן ריבלין:	92
       החלטות הממשלה בתחום הכלכלי, החברתי והמדיני	94
       רן כהן (מרצ):	94
       אמירתו של פרס שערפאת איננו מכשול לשלום  והפגיעה באסטרטגיות הלחימה של מדינת ישראל	103
       רוני בר-און (הליכוד):	103
       הגזירות הכלכליות החדשות	108
       נסים דהן (ש"ס):	108
       השר מאיר שטרית:	112
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	122
       יצחק כהן (ש"ס):	123
       ישראל אייכלר (יהדות התורה):	124
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	126
       סגנית מזכיר הכנסת רות קפלן:	126
       הצעת ועדת הפנים ואיכות הסביבה בדבר חלוקת הצעת חוק הרשויות המקומיות  (מימון בחירות) (תיקון מס' 25 והוראת שעה), התשס"ד-2003	129
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	130
       סגן מזכיר הכנסת דוד לב:	130
       הצעת ועדת הפנים ואיכות הסביבה בדבר חלוקת הצעת חוק הרשויות המקומיות  (מימון בחירות) (תיקון מס' 25 והוראת שעה), התשס"ד-2003	130
       ניסן סלומינסקי (בשם ועדת הפנים ואיכות הסביבה):	130
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	133
       מזכיר הכנסת אריה האן:	133
       הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 7  והוראת שעה), התשס"ד-2003	133
       ניסן סלומינסקי (בשם ועדת הפנים ואיכות הסביבה):	133
    
       

       
       
       דברי הכנסת
       כב / מושב ראשון / ישיבה נ"ו /
       ג' בתשרי התשס"ד / 29 בספטמבר 2003 / 22
       חוברת כ"ב
       ישיבה נ"ו
       
       
       
       
       
       
       
       
כנס מיוחד
       
הישיבה החמישים-ושש של הכנסת השש-עשרה
יום שני, ג' בתשרי התשס"ד (29 בספטמבר 2003)
ירושלים, הכנסת, שעה 11:00
       

מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היום יום שני, ג' בתשרי התשס"ד, 29 בחודש ספטמבר 2003 למניינם. בוקר טוב לאדוני מזכיר הכנסת, שנה טובה. היום צום גדליה. אני מתכבד לפתוח ישיבת כנסת מיוחדת, שנתכנסה בחתימותיהם של 75 חברי הכנסת, אשר רבים מהם עדיין לא יודעים שהם חתמו ואינם נמצאים באולם. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אדוני סגן השר וסגני יושבי-ראש הכנסת הנמצאים באולם, נא להקשיב להודעתו של מזכיר הכנסת. 
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה, הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 25 והוראת שעה), התשס"ד-2003. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. 

       
דברים לזכרם של חברי הכנסת לשעבר 
יצחק ארצי ושמחה דיניץ, זיכרונם לברכה
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, לצערנו הרב בתקופת הפגרה הלכו לעולמם שני חברי הכנסת לשעבר. הראשון שבהם, יצחק ארצי, זיכרונו לברכה, בן 83 במותו. נכבד את זכרו בקימה. 
       
       (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.)
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. נא לשבת. 
       
       חברי הכנסת, בתקופת כהונתו הקצרה, כחבר הכנסת האחת-עשרה, כבש יצחק ארצי את לב כולם. ידידים ויריבים רבים ראו בו חבר אישי ורע נאמן. 
       
       האיש נעים ההליכות הזה ראה בחייו סבל ומכאוב. בזמן מלחמת העולם השנייה היה עד למעבר החריף של יהדות רומניה, שהוא נמנה עם בניה, מחיי תרבות משגשגים אל הכחדה כמעט מוחלטת. ארצי היה אחד מראשי המחתרת הציונית-החלוצית, שפעלה להצלת יהודים מהשמדה. בתום המלחמה עסק ארצי בהברחת יהודים מאירופה החרבה וההרוסה לארץ-ישראל. בדרכו לארץ שהה במחנה המגורשים בקפריסין, וייחל לרגע שבו ייפתחו השערים הנעולים. הקמת מדינת ישראל היתה בעבור יצחק ארצי לקח קיומי מהשואה. 
       
       בתחילת דרכו בארץ היה חבר יישוב הניצולים אלוני-אבא, על-שם הצנחן אבא ברדיצ'ב. 
       
       ארצי ראה את עצמו שליח נאמן של המפלגה הפרוגרסיבית, שהיתה למפלגה הליברלית העצמאית, ומטעמה שוגר לכנסת. 
       
       בכל דרכו ראה עצמו שליח ציבור. הוא היה בעל לב שרצה בקירוב לבבות. יצחק ארצי היה איש ערכי וישר-דרך. הוא נהג בכל אדם בדרך-ארץ מעוררת כבוד; היה אוהב ספר ואוהב אדם. 
       
       בתקופת חייו האחרונה נלחם במחלה קשה שקיננה בגופו וכילתה אותו. למרות ייסוריו לא איבד מהאופטימיות שלו. 
       
       עם מותו הולך ומתמעט דור ניצולי השואה, דור שיכול להעיד: "אני זוכר מה שאירע אז, ולא אתן להשכיח". 
       
       לרעיה מימי, לילדים שלמה ונאוה, תנחומים בכאבכם. יהי זכרו ברוך. 
       
       רבותי חברי הכנסת, בשבוע שעבר הלך לעולמו חבר הכנסת לשעבר שמחה דיניץ, זיכרונו לברכה. נכבד את זכרו בקימה. 
       
       (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.)
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לשבת. 
       
       רבותי השרים, סגני השרים, חברי הכנסת, שמחה דיניץ הלך מאתנו לפתע והוא בן 74. 
       
       דיניץ היה חבר הכנסת האחת-עשרה וכיהן בה כחבר ועדת החוץ והביטחון וועדת הכנסת. 
       
       מכהונתו הפרלמנטרית הקצרה פרש כדי לעמוד בראש הסוכנות וההסתדרות הציונית, אתגר שהביא אותו למחוזות אהבתו הגדולה - העם היהודי בתפוצות. את תפקידו הגדיר הוא עצמו כ"ראש הממשלה של העם היהודי".
       
       שנים רבות מחייו הקדיש שמחה דיניץ לעשייה המדינית של מדינת ישראל. את עבודתו עשה, כדרכו, במסירות לשירות ללא תנאי, בדבקות במטלות ובחריצות שאין למעלה ממנה. 
       
       על תרומתו לקידום האינטרסים של המדינה בשירות החוץ הישראלי עוד ידובר. שמחה דיניץ היה שגריר ישראל בארצות-הברית בתקופה הקריטית של מלחמת יום הכיפורים. קשריו ההדוקים עם ראשי הממשל סייעו רבות בארגונה של הרכבת האווירית הגדולה ביותר שיצאה אי-פעם  מארצות-הברית, ובה ציוד וסיוע חיוני לישראל בשעתה הקשה. 
       
       ההיכרות העמוקה שלו עם מעצבי המדיניות האמריקנים והזיקה האישית שלו אליהם היו לו לעזר רב, וכך לנו. כשגריר בקיא ומנוסה בפוליטיקה האמריקנית הוא תרם מהידע שלו למשלחת הישראלית במהלך שיחות השלום בקמפ-דייוויד, שהניבו את הסכם השלום עם מצרים לפני 25 שנה. 
       
       שמחה דיניץ היה ציר בכמה ארצות, יועץ ראש הממשלה גולדה מאיר, זיכרונה לברכה, ומנכ"ל משרד ראש הממשלה. 
       
       בתקופת כהונתו כיושב-ראש הנהלת הסוכנות נפתחו שערי ברית-המועצות והגיעו ארצה כמיליון עולים מחבר המדינות ואלפים מיהודי אתיופיה, במהלך "מבצע שלמה". 
       
       שמחה דיניץ היה "מר הסברה" מעולה, שהשכיל להציג את רבגוניות פניה של ישראל, צדדים שהיו פחות מוכרים לקהל האמריקני. 
       
       איש בעל חוכמת חיים ומאור פנים הסתלק מאתנו. 
       
       אני שולח תנחומי לבני המשפחה – הרעיה ויויאן, הילדים דורית, תמר, מיכאל ובני משפחותיהם. יהי זכרו ברוך. 
       
       
הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) 
(תיקון מס' 25 והוראת שעה), התשס"ד-2003 
       [ רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/58). ]
(קריאה ראשונה)
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, על-פי בקשת הממשלה, הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 25 והוראת שעה), התשס"ד-2003, קריאה ראשונה. הצעת חוק מ/58. מותנית בשחרור מחובת הנחה, והיא שוחררה בהתאם להודעת מזכיר הכנסת. 
       
       יציג את החוק סגן שר הפנים. בבקשה, אדוני. 
       
סגן שר הפנים ויקטור בריילובסקי:
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש בזאת להעלות בשם הממשלה לקריאה ראשונה את הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (הוראת שעה), התשס"ד-2003, הבאה להחיל על שתי רשויות - עיריית לוד, המועצה המקומית עמנואל, שבהן תתקיימנה בחירות רק לראש רשות, את הסדרי מימון הבחירות כמוסדר בבחירות לרשויות מקומיות. 
       
       הסיבה שאנו מבקשים שהצעת החוק  תאושר על-ידי הכנסת  נעוצה בעובדה שבשתי הרשויות שהזכרתי מתקיימות כאמור בחירות מיוחדות רק לראש הרשות, והסיבות לקיומן של הבחירות נעוצות בעובדה שלצערנו הרב בעיריית לוד נפטר ראש העירייה הנבחר, חבר הכנסת לשעבר מקסים לוי, זיכרונו לברכה. על כן יש צורך, בהתאם להוראות החוק, לקיים בחירות לראש העיר. במקרה השני התפטר ראש מועצת עמנואל, ויש לבחור שם ראש מועצה חדש. הצעת החוק באה להסדיר את נושא מימון המפלגות לבחירות הללו.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       זה כולל את המימון  של דוד אפל בלוד?
       
סגן שר הפנים ויקטור בריילובסקי:
       
       בחוק לא כתוב על דוד אפל.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זו רק הצעה לקריאה ראשונה.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       אפשר להוסיף הסתייגות?
       
סגן שר הפנים ויקטור בריילובסקי:
       
       סכום המימון יהיה זהה לזה שניתן על-פי הוראות החוק למימון למועמד לראש מועצה אזורית בבחירות רגילות. 
       
       אני מבקש אפוא שהכנסת תאשר את הצעת  החוק בקריאה ראשונה ותעביר אותה לוועדת הפנים, כדי שזו תשלים את הליך החקיקה עוד היום. 
       
       אני מתכוון שיחידת מימון היא 49 שקלים חדשים לבוחר. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לסגן השר. אני פותח את הדיון בקריאה ראשונה בחוק זה. נרשמו ארבעה חברי כנסת. אני לא סגרתי את הרשימה, נא להפנות את  תשומת לבו של המזכיר.  המזכיר כרגע רואה ואני סוגר את הרשימה. אדוני ראה כל מי שהצביע, ואני כמובן סוגר את הרשימה. אדוני סגן השר נדמה לי לא יכול לדבר בהצעה בקריאה ראשונה, אבל ראיתי פה את חבר הכנסת יושב-ראש הקואליציה גדעון סער, את חבר הכנסת איוב קרא, ראיתי את אברום בורג, את חבר הכנסת פינס, את חבר הכנסת דהאמשה, את חבר הכנסת וילן וחבר הכנסת גפני.
       
       חבר הכנסת רמון, האם אדוני בגלל צום גדליה יושב על המדרגות? 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       לא, בגלל צום תשעה באב.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חלילה.  אולי רן כהן יזוז כיסא אחד, תודה רבה.
       
       ראשון הדוברים - חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חבר הכנסת אהוד יתום.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       זה מאפשר ליושב-ראש לזרוק אותו מכל המדרגות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חלילה, הוא עושה את זה טוב מאוד בעצמו, חבר הכנסת שריד. בבקשה, אדוני. שלוש דקות לכל אחד כמובן. 
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני תומך בהצעת החוק הזאת ובבקשת הממשלה, ואני מבקש לנצל את זכות הדיבור שיש לי כדי להעיר משהו על העסקה בדבר חילופי שבויים המתרקמת עם ה"חיזבאללה". נדמה לי שרבים בבית הזה שותפים  לדאגה כשמציעים מחיר כזה לארגון טרור, כאשר ברור ששחרור של מאות מחבלים יהיה תמריץ אדיר גם לארגון הזה, גם לארגוני טרור אחרים, להמשיך ולחטוף כדי להרבות במחיר ולהשיג שחרור של מחבלים רוצחים אחרים. 
       
       נדמה לי שלארגון טרור מסוגו של "חיזבאללה" לא צריך לשלם מחיר בחיי אדם תמורת חטופים וגופות, אלא לתת לו אולטימטום, שאם לא ישוחרר אלחנן טננבאום בתוך 48 שעות ויוחזרו גופות החיילים, נטפל בראשי ה"חיזבאללה" כפי שאנחנו מטפלים בראשי ה"חמאס".  תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת אלדד. חבר הכנסת אהוד יתום, סליחה, דני יתום. אהוד, בבקשה, ואחריו - דני יתום.  
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש,  אי-אפשר בעלייה לתורה להעלות שניים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לכן אמרתי, מה שקראתי – הגבאי כבר קרא לאהוד יתום, אין אפשרות לערער על דבריו חלילה. חבר הכנסת גפני, אפשר לקרוא למגביה ולגולל, שהם  כרוכים יחדיו. בבקשה.
       
אהוד יתום (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, את מי שלא הספקתי לברך באופן אישי בשנה טובה בהזדמנות זו אני רוצה לברך בשנה טובה ובגמר חתימה טובה לכולם; שנהיה בריאים וביחד באמת נצעד ונצעיד את עם ישראל לשלום, לביטחון, לכלכלה יציבה, לחברות טובה, לאהבת חינם וכן הלאה וכן הלאה. 
       
       אני בהחלט תומך בקריאה הראשונה של הצעת החוק שנצביע עליה עוד היום, לאחר שוועדת הפנים תשב ותאשר אותה, אני מקווה. 
       
       אני רוצה לנצל את הבמה הזאת לעסוק בשני נושאים קצרים שלמעשה תופסים מקום נכבד מאוד בהוויה הישראלית בת-זמננו. האחד, בהמשך הדברים של חברי חבר הכנסת אריה אלדד בנושא העסקה. דם שבויינו, נעדרינו וכל האחרים אשר נמצאים בשבי, בארצות-הברית, במצרים, נעדרי סולטן-יעקוב, החטופים טננבאום, רון ארד שיצא בשליחות חיל האוויר  ובשליחות האומה -  דם אחינו שווה, וצריך כך לנהוג עם כולם כאחד. 
       
       אינני מערער על העסקה, קשה לערער על עסקה כזאת. כל אחד צריך לראות את בנו חוזר הביתה,  ומהר ככל האפשר. אבל כאשר הולכים לעסקה שבה הנסתר רב על הגלוי, ומה שגלוי אלה דברי הפסיכולוגיה של נסראללה, ועצם העובדה שאנו  עומדים  לשחרר - שוב, על-פי הידיעות שבידינו, אינני יודע אם כל האינפורמציה הזאת נכונה - גם לבנונים וגם ירדנים וגם פלסטינים וגם מצרים, לא ייתכן שבעסקה הזאת לא ייכללו כל בנינו, כל בנינו כאחד. אם מצרים, אז צריך  להשיב הביתה את עזאם עזאם. ואם ארצות-הברית עומדת מאחורי העסקה הזאת, אז צריך להחזיר הביתה את פולארד, וכמובן  את רון ארד שיצא בשליחות האומה.  לא ייתכן מצב שאנו ניתן את הכול ונקבל רק חלק. 
       
       בחצי הדקה שנותרה לי אני רוצה לומר מלה על אלה מבין הטייסים שמסרבים לטפל בטרור כפי שמדינת ישראל,  הדרג המדיני, מחליט. הם קובעים בכך נורמה כאילו הם  צחים וזכים וכל יתר טייסי חיל האוויר פושעי מלחמה. אנחנו נגיד לא למכתב הסרבנים הטייסים ונוקיע את  מעשיהם. 
       
       שנה טובה וחתימה טובה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת אהוד יתום, ויעלה חבר הכנסת דני יתום. 
       
       חבר הכנסת אפללו הגיש לי בקשה לפי סעיף 53(א), אבל הוא כנראה לא  שם לבו שיושב-ראש הקואליציה ביקש, יחד עם חתימותיהם של 25 חברי כנסת, להעלות את העניין על סדר-היום, והוא על סדר-היום, כך שאין צורך בהצעה לסדר. בבקשה, חבר הכנסת יתום.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש,  רבותי וחברי חברי הכנסת, אני מבקש לפתוח בברכת שנה טובה ומבורכת, שנה שבה תסתיימנה הצרות, ונוכל להיפגש - אני מקווה ומתפלל - רק בשמחות. 
       
       אני מבקש להתייחס להצעה שהממשלה ביקשה להניח לקריאה ראשונה. אני מבקש להתנגד בנימוק שאינני יודע על מה החיפזון ומה קרה. אני לא יודע על איזה היקף כספי מדובר. אנחנו עדים לתוכנית כלכלית מאוד-מאוד בעייתית, אשר עושה חסד עם העשירים ופוגעת בכל חלקה טובה של מדיניות הרווחה. העשירים יהיו חזקים יותר,  הם יתעשרו על חשבון השכבות החלשות. נדמה לי שאנחנו בכנסת עדיין לא הפנמנו את כל המשמעויות של הגזירות הכלכליות, עדיין לא הפנמנו את המשמעות של שינוי סדר העדיפויות, והייתי אומר אפילו שינוי סדרי בראשית בחברה הישראלית.
       
       גדר ההפרדה היא נושא שיעלה לדיון, אבל נדמה לי שגרירת הרגליים של הממשלה והעובדה שהגדר לא הפכה פרויקט לאומי, שצריך לקיים אותו במסגרת של פרויקט חירום - כל אלה סיבה מספיק טובה לטענות קשות מאוד כלפי הממשלה. יש בינינו כאלה שגורסים אפילו כי יש צורך בהקמת ועדת חקירה. נדמה לי שעינינו טחו מראות את המראות. רוב האנשים כבר מבינים שאכן יהיה בכוחה של הגדר הזאת לסייע מאוד לצה"ל ולכוחות הביטחון בעצירת המחבלים עליה, על מנת שלא יתפוצצו ברחובות הערים שלנו. צריך לקבל החלטה שהגדר תהפוך לפרויקט חירום לאומי, עם הקצבה גם של לוח זמנים וגם של כסף.
       
       לגבי העסקה המתרקמת, נדמה לי שקשה מאוד להיכנס לנעלי המחליטים ועוד יותר קשה להיכנס לנעלי המשפחות. אינני מאחל לאיש מאתנו שנהיה במצבן של המשפחות, אבל למדינת ישראל יש מדיניות ולפיה כל עוד אפשר לחלץ ולשחרר בני ערובה וחטופים באמצעות פעולה צבאית, עושים זאת, וכאשר אין אפשרות לבצע פעולה צבאית או שהפעולה הצבאית מאוד מסוכנת, נכנסים למשא-ומתן. המחיר תמיד יהיה יקר, והדיון והוויכוח על המחיר, האם זה מחיר גבוה או נמוך - לדעתי הוא דיון שבסופו של דבר יגרום לנו יותר נזק מאשר תועלת. אני בעד החזרה הביתה של כל שבויינו, נעדרינו וחטופינו, ויפה שעה אחת קודם.
       
       והנושא האחרון: אינני רואה את מכתבם של הטייסים כמכתבם של סרבנים גרידא. ייתכן שהטעות היחידה שהם עשו היא שלא ניסו לסכם את הדברים עם מפקדיהם הישירים עד לרמת הרמטכ"ל, שר הביטחון ואולי מעבר לכך - ועדת החוץ והביטחון. מעבר למכתב הזה, יש שם שבר וקרע, וראוי שנתייחס לכך ברצינות רבה מאוד. תודה.


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת דני יתום. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה. אחריו - חבר הכנסת מוחמד ברכה. אם הוא לא יהיה - חבר הכנסת אופיר פינס. אני מציין ש-50 חברי כנסת נוכחים באולם, כמספר החתימות, אם כי הן לא זהות לאנשים היושבים. יש כאלה שחותמים, ויש כאלה שיושבים.

יוסי שריד (מרצ):
       
       יש חתימות כפולות?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, הפעם  בדקנו זאת, אבל היה עודף חתימות.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אני רוצה לברך את כולם בשנה טובה, גם את האנשים שיושבים בביתם וצופים בנו כעת. 
       
       אעשה כקודמי ואתייחס בקצרה לנושאים שעלו על סדר-היום, גם מן הטעם שלא תהיה לי הזדמנות לעשות זאת בדיון עצמו.
       
       ראשון הנושאים שאני רוצה להתייחס אליהם הוא גדר ההפרדה. אני מייעץ לאנשים לקרוא את מאמרו של תומס פרידמן, שהתפרסם לפני שבועיים, על גדר ההפרדה. אתה, אדוני היושב-ראש, אתה ירושלמי, אתה מכיר את הארובה  שבנו בבית-החולים "שערי צדק", כי חשבו לחמם על-ידי ארובה ענקית. בסופו של דבר החליפו את שיטת החימום, אך הארובה עומדת ללא שימוש. כך יהיה עם גדר ההפרדה. זו השקעה שאפילו מבחינת הכלכלה הישראלית אין בה שום טעם. זה בזבוז אדיר.

אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       אפילו אני מסכים אתך.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אבל זה כלום לעומת הנזק האדיר שנגרם לעניינו של העם הפלסטיני ולשלום. הברירה שעומדת היום היא גדר הפרדה או שלום, כי ההיגיון מאחורי גדר ההפרדה הוא למנוע שלום. באו ראשי הכלכלה ולחצו. זו הסיבה האמיתית, לא בגלל מפלגת העבודה ולא בגלל אחרים שתמכו בכך, אלא מכיוון שראשי הכלכלה הישראלית אמרו: אתם לא רוצים לעשות שלום, תגרמו ליציבות דרך בניית גדר ההפרדה. זה היה בכנס קיסריה, זה היה הנושא העיקרי בכנס. אמרו, יעשו גדר הפרדה והכלכלה תפרח.
       
       אני מודיע לכם, זה לא יקרה. גם זה מקסם שווא. מי שחושב לבנות את גדר ההפרדה ולהשיג בכך שקט בארץ, ולא צריך שיהיה שלום, שם על כף המאזניים את חייהם של הדורות הבאים. אני חושב שנציבות הדורות הבאים, אם היא רוצה להרחיב את סמכותה, צריכה להתעניין גם בנושא הזה.
       
       מכתב הטייסים בא לחסוך בחיי אדם.

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       הוא טוב מאוד, הוא מצוין.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       תשמע אותי קודם, אולי תסכים אתי.

אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אנחנו מבינים - - -

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אם חבר הכנסת אלדד היה מברך את הסרבנים, הייתי מבין אותו - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת חזן, אנחנו מוגבלים באפשרותנו לנהל את הישיבה.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       שלא כמוך, אכפת לי מחיי יהודים וערבים כאחד ובאותה מידה, כי אני בא מבית-מדרש הומניסטי, לא כמוך שבא מבית-מדרש של שבטיות פרימיטיבית. זה מכתב שבא להציל חיים של פלסטינים ושל ישראלים.

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת חזן, האם לא הייתי ברור?

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אני מקווה שיהיה זה סייג לאלימות שישראל משתמשת בה. אני אומר לכם, גם בצד הפלסטיני רואים נקודת אור בכך שיש בחברה הישראלית אנשים שלא רוצים להיות שותפים בהרג הברוטלי. זה חוסך חיי אדם בשני הצדדים, ומן הטעם הזה צריך לתמוך בהם תמיכה מלאה.
       
       לסיום, אני מקווה, אדוני היושב-ראש, שבחילופי השבויים יימצא פתרון גם לבעייתם הכאובה של אסירים ביטחוניים אזרחי ישראל, שנמצאים במצב הכי גרוע שיכול להיות. הם לא נהנים משוויון כאזרחים ישראלים, והם לא חלק מעסקת השבויים.

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       לפני חודשיים שחררנו בן-אדם, וזה מה שקרה ערב ראש השנה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בנלולו, אולי אדוני לא שם לב, אבל הוא סיים את זמנו. אי-אפשר לקרוא קריאות ביניים כאשר אדם סיים את דברו. אי-אפשר לקרוא קריאת ביניים כאשר אדם כבר לא נמצא פה.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       תרשה לי שוב לברך אותך, את חברי הכנסת ואת כולם בשנה טובה. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה, שנה טובה. רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת מוחמד ברכה - אינו נוכח. חבר הכנסת אופיר פינס, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת אברהם בורג, אחריו - חבר הכנסת חיים אורון,  אחריו - חבר הכנסת אלי אפללו, אחריו - חבר הכנסת גדעון סער, ואחריו - חברי הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, איוב קרא וחן רשף.


אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתריע על הפרוצדורה שהממשלה מנסה להנהיג היום: להביא הצעת חוק מקריאה ראשונה עד קריאה שלישית בכנס פגרה מיוחד, זה דבר שלא ייעשה. אין גם סיבה שייעשה, כי הייתם צריכים לחשוב בעוד מועד על הבחירות המיוחדות לראשי רשויות ועל העדר התקציב.
       
       דבר שני, לא חסר תקציב למפלגות שמתמודדות בבחירות אלה, ודי לחכימא ברמיזא. אני לא בטוח שהייתם צריכים לקחת עוד חופן שקלים מתקציב המדינה הרעוע לטובת העניין הזה, שבסך הכול הוא עניין פעוט באופן יחסי. אלה שתי רשויות מקומיות, יכולתם להסתדר בלי עוד קצת כסף מתקציב המדינה. זו דעתי.

       אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להגיד שני משפטים לגבי הנושאים האחרים. גדר ההפרדה - הקואליציה שיש, אפילו כאן, בבית הזה, בין חברים מהמפלגות הערביות וחברים מהאיחוד הלאומי והמפד"ל, מפלגות שכולן מתנגדות התנגדות עזה לכינון הגדר, מדברת בעד עצמה.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):

       נדמה לי שמפלגתך היתה בקואליציה עם הליכוד.

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       כן, אבל אני מדבר על הקואליציה הזאת - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, תודה רבה. אדוני הביע את דעתו. הוא עונה לך בסך הכול. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       - - - אלה הגורמים היותר-קיצוניים. 
       
       אני חושב שהעובדה שהממשלה משהה את בניית הגדר היא רשלנות פושעת, היא הפקרות ממש. היא משחק בחיי אדם, ואתם לא תינקו, לא תינקו מהעניין הזה. העובדה שאתם מפקירים את חיי תושבי מדינת ישראל - - -
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אולי הרוצחים הם - - - הפקרות? בושה. בושה. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אתם הייתם בממשלה  - - -
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אתה? איך אתה מעז לשבת ולתמוך בממשלה שמפקירה את חיי תושבי מדינת ישראל, ואתם רוחצים בניקיון כפיכם, מפלגת שינוי. תתביישו לכם. העובדה שהגדר הזאת - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לסגן השר.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       העובדה שהגדר הזאת לא מוקמת לאלתר היא שערוריית השערוריות, והיא תיחקר. ואם לא תקום ועדת חקירה ממלכתית, תקום ועדת חקירה פרלמנטרית עם פתיחת המושב. 
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת הנדל, הוא מדבר. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לגבי הסרבנות, משפט אחד. אין ספק שכולנו מתנגדים התנגדות נחרצת לכל סוג של סרבנות וצריך להוקיע אותה. אבל אם הטובים לטיס, אז הטובים לטיס תמיד. ואם האנשים שהם טובי אנשינו, טובי אנשינו - - -
       
קריאה:
       
       בדקת אותם?
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני משוכנע בזה מעל לכל ספק. אם הם מגיעים לנקודה שבה הם אומרים: עד כאן ומכאן לא, אז אני לא רוצה לבדוק עכשיו את שאלת הסרבנות, שאנחנו מתנגדים לה התנגדות מוחלטת, אלא את הסיבה שמביאה את האנשים האלה לאן שהיא מביאה אותם. 
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - -
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היום סגני השרים מאוד פעילים בקריאות הביניים. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       וזו המדיניות של החיסולים.
       
קריאות:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       חברים יקרים, הממשלה - יושב כאן שר הביטחון - הממשלה הביאה את מדיניות החיסול הממוקד למקומות - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני סגן השר.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       - - שאנחנו לא תכננו אותם, לא סיכמנו אותם ולא גיבינו אותם. הסיכול הממוקד היה צריך להיות מול פצצות מתקתקות. ואיפה הוא היום? הוא מול פצצות מתקתקות או מול עוד ועוד ועוד גורמים כאלה ואחרים?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חצי דקה.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       הסיכול הממוקד היה צריך לפעול על-פי הנחיות ברורות, של היועץ המשפטי לממשלה, של הגורמים הבכירים ביותר, באישורים שהם אפילו של שר הביטחון, של הרמטכ"ל, תוך שהוא נמנע ונשמר מכל משמר מפגיעה באזרחים חסרי ישע או כאלה שאינם מעורבים בעניין. יש הבדל עצום - ואמר את זה חברנו חיים רמון בישיבה אצלנו - יש הבדל עצום בין החיסול הממוקד של לפני שנה ואיך שהוא טופל אז - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       - - לבין שיטת החיסול הממוקד כפי שהיא נהוגה היום.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       זאת פוליטיקה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. לא, חבר הכנסת קרא. הוא סיים את דבריו.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       ואני חושב שהממשלה חייבת לבדוק את עצמה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אין יותר גיבוי טוטלי למדיניות שהתוצאות שלה מאוד בעייתיות, שלא תמיד עונה על הצרכים והמחיר שלה, לפעמים, כבד מהתועלת שבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. תודה רבה לחבר הכנסת אופיר פינס. חבר הכנסת אברהם בורג. לאחר מכן אני אשנה את סדר הדוברים כדי לגוון יותר, כדי שלא יהיו קריאות ביניים רק מצד אחד. חבר הכנסת סער, אתה תהיה הבא בתור אחרי חבר הכנסת בורג.
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       כדי להקל על היושב-ראש אני אצא לחמש דקות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני, יש לי רושם, יקרא קריאות ביניים גם כששר יהיה. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שנה טובה. 
       
       אני מתכבד, ברשותך, להתייחס להצעת החוק המונחת בפנינו, הצעת חוק הרשויות המקומיות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תמיד אדוני מצליח להפתיע אותי, ועוד פעם הוא מפתיע אותי.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       כן, זה לא נעים, אבל אני מפציר בך לא לתת לחקיקה החפוזה לעבור היום.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא תעבור היום. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אני אומר: יתר על כן - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היא עוברת היום? בשלוש קריאות?
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       זה מה שביקש סגן השר. אם ההצעה הזאת תעלה היום במתכונתה הנוכחית, תהיינה אלפי הסתייגויות של האופוזיציה כדי שלא לאפשר לחוק הזה לעבור. אין דבר כזה שבחירות פתע נפלו במדינת ישראל. לא שמעו על לוד במשרד הפנים, לא שמעו על עמנואל במשרד הפנים, פתאום: הופ, מהשמים. "דאוס אקס מכינה". נפלו בחירות. אין דבר כזה, לא תהיה חקיקה כזאת ביום, אין חקיקה ביום בכלל, אין חקיקה ביום בפגרה, אין חבר כנסת אחד שמסוגל לעשות חקיקה רצינית על 30 וכמה סעיפי חקיקה ביום שהוקדשו לו שעתיים של ישיבה, שלוש שעות של ישיבה. אתם רוצים חקיקה, תעשו אותה רצינית. אל תבוזו לחקיקה. תיקחו עוד יום, תכנסו עוד ישיבה, תתכנס עוד ישיבה, תביא ועדת הפנים את ענייניה, יביאו את ההסתייגויות, יחוקקו. הכנסת, אם היא עושה משהו כמו שצריך, זו חקיקה. אל תשחקו עם זה משחקים. אם אתם רוצים, סגן השר בריילובסקי, לגמור את זה היום, תהיינה אלפי הסתייגויות של האופוזיציה. לא יהיה אפשר לגמור את זה היום. לא מחוקקים כך. אני מקווה, אדוני היושב-ראש, שלא תיתן יד לדבר הזה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני הנואם, בוועדת הכנסת, היום בבוקר - אני לא השתתפתי בה, כי לי הגישה הממשלה בתחילה בקשה להעביר את זה בקריאה ראשונה, והיה בזה הרבה מן הטעם ומשום השכל, שהרי הבחירות הן בסוף אוקטובר והיום אפשר היה לדון ולהעביר בקריאה ראשונה ובהזדמנות הראשונה להעביר את זה בקריאה שנייה ושלישית. 
       
       אני מבין שוועדת הכנסת היום קיבלה את בקשת הממשלה - - -
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       בתמיכת נציגי מפלגת העבודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בתמיכת נציגי מפלגת העבודה. בסדר, אני אומר רק - - -
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       קיבלה את תמיכת מה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       קיבלה את תמיכת ועדת הכנסת לשלוש קריאות. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אין בעיה. תהיינה אלפי הסתייגויות שלי.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       תפסיק לאיים. הרי כבר עשית את זה פעם אחת - - -


אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       כן, עשיתי את זה פעם אחת ואתם נאלצתם לזייף את החתימה בהנהגתך. כי אתם לא יודעים מה זה פרלמנט.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת, חבר הכנסת סער - - -
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):

       כי מרכז הליכוד הפך אצלך, בנורמות שלו, למליאת הכנסת. אתה יומיים חבר הכנסת והתחלת גם לבזות את החקיקה? גם לזה אין לך כבוד? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בורג, ברשותך. חבר הכנסת אריאל. כנראה ניתנה נבואה בכל זאת לירושלמים, ואני לא ידעתי מה שאני אומר. אמרתי: חבר הכנסת סער, אתה מדבר מייד אחריו. בבקשה. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אני רוצה לדעת, אדוני היושב-ראש, האם אתה תיתן היום להעלות ולהעביר את החוק הזה בשלוש קריאות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני אתן לאדוני תשובה. אין שאילתות ליושב-ראש הכנסת. אין פרוצדורה כזאת, אז אני לא יודע, פשוט, על-פי איזה סעיף לענות לך.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       סתם לתת תשובה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אז אני אחשוב על זה ואני אתן לך ודאי תשובה. בבקשה, אדוני.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       תודה רבה.
       
       ומכיוון שעסקו פה לפחות עוד בנושא אחד, אני רוצה לתקן את חבר הכנסת פינס - אני מתנגד התנגדות מוחלטת לגדר ההפרדה במתכונתה הנוכחית או בכל מתכונת אחרת. כל מי שחושב שניתן להקים גדר - מצד אחד ישראל, מצד אחד פלסטין, בצד השלישי ההתנחלויות, ולהקים את כל האזור שבין הירדן לבין הים בתור איים, איים, איים של גדרות, בלי להבטיח את שלומם של המתנחלים, בלי להבטיח באמת הסדר שלום, שבו תמורת הורדת ההתנחלויות יהיה הסדר שקו הגבול ייקבע לאורך הקו הבין-לאומי - חבל על הזמן שלו. אני לא אתן את היד שלי, לא בפורום מפלגתי ולא בפורום פרלמנטרי, להקמת מה שבעיני הוא ניסיון להקים עוד קו מז'ינו, להקים עוד קו בר-לב, להקים עוד קו של אשליה שאין אתה לא שלום, לא גבול, לא ביטחון ולא הפרדה. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת בורג. רבותי חברי הכנסת, יש שם מישהו שנדמה לי שהיה ביציע האורחים עם טלפון. זה דבר כמעט בלתי אפשרי. או, אני מאוד מודה לאדוני שכיבה אותו. הבא אחריו שהטלפון יצלצל אצלו, ניאלץ להוציא אותו מהאולם.
       
       רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת גדעון סער, ואחריו - חבר הכנסת חיים אורון. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זה קורה פעמים רבות, גם לפרלמנטרים ותיקים כמו חבר הכנסת בורג, שהם לא מכינים שיעורי-בית והם עולים לדוכן ואינם יודעים מה הם סחים. אנחנו מדברים על חוק שבא להתמודד עם לקונה שיש בחוק; עם לקונה שלא מאפשרת מימון בכלל, בכלל, במקום שיש בו בחירות מיוחדות - דהיינו בחירות רק לראש הרשות ולא גם למועצת הרשות, כפי שיש היום בשני יישובים בארץ. 
       
       העובדה המצערת שמפלגת העבודה נמצאת בשפל המדרגה עד כדי כך שאין לה מועמדים ביישובים רציניים, בערים גדולות בארץ-ישראל, והיא אפילו לא הגיעה למצב שהיא יכולה להציב מועמדים, אינה יכולה לשים מכשלה כזאת בפני המפלגות שכן יכולות להציג מועמדים, למשל מפלגת עם אחד שיש לה מועמד בלוד, ואתם הרי מתאחדים אתה באיחוד של פושטי רגל: פושטי הרגל של ההסתדרות ופושטי הרגל של המפלגות.
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אני מבקשת ממך, שמור את המלים האלה לעצמך. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אתם פושטי רגל. ההסתדרות בהנהגתכם היא המפטר הגדול ביותר ופושט הרגל הגדול ביותר. אתם מתחרים בהסכמי הלוואות עם הבנקים השונים ולכן זה איחוד של פושטי רגל; אני עומד על ההגדרה הזאת. 
       
       התוצאה של מניעת חקיקה היא, שאתם פשוט תעמידו, למשל את שותפכם מסיעת עם אחד, במצב בלתי אפשרי. 
       
       מה מצא חן בעיני בדבריו של חבר הכנסת פינס? חבר הכנסת פינס ניסה ליצור את הרושם ההפוך מן המציאות, שהוא חרד לכיסו של הציבור בנושא מימון מפלגות. כי אני זוכר איך אתם באתם וניסיתם לשכנע אותנו, הרי המפתח פה הוא מפתח חדש לאחר שקיצצנו במסגרת התוכנית הכלכלית קיצוץ דרמטי במימון המפלגות, קיצוץ של 20%.  

חיים אורון (מרצ):
       
       יש מספיק עמותות, אתם לא צריכים - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אורון, יש להם מספיק חברי כנסת. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       מי התנגד לקיצוץ הזה? הסוציאליסטים ממפלגת העבודה. הם התנגדו. על כל שקל של יחידת מימון, התחננתם להעלות את זה קצת. ולכן את הגישה הזאת שלך, שמתאימה למשפט מהמקורות - לא להתיירא, לא מהצדוקים ולא הפרושים, אלא מהצבועים שעושים מעשה זמרי ומבקשים שכר כפנחס, אנחנו נזכיר לכם כל פעם שיעלו עניינים של מימון מפלגות, בעקיפין ובמישרין, כי אנחנו המפלגה שתמכה בקיצוץ במימון מפלגות ואתם התנגדתם לכך. למזלנו, הוועדה הציבורית שבראשותה עומד שופט בלתי תלוי, קיבלה את עמדתנו ולא את עמדתכם. 
       
       לעניין הסרבנות - אני אשיב לחבר הכנסת פינס. הבעיה אתך היא עם ה"אבל". כאשר אתה מתחיל לדבר על ה"אבל" ומה היה האבל, האבל הוא המדיניות. זה קרה גם במלחמת "שלום הגליל". כל פעם שאתם באופוזיציה, יש התארגנויות כאלה בצבא; הרי הם לא קמים בלילה, 27 אנשים, חברת הכנסת גלאון, ופתאום מגיעים לדעה. זאת התארגנות פוליטית בתוך הצבא, שאתם מובילים כל פעם שאתם מיעוט.

זהבה גלאון (מרצ):
       
       הבעיה היא במדיניות, יש מדיניות של חיסולים. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       אני מציע לכם ללמוד להיות מיעוט וללמוד שאת מדיניות הממשלה משנים רק באמצעות פתק הבוחר. תודה. 

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       או באמצעות הסתה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, חבר הכנסת חיים אורון. 

חיים אורון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מתוך שלושת הנושאים שדנים בהם עכשיו, אני רוצה להתייחס לשניים, לאחד בקצרה ולשני ביתר הרחבה. האחד, להליך החקיקה. אין שום מניעה שהחוק הזה יתקבל באופן מסודר, אדוני היושב-ראש, בשלוש קריאות, ואף אחד לא ייפגע. לדעתי, גם אין לו התנגדות מהותית, ותישמר המסגרת, שחוק בהיקפים כאלה יידון באופן מסודר ותתקיים הצבעה כאשר יהיה כנס נוסף של הכנסת, או מקסימום עם פתיחת מושב הכנסת. גם אז זה עוד לפני הבחירות, ואף מפלגה לא תיפגע אם היא תרצה ללכת לבחירות. יהיה איזה פקיד באיזה משרד ששכח לתקן את החוק; אי-אפשר להפוך את הכנסת לבית-חרושת שמאשרים בו חוק כזה ביום אחד. 
       
       אשר לגדר - - - 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       כל חברי האופוזיציה הצביעו בוועדת הכנסת פה-אחד. 

חיים אורון (מרצ):
       
       בסדר, אז מותר לי לחלוק עליהם, מה קרה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת, הדבר הובהר בצורה ברורה ביותר, לכן הבענו פליאה על ההתנגדות. אבל חברי הכנסת אינם קשורים במשמעת סיעתית, לפחות לא באולם המליאה. זאת גם מצוותו של יושב-ראש ועדת הכנסת, אין אצלו משמעת סיעתית. 

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, נאמר - פטור מחובת הנחה, אבל לא שזה יהיה היום. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       בוודאי. רק על הפטור, לא על המהות. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בסדר גמור, השאלה היא - - - 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       רוני, דובר שהיום תהיינה שלוש קריאות? 

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       לא, דובר רק על פטור מחובת הנחה. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       ודאי, חד-משמעי. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בורג, במכתב הממשלה, שהפניתי אליו את תשומת לבם של יושב-ראש ועדת הכנסת וחברי כנסת, נאמר שהממשלה מבקשת שלוש קריאות. אני ביקשתי להפנות את תשומת לבה של הוועדה לכך שיש 25 סעיפים, והשאלה היא אם אנחנו מחויבים להעביר את החוק כדי לתקן לקונה לטובת כל הציבור, ואם אנחנו מסוגלים. ועדת הכנסת החליטה את אשר החליטה. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני רוצה להבהיר. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בר-און, עכשיו עומד הנואם, אני אתן לך את האפשרות להבהיר זאת. עכשיו חבר הכנסת אורון עובר לעניינו. בבקשה, אדוני. 

חיים אורון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, אני קורא בעיתונים, שביום רביעי תוצג הגדר במתכונתה החדשה, שיש בה פרצות ויש בה מעברים, בעיקר כי צריך להגיע להסכמה עם מי שכנראה מנהל אותנו בכול, עם הממשל האמריקני; וחשוב מאוד להיות מתואמים עם הממשל האמריקני, אדוני שר הביטחון. אבל את הגדר שהיה צריך להקים, אתם לא תקימו. והגדר שאתם רוצים להקים לא תקום, כי האמריקנים לא נותנים. 
       
       היה צריך להקים גדר, ויש מקום להקים גדר, לצערי הרב, חבר הכנסת זחאלקה. היה לי קשה להגיע למסקנה הזאת. יש מקום להקים גדר רק בתוואי אחד, על "הקו הירוק", ומה שמזרחה לו, לא יהיו בו התנחלויות. כל פתרון אחר הוא לא גדר, ולכן את הפתרון הזה הממשלה לא תעשה.
       
        אין לי שום בעיה, אדוני שר הביטחון, ש-800 מטר מהבית הפרטי שלי תהיה גדר. גם עכשיו יש שם פחות או יותר, רק שהיא פרוצה לגמרי; אין גדר בכלל במקום שבו אני חי. אבל זה לא מה שאתם הולכים לעשות. אתם הולכים ליצור מובלעות, עשרות חוות-שבעא. אתם עוזרים ליצור מערכת שלא יוכלו להגן עליה; אתם עוזרים ליצור בלבול בתוך הפשרה שאתם רוצים להגיע אליה ביניכם לבין הממשל האמריקני. להשקיע מיליארדי שקלים בקו ארוך פי-שניים ממה שצריך, במהלכים שאין להם שום בסיס ושום היגיון, כי את הגדר היחידה שהיה צריך להקים לאורך "הקו הירוק", כפי שפחות או יותר הוקמה בחלק הצפוני, אתם לא תקימו, ומה שתקימו, אין לו שום קשר לביטחון, או יש לו מעט קשר לביטחון. יש על זה פשרה בתוך הממשלה, ובעיקר פשרה עם האמריקנים. אין לעניין הזה ידיים ואין לו רגליים, הוא יוסיף מעט מאוד לביטחון המדינה, אם בכלל; הוא יעמיס עומסים נוספים. הגדר הזאת בעצם הופכת לגדר פוליטית, כי אתם נמנעים לעשות מה שהייתם חייבים לעשות, כי זה הופך להיות שאלת קיום למדינה הזאת. 
       
       זאת השאלה האמיתית במה שקרה עם הטייסים; זאת הסיבה האמיתית למה שקורה בציבור. הכיבוש הזה משחית אותו, הוא מכרסם בנו יום-יום, ואם לא נסיים אותו - אני מאמין שאפשר במשא-ומתן, ואם אי-אפשר במשא-ומתן, אם לא נסיים אותו באופן חד-צדדי - אם לא נסיים אותו, אנחנו מסכנים את קיומה של המדינה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת חיים אורון. חבר הכנסת אלי אפללו, בבקשה. 

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       בואו נעשה גדרות מסביב לרוצחים. 

זהבה גלאון (מרצ):
       
       בוא נוציא אתכם מעזה, זה יהיה יותר פשוט. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני סגן השר הנדל, עוד לא ראיתי קריאות ביניים למי שלא עלתה לדוכן לנאום. 

אלי אפללו (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח את דברי ולאחל שנה טובה לכולם, לכל עם ישראל ולחברים ששכחתי. 
       
       אני רוצה לפתוח את דברי דווקא בהצעת החוק למימון הבחירות. בוועדת הכספים הוחלט מה שהוחלט, ואני מברך על כך. אבל מצד שני, חברי האופוזיציה שבוועדת הכספים הצביעו בעד ההצעה. תמוה בעיני, שמצד אחד חברי הכנסת באופוזיציה מצביעים בעד ההצבעה בוועדת הכספים ומצד שני באים לכאן ומצביעים אחרת. לפחות שיהיה תיאום בין חברי הוועדה לבין האופוזיציה. אני מקווה שבהמשך יהיה תיאום. 
       
       לעצם העניין, אני חושב שחשוב שיהיה מימון לשתי הרשויות. לא יכול להיות שבגלל מועד בחירות שונה מזה שבמקומות אחרים, לא יהיה ברשויות הללו מימון כמו בכל הרשויות האחרות. אני בעד העברת החוק; אני חושב שנכון להביא אותו עכשיו ומייד, כי זה הזמן לבחירות, ולא נדבר על מימון אחרי שהבחירות יתקיימו. 
       
       הנושא השני שאני רוצה לדבר עליו הוא נושא הסרבנים. הסרבנים שהם 27 -  אני שמח לשמוע שאחד מהם חזר בו - - -
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       יש אחד חדש. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       ועוד אחד חדש יחזור בו מהר מאוד. האנשים האלה הם סרבנים פוליטיים במלוא מובן המלה, ושום דבר מעבר לנושא הפוליטי לא עומד לנגד עיניהם. הסרבנות הזאת היא אנטי-דמוקרטית. בצבא לא כל אחד יכול להשפיע לפי דעתו ולהחליט אם הוא נמצא בצבא בגלל השיקולים שלו או בגלל אינטרסים פוליטיים כאלה או אחרים במלוא מובן המלה. כאשר שירתתי בצבא אף פעם לא ראיתי שהיו דברים בניגוד לדעתי. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       מדיניות החיסולים פוליטית, די למדיניות הזאת. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       חברת הכנסת גלאון, לצבא אסור להתערב במהלכים פוליטיים. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       דגל שחור ראית פעם? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אדוני מייד עונה לו, הרי כבר סידרתי את סדר הדוברים. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אני יודע שאתה שמח מאוד, גם חבר הכנסת זחאלקה אמר "אור בקצה המנהרה". כל האורות וכל הדגלים השחורים האלה זה רק כאשר נוח לכם, אף פעם לא הסתכלתם על הדברים בצורה אחרת. 
       

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       את המלה מצפון אתם - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, הוא עונה לך. אחרי זה תבקש עוד פעם רשות דיבור ומובן שאני לא אתן לך, אבל תוכל לבקש. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אני אומר לכם: הסרבנות גובלת בבגידה בצה"ל, רבותי.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אני מציעה לא להשתמש במלים האלה. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       זה גובל בבגידה. אנחנו בזמן מלחמה, לא נשכח את זה. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       יש כאן שיסוי - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גברתי, המלה הזאת נאמרה בכל העיתונות ויש עליה ויכוח גדול. עם כל הכבוד, המלה "בגידה" היא מאוד מתריסה. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       ראינו כשהמחנה האחר אמר מלה וזה הוביל - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת הנכבדה ויושבת-ראש סיעת מרצ, נושא זה הוא על סדר-היום הציבורי, ויש אנשים שמציעים את ההצעה על נושא הסרבנות. 
       

זהבה גלאון (מרצ):
       
       נרצח ראש ממשלה בישראל. 

מיכאל רצון (הליכוד):
       
       ישר למעצר. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, אדוני סגן השר, תוכלו לדבר. הוא לא אומר על הטייסים, חלילה - - -
       
רן כהן (מרצ):
       
       אני מתנגד לסרבנות, אבל גם להסתה נגד טייסים בצה"ל. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברי הכנסת, אני מציע למעט להשתמש בזה, הדברים חמורים כשלעצמם, כל אחד לפי הרואה אותם, זאת אומרת, חמורים לטובה, חמורים לרעה, ולא צריך להוסיף מלים או תארים לדבר כשלא נזקקים לכך. הרי בכל זאת מדובר במיטב בנינו. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, דיברתי על התופעה עצמה ואני חוזר. אנחנו נמצאים בזמן מלחמה, ובכל העולם בזמן מלחמה חייל שמסרב פקודה - זו בגידה, זה גובל בבגידה. 
       
מיכאל רצון (הליכוד):
       
       מה אתה נבהל?
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אני מציע לכל החיילים שרוצים לדבר או לעשות פעולה כזאת, שיחשבו פעמיים כדי לא לערבב פוליטיקה בזמן השירות בצבא. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת עבד-אלמלאכ דהאמשה - בבקשה, אדוני. אחריו – חבר הכנסת איוב קרא. אדוני יתכונן. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       בתור יושב-ראש, אדוני, אתה צריך להזהיר מהשימוש במלים האלה. המלים האלה, כמו "בגידה" - הן מסיתות. 
       
מיכאל רצון (הליכוד):
       
       זה נכון, ילדה בת שבעה חודשים נרצחה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גברתי יושבת-ראש הסיעה, ביקשתי לא להשתמש בתארים משום ש"סרבנים" זו מלה קשה ביותר, לא צריך להגיע למלים אחרות. ההצעה לסדר-היום העומדת לפנינו בעוד דקות מספר היא על נושא הסרבנות. בבקשה, חבר הכנסת דהאמשה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לאחל לכולנו, גם לנו היושבים פה וגם לכל בני הארץ ותושביה, שנה טובה, רחוק מכל מה שראינו וחזינו בשנה האחרונה: שפיכות הדמים, וגם הדרדור במצב הכלכלי ובמצב החברתי והגזירות הכלכליות. מי ייתן ואכן תהיה לנו שנה אחרת עם מדיניות אחרת ועם תוצאות שונות. 
       
       לגוף העניין, לקראת סוף המושב הקודם הגשתי הצעת חוק לתיקון עוול גדול שנפל בחוק הבחירות, גם בבחירות לכנסת וגם בבחירות למועצות המקומיות. בשני החוקים האלה לא התחשבו אז בעניין אחד - כנראה הבעיה לא היתה כל כך אקוטית אז - ואלפים מעולי הרגל בקרב הבוחרים הערבים לא יכלו לנצל את זכותם להצביע לכנסת ולהכריע בדברים חשובים מאוד. 
       
       בהצעת החוק שהגשתי ביקשתי שיום הבחירות לא ייפול במועד או בחג מוסלמי. לגבי החגים הנוצריים, אין בעיה כזאת, כי יש שני חגים, שאחד מהם קרוב מאוד לחג הפסח היהודי, ו-25 בדצמבר אף פעם לא היה יום בחירות; אלה שני החגים החשובים שהנוצרים חוגגים, ואין לגביהם בעיה. הבחירות לרשויות המקומיות באות עכשיו, בימים הראשונים של חודש הרמדאן, שהוא חודש הצום, וזה חודש שגם מתפללים בו. אחרי ששוברים את הצום יוצא ציבור המאמינים ומתפלל שעות רבות; דווקא בחודש הזה התפילות יכולות להימשך שלוש-ארבע שעות, כדי לקיים את מצוות הרמדאן. 
       
       שר הפנים מצא לנכון לצמצם גם את שעות האור של הבחירות האלה והוא קבע שהן יתחילו ב-12 בצהריים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא התקבל. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כך אני שומע, וגם קיבלתי תלונות. אני אביא את הצעת החוק לקראת המושב הבא ואני מקווה שהיא אכן תאושר ותתקן את העוול הזה אחת ולתמיד. אבל אם תתקבל ההצעה, ולפי הצו זה יתחילו ב-12 בצהריים - - -
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אין דבר כזה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       פנו אלי ראשי מועצות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הצעת החוק לא עלתה על סדר-היום של הכנסת. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אם זה לא התקבל, ודאי שלא צריך לקבל צו כזה, והבחירות יימשכו בכל שעות היום כפי שהיה נהוג ומקובל כל הימים. לא יכול להיות שצו כזה יתקבל והבוחרים המוסלמים כמעט לא יוכלו להצביע באותו יום.  הם צמים, הם שוברים את הצום לקראת סוף היום, והם צריכים להתפלל לקראת סוף היום, ולא יהיה להם מספיק זמן לכך. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       עניינך הובהר. לא אפשרנו הצבת החוק על סדר-היום של הכנסת, ובוודאי לא לקבל אותה בשלוש קריאות. הממשלה חזרה בה מכוונתה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אני שמח לשמוע את זה, אדוני. לגבי יתר העניינים, אני אתבטא במשך היום. תודה רבה. 
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת איוב קרא, אחריו – חבר הכנסת אבשלום וילן, אחריו – חבר הכנסת רשף חן, וחבר הכנסת משה גפני יסיים. חבר  הכנסת ברכה היה רשום, אבל הוא לא היה כשקראנו לו. נאפשר לו לדבר דקה על חשבון הזמן שעמד לרשותו. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית כול אני רוצה לגנות את הפיגוע שהיה בערב החג. זו עוד שרשרת של פיגועים מכוונים נגד אנשים חפים מפשע. כל מי שעיניו בראשו צריך לגנות תופעות כאלה ומקרים כאלה. אני רוצה לאחל שנה טובה לכל בית ישראל, לכל עם ישראל ולכל אזרחי ישראל, וכי בשנה הבאה לא נראה עוד פיגועים ושלום יהיה מנת חלקנו. 
       
       בקשר לחוק הנוגע ללוד - מפליאה אותי עזות המצח. אנשים שהיו בקואליציה הקודמת, מפריע להם היום להעביר ביום אחד את החוק הזה, אחרי שאז, בתוך יום אחד הצלחנו להעביר את החוק הזה. אדוני היושב-ראש, זה דבר מחייב וצודק. אם האנשים הללו היו היום בקואליציה, אין לי ספק שהם לא היו מתנגדים לחוק. הם לא התנגדו לחוק כשעבר אז בתוך יום אחד. 
       
       בקשר לגדר ההפרדה, כשהם דחפו לגדר ההפרדה ואנחנו התנגדנו, זה היה טוב; היום, כשחלק מאתנו דוחפים לגדר – כמובן אני נגד – הם נגד. אי-אפשר לעשות פוליטיקה מכל דבר. 
       
       גברתי חברת הכנסת גלאון, אני רוצה לגנות את מכתב הטייסים. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       לא חשבתי שתעשה אחרת. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אני רוצה לומר לך שזאת בגידה לשמה, בגידה לשמה.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
- - - 
                                     
היו"ר ראובן ריבלין:

       בגידה זה מונח משפטי.

איוב קרא (הליכוד):

	צריך להעמיד אותם לדין - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יועמדו לדין.

איוב קרא (הליכוד):
       
       - - ולשלוח אותם למאסר בעבודות אצל רס"ר המחנה; להוריד להם את התגים, לשלוח אותם לרס"ר המחנה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       צריך לומר שהם יועמדו לדין, הם נאשמים. צריכים להאשים אותם, לא צריך לומר "בגידה".

איוב קרא (הליכוד):
       
       אני קצין בצה"ל, מתבייש - - -

זהבה גלאון (מרצ):
       
       אתה צריך להתבייש - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת גלאון, הבהרת את עמדתך.

איוב קרא (הליכוד):
       
       גברתי היושבת-ראש של הסיעה הכי מהוללת, אני רוצה לומר לך כקצין בצה"ל: גם אם פוסחים על חפים מפשע, הייתי מגנה את המכתב הזה. אבל כשאני רואה שחפים מפשע נהרגים פה בתוך המדינה, לא מבדילים בין ערבי ויהודי, אני מגנה, ואומר שזה דבר איום ונורא, וצריך להעמיד אותם לדין, להוריד להם את תגי הטיס, לשלוח אותם לפיקוד העורף, שיעבדו אצל רס"ר במחנה. זו דעתי, כך התחנכתי אני.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חצי דקה. הוא מסיים את דבריו.

איוב קרא (הליכוד):
       
       אני רוצה לומר לך, שהתוכנית הכלכלית הזאת, במתכונתה הנוכחית, אם היא תפגע בשכבות החלשות, אנחנו, חברי הקואליציה בוועדת הכספים, כששר האוצר נמצא פה, לא ניתן יד לכך ששכבות חלשות ייפגעו במדינת ישראל. נלך עם כל הכוח לשנות את הגזירה הזאת.

היו"ר ראובן ריבלין:

       תודה רבה לחבר הכנסת איוב קרא. חבר הכנסת אבשלום וילן - אינו נוכח. חבר הכנסת רשף חן. אחריו – חבר הכנסת משה גפני, וחבר הכנסת ברכה יקבל דקה כדי להשלים את מה שהוא לא אמר כשהוא לא היה פה.

רשף חן (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית, לעניין החוק: אני תומך בחוק, החוק נכון. הוא דחוף, זו הסיבה שהוא מועלה פה בפגרה. 
       
       חבר הכנסת בורג, אני חושב שאתה נופל בפח של אופוזיציה בכל מחיר, ולא צריך להיות אופוזיציה בכל מחיר. יש בעיה אמיתית - - -

אברהם בורג (העבודה-מימד):

       מה שאני רואה כאן זה שאתם קואליציה בלי מחיר.

רשף חן (שינוי):
       
       אני חושב שאתה כאן אופוזיציה בכל מחיר, כי לא בדקת את החוק לגופו. זו בדיוק הנקודה. זה שאתה אומר שהחוק לגופו לא שייך, היא הנותנת. החוק לגופו שייך - - -

אברהם בורג (העבודה-מימד):

       אתה חבר ועדת החוקה. איך אתה יכול לייחס חשיבות להליך החקיקה? 30 סעיפים כבדים ביום אחד. איך גאון כמוך לא מבין את זה?
       
רשף חן (שינוי):

       אני מסוגל לקרוא את 30 הסעיפים, אני מסוגל להבין מה מטרת החוק ומה תוכנו, ואני מסוגל להשתחרר מדוגמה שאומרת: בשום תנאי, בשום מצב לא תהיה חקיקה חפוזה - גם כאשר אנחנו בפגרה, גם כאשר יש בחירות מוניציפליות עכשיו, גם כאשר יש בעיה אמיתית שצריך לפתור אותה.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה, חבר הכנסת בורג, הבהרת את עמדתך, צריך לתת לך תשובה.

רשף חן (שינוי):
       
       תשאיר לי קצת זמן לעניינים אחרים, שזה, אדוני היושב-ראש, נושא בעייתי בפני עצמו – אפרופו מוזיקה מדברים על נושאים אחרים – אבל בסיטואציה של הפגרה, והואיל וכולם עושים את זה, אעשה זאת גם אני. 
       
       ראשית לעניין הגדר. הגדר היא דבר נכון ודרוש. היה צריך להקים אותה מזמן. הגדר תביא אחת ולתמיד להפרדה פוליטית בינינו לבין השכנים הפלסטינים שלנו. זאת הסיבה שהימין מתנגד לזה כל כך. הגדר תביא להפרדה ביטחונית, שהיא דבר חשוב, ותגן על האזרחים שלנו. זאת הסיבה שהשמאל המאוד-מאוד-מאוד קיצוני אצלנו, אם אפשר להגדיר אותם כך, מתנגד לעניין הזה. נוסף על זה, הגדר תסייע לנו מאוד במניעת פשע ובמניעת הסתננות אזרחית – לא למטרות פיגוע. זה הדבר הנכון במקום הנכון – אולי לא במקום הנכון, אבל בכל מקרה זה הדבר הנכון. צריך לעשות אותה, ויפה שעה אחת קודם.
       
       ועכשיו לנושא הקשה מכול שעלה כאן היום ועוד יעלה אחר כך, וזה נושא הטייסים. ראשית, לא מדובר בסרבנות. מדובר בהתיימרות לסרבנות, מדובר באמירה פוליטית. החבר'ה האלה לא מסרבים, כי הם לא טסים, הם לא מפציצים. מדובר באמירה פוליטית חד-משמעית. בזה שהם התיימרו להיות סרבנים, הם בעיקר פגעו בעצמם, כי הם הסיטו את הדיון מהנושא שהם ביקשו להעלות על הפרק, שזה נושא פוליטי-ערכי, של האם ההפצצות האלה על-ידי חיל האוויר הן נכונות או לא נכונות, לשאלה של סרבנות על-ידי חיילים במדים – דבר שהוא פסול ולא נכון, וההתנגדות לו מוצדקת לחלוטין. שניים מהם מפציצים באמת, ואם מישהו מהם היה מתנגד לאיזו פעולה ספציפית, הוא לא היה טס, כך שמדובר באמירה פוליטית.
       
       אבל הדרך הקלוקלת שהם נקטו לא משחררת אותנו מהחובה להישיר מבט מול האמירה הפוליטית המוסרית ולהתמודד אתה. ולטעמי, אנחנו יכולים להתמודד אתה. לדעתי, אנחנו לא צריכים להתעסק עם השאלה – אדוני, אני מבקש עוד חצי דקה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא חצי דקה, לסיים את המשפט.

רשף חן (שינוי):
       
       כי היו קריאות ביניים.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, אדוני, סיים. 

רשף חן (שינוי):  
       
       אני חושב שאנחנו רשאים לבוא ולומר שחיסול ממוקד הוא נכון, הוא מוסרי בנסיבות, הוא דבר מוצדק לחלוטין. מצד שני, אני חושב שרוב חברי הבית הזה, אם לא כולם, יסכימו שהרג מכוון של נשים וילדים הוא לא נכון, לא מוסרי, ואנחנו לא נוקטים אותו. עכשיו הבעיה היא, איפה האיזון בין שני הדברים, מה קורה כשאנחנו מסכנים נשים וילדים, מה קורה כאשר הסכנה קטנה, מה קורה כשהסכנה רבה. זאת שאלה שאנחנו חייבים להתמודד עמה ולא להתחמק ממנה, ואני מפנה את השאלה הזאת לחברי הבית הזה.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
- - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת רשף חן. אבו, בבקשה. חבר הכנסת וילן יסיים, גפני ואחריו ברכה במשפט. בבקשה. בפעם הבאה, אני מבקש מאדוני, קראתי לאדוני פעמיים, בפעם הבאה לא – יצא החוצה. חבר הכנסת חזן, חבר הכנסת דניאל בנלולו, חברי הכנסת זחאלקה וחזן, אני לא רוצה לקרוא לכם.
	
אבשלום וילן (מרצ):

       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, קודם כול, שנה טובה לכולם.
       
       אני חושב שהחוק הזה, שמובא כאן עכשיו, אדוני היושב-ראש, מדגים את האמרה הידועה, שיש לנו פה ממשלה ימנית עם שתי ידיים שמאליות. יושב-ראש הקואליציה, אי-אפשר לסגור את הלקונה בקריאה ראשונה, ולכנס בשבוע הבא או ביום מליאת הכנסת העברה מסודרת של חוק שנוגע לשתי רשויות בלבד? צריך לעשות "קרקס מדראנו" מהכנסת, שביום אחד מעבירים בשלוש קריאות? מה קרה? מאז חוק סיפוח הגולן מישהו השתמש בחוק הזה בצורה כזאת? כמה נמוך אתם רוצים להוריד את עבודת בית-המחוקקים?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת וילן, היו דברים מעולם. אני אומר את זה גם לחבר הכנסת בורג. היו דברים מעולם גם בעת כהונתו של חבר הכנסת בורג, כאשר היה החוק מובן מאליו – קרה שהעברנו באותו יום חוקים שהיתה הסכמה לגביהם. אבל, כמובן, השאלה עדיין נשאלת, האם זה המקום כמו במקומות אחרים. 

אבשלום וילן (מרצ):
       
       הבחירות ב-28 בחודש. ב-19 בחודש הכנסת מתכנסת, ב-20 בחודש אפשר להצביע על זה, אולי אפילו פה-אחד, לשיטתך, ולשמור על כבודו של בית-המחוקקים. אבל זאת ממשלה, כמו שאמרתי קודם, ממשלה ימנית עם שתי ידיים שמאליות, ואני רוצה לפרט.
       
       ראש הממשלה שותק. עמד פה חבר הכנסת אריה אלדד ותקף את עסקת השבויים המתגבשת עם ה"חיזבאללה". ואני, השמאל, מוצא את עצמי מסכים עם חלק ניכר מטיעוניו. אני שואל שאלה פשוטה, אדוני היושב-ראש: מדוע כאשר עמדה על הפרק עסקת חילופי האסירים עם ממשלת אבו-מאזן, הממשלה הזאת סגרה את ידה, והביאה את עצמה לתוך מלכודת, כך שהפעם אין לה ברירה אלא ללכת להסדר קשה, קשה מאוד, והיא משלמת מחיר רק תחת כוח? מדוע כאשר היוזמה היתה בידינו, ויכולנו לשחרר אסירים ולפתוח איזה דיאלוג עם הפלסטינים, אמרנו "לא"? רק בכוח ממשלת ישראל מגיעה לעסקאות? חומר למחשבה.
       
       דובר פה הרבה על הגדר. חבר הכנסת אורי אריאל, המתנגד לגדר, למעלה משישה שבועות מסרב לאשר את תקציב הגדר. ממשלת ישראל קובעת את לוח הזמנים שלה בהקמת הגדר לפי הממשל האמריקני, לא לפי מה שנכון למדינת ישראל. כמה זמן זה יימשך? מה יחליטו ביום רביעי? חורים בגדר? זה רציני? ככה מבטיחים ביטחון?

מיכאל איתן (הליכוד):
       
       גדר שוויצרית.

אבשלום וילן (מרצ):
       
       זאת גדר שוויצרית? הבעיה היא שבשוויצריה, חבר הכנסת איתן, אין מתאבדים. עכשיו רוצים בכלל לייבא גבינות שוויצריות, אבל לא צריך לא גבינות שוויצריות ולא גדר שוויצרית עם חורים. צריך גדר על "הקו הירוק", היה צריך לסיים אותה, וכל האילוצים הפוליטיים רק מקשים על התופעה. 
       
       אבל יותר מזה - יהיה פה דיון על הסרבנים. אני אומר גם כאן - אני נגד השימוש בסרבנות ככלי בוויכוח הפוליטי - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה.

אבשלום וילן (מרצ):
       
       - - אבל יש שאלה אחת שהממשלה חייבת לשאול את עצמה: האם מדיניות הסיכולים הממוקדים הביאה תועלת, או שנזקה רב מתועלתה?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא, לא. אדוני מתחיל עכשיו לשאול שאלות. אנחנו לא נוכל להשיב לו. 

אבשלום וילן (מרצ):
       
       אני חושב, שבכל הנושאים האלה, השאלות ברורות וגם התשובות ברורות. הגיע הזמן שהממשלה הזאת תתחיל להפעיל מדיניות נבונה - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.

אבשלום וילן (מרצ):
       
       - - ולא כפי שאנחנו רואים פעם אחרי פעם - ממשלה ימנית עם ידיים שמאליות. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. למה תמיד אתם מתחילים את הנאומים שלכם בדיוק כשהשעון מצלצל? תודה לחבר הכנסת וילן. חבר הכנסת משה גפני - בבקשה, אדוני. חבר הכנסת גפני יודע להקפיד על עמידה בלוח זמנים. 

קריאות:
       
       - - -



היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מבקש להפנות את תשומת לבו של חבר הכנסת גפני, שהשר אולמרט נוכח באולם. בבקשה, אדוני. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת - - -

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       אדוני השר.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בעוד דקות מספר. מרכזי הסיעות והממריצים, והשוטים למיניהם, זאת אומרת בעלי השוט, אני מתכוון - - -

קריאה:
       
       המצליפים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       המצליפים. אדוני חבר הכנסת גפני, בבקשה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       במחלוקת שקיימת היום בעם על גדר ההפרדה, על מכתב הטייסים, באמת מן הראוי היה שהכנסת תתכנס בצום גדליה בן אחיקם, שאנחנו כולנו נצום ונתפלל שלא נגיע לימים ההם, מכיוון שאיך שאנחנו רואים את השסעים - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כל הרבנים ששאלנו, חבר הכנסת גפני, אמרו שאין שום מניעה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא, בסדר. להיפך, אבל אני יכול להזכיר את זה.




היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ודאי. 

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - - לצום יומיים - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       ואני מתפלל, כמו כולנו, שהימים האלה של מחלוקות כל כך קשות ומלחמת אחים, לא יגיעו אלינו. 
       
       אגב, לגבי גדר ההפרדה, אני חושב שמעבר לוויכוחים אם זאת גדר מדינית או לא, מדובר על פיקוח נפש ממש, ואת הגדר צריך לעשות - אדוני סגן השר הנדל - לא כגדר מדינית, אבל פיקוח נפש עומד מעל הכול. 

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - - אם זה היה פיקוח נפש, אתה צודק.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       זה פיקוח נפש. אדוני היושב-ראש - - -

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - - זה לא - - - זה פופוליזם - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת הנדל, הוא שאל אותך לכאורה. הוא לא שאל אותך ברצינות כדי שתענה לו. הוא שאל שאלה כדי לקדם את נאומו. 

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אילו לא היתה התמודדות בין חיים רמון לפואד - - -

רן כהן (מרצ):
       
       - - -


אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       - - -

קריאות:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת הנדל. אדוני סגן השר, הוא ביקש לשאול אותך. זו לא שעת שאלות אליך. אתה תמשיך את נאומך, אני עצרתי את השעון. בבקשה.

קריאות:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת רן כהן, זה לא ויכוח עם סגן השר הנדל כרגע. בבקשה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אם אני לא טועה, נדמה לי - אני לא יודע איך זה עובד בממשלה - אולי באמת השרים כאן יגידו לי - - -

חיים אורון (מרצ):
       
       זה לא עובד. זה לא עובד.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       ידעו בממשלה שבתשס"ד יגיע ב' בחשוון? זאת אומרת, אולי חלק לא יודעים, ב' בחשוון - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כל השאלות על חשבון הזמן שלך. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - -  28 באוקטובר - ידעו שיגיע? ידעו שהולכות להיות בחירות מיוחדות? ידעו שצריך לתקן את החוק? ידעו את זה, או שלא ידעו, או שהיו עסוקים, אני לא יודע - בהפרדת הדת מהמדינה, במועצות דתיות? במה הייתם עסוקים, השר פריצקי?

שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       בדברים חשובים. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       במה היה עסוק השר פורז? הדבר הכי פשוט. הרי התקבל כאן חוק לגבי העניין של לוד. ידעו שהולכות להיות בחירות. מביאים עכשיו חוק עם 30 סעיפים. אדוני היושב-ראש, לא מקובל דבר כזה. לא מקובל חוק עם 30 סעיפים, חוק ממשלתי, שהממשלה ידעה שיש תאריך קבוע - היא היתה עסוקה אולי בדברים אחרים, אבל אם היא היתה עסוקה בדברים אחרים, אנחנו צריכים לסבול?
       
       אדוני היושב-ראש, צריך להעביר את החוק בקריאה ראשונה, ואני אתמוך בו. היום צום, ואני בשום פנים ואופן לא אסכים - אני אצטרף להסתייגויות של חבר הכנסת אברום בורג. החוק לא יגיע לקריאה שנייה ושלישית. חוק של 30 סעיפים ביום צום לא בא בחשבון. 
       
       ולסיום, אדוני היושב-ראש, אני הנחתי הצעת חוק, וזה מוכיח - - -

רשף חן (שינוי):
       
       - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אתה צם? 

רשף חן (שינוי):
       
       לא. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רשף, אין אדם משים עצמו רשע. כל מי  - - - 



משה גפני (יהדות התורה):
       
       נכון. לא מאמינים לך בכלל. לא מאמינים לך, כיוון שאין אדם משים עצמו רשע. הוא צודק, היושב-ראש. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין אדם - אני לא מאמין בכלל - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       איך אתה יכול להגיד שאתה לא צם? לא מאמינים לך. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, אדוני שואל שאלות ומקבל תשובות, ואינו יודע שהכול היום על חשבון זמנו. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא, לא. אני מסיים. 

שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני, עומדות לרשותו עוד 44 שניות. עצרתי את השעון. בבקשה.

שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
	אם אני אצום, תצביע בעד?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר פריצקי, עזוב. בבקשה.


משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אני הנחתי הצעת חוק ואני חושב שהחוק הזה מוכיח שזה אכן רלוונטי. הבחירות הישירות לראשי ערים לא הוכיחו את עצמן, כמו שהבחירה הישירה לראש ממשלה לא הוכיחה את עצמה. צריך לבטל את המצב הזה. 
       
       האם המצב ברשויות המקומיות נהיה יותר טוב כתוצאה מבחירה ישירה לראשי ערים? 

מיכאל איתן (הליכוד):
       
       כן. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא. התשובה - לא. ממש לא. 

שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       - - -

קריאות:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה שואל שאלות. כל תשובה על חשבונך. בבקשה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       חבר הכנסת מיכאל איתן, תאמין לי - אתם תתפכחו מהעניין הזה. גם הסיפור של הבחירה הישירה לראשות ממשלה היה טעות; גם הבחירה הישירה לראשי ערים זו טעות. צריך לשנות את החוק הזה - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - ואני מקווה - תראה, חברי הכנסת הרבה פעמים מגיעים מאוחר למה שאני הגעתי מוקדם. תודה רבה ושנה טובה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת גפני. חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה, אדוני סגן היושב-ראש, יעלה. 
       
       חבר הכנסת בר-און, מייד לאחר מכן אני מבקש לשאול את אדוני שאלות. חבר הכנסת בורג אינו נמצא כאן, אני אשאל במקומו ואני אתן תשובה גם לחבר הכנסת דהאמשה. בבקשה.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין ספק שהחוק הזה עמד לנגד עיני כולם כשידענו שיהיו בחירות מיוחדות לראשות המועצות, לראשות העיריות, ולכן הבהילות לא מובנת. במשטר מסודר ובממשלה מסודרת היה צריך לעשות זאת עוד לפני כן.
       
       אין ספק שהחוק נכון באופן עקרוני. זאת אומרת, הצורך במתן מימון לבחירות לראשות מועצה או לראשות עירייה, זה דבר שאכן מתבקש. הרי לא ייתכן שרק מי שיש לו כסף יוכל להתמודד, וחשוב שאותו מנגנון שקיים לגבי מפלגות ומתן נקודת זינוק שווה לכל המפלגות - שתינתן נקודת זינוק שווה למועמדים לראשי רשויות, ולאו דווקא לאלה שיש להם. אבל התהליך הזה שמתקיים פה - תהליך החקיקה החפוזה - פשוט לא מתקבל על הדעת. 
       
       אני חושב שיש מקום, אדוני היושב-ראש, למשל, לא רק לגרוע מהחוק אלא להוסיף לו. למשל, גם בבחירות רגילות אסור להפקיע את הזכות למימון למועמד לראשות המועצה - מה שלא קיים היום, ודבר כזה לא יכול לקרות ביום אחד.
       
       אנחנו כולנו נציגי מפלגות. רבים מאתנו, יש להם נציגים שמתמודדים בבחירות בכל מיני מקומות, וחשוב שלאחר הקריאה הראשונה גם אנחנו נבוא בדברים עם הנציגים שלנו, עם החברים שלנו במקומות השונים, על מנת לקדם חקיקה רצינית וראויה לשמה.
       
       לכן יש מקום להעביר את הצעת החוק בקריאה ראשונה, אבל בשום אופן, אדוני היושב-ראש, אני לא רואה שיש מקום שהדברים האלה יתגלגלו לקריאה שנייה ושלישית, ויביאו הסתייגויות וידונו על ההסתייגויות - הכול ביום אחד.
       
       זה חלק מהציניות שהממשלה מתנהלת בה. לפני כמה ימים הודיע שר האוצר, מר נתניהו, שהוא מוותר על העלאת שכר הלימוד על מנת לרצות את שינוי ולזכות באתנן פוליטי משינוי, ובמקום זאת להפחית עוד את קצבאות הילדים. בסופו של דבר, אנחנו יודעים שזה תרגיל כדי למשוך כסף מאותו כיס. הרי אם מעלים את שכר הלימוד, מי שלא יגיעו לאוניברסיטאות אלה לא בני עשירים. הרי זה ידפוק את בני העניים, וכשלוקחים את הכסף מקצבאות הילדים, הם לוקחים מאותו כיס, אותו כסף. 
       
       אבל, משרד האוצר ושר האוצר מגיעים לשיא של ציניות - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חצי דקה.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - -  בפגיעה בשכבות החלשות. יש זיגזגים בנושא של האתנן הפוליטי, אבל יש עקביות מוחלטת בפגיעה בשכבות החלשות, פעם אחר פעם - אם לא בהעלאת שכר הלימוד, זה בגזלת קצבאות הילדים, ואני חושב שכדאי שהכנסת תיתן את דעתה לנושא הזה. תודה רבה, אדוני. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת ברכה, שבאמת הסתפק בפחות מהזמן. 
       
       אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת - אדוני יעלה עוד רגע ויענה תשובות ברורות. כאשר אדוני הביא הבוקר את בקשתה של הממשלה לשחרור מחובת הנחה - האם הובהר שמדובר בקריאה ראשונה ובקריאה שנייה ושלישית?

רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זאת שאלה אחת. השאלה השנייה - האם היו בוועדת הכנסת מתנגדים לבקשה הזאת? אדוני יואיל לעלות. 
       
       ובינתיים - עד שאדוני עולה - חבר הכנסת דהאמשה, נמסר לי על-ידי יחזקאל לביא, שהוא הממונה על הבחירות מטעם משרד הפנים - הוא לא הממונה על הבחירות מטעם ועדת הבחירות – הוא פקיד, סמנכ"ל משרד הפנים, והוא אמר שאין צו של שר הפנים בנושא הבחירות שאתה דיברת עליו. 
       
 	יותר מכך, הממשלה התכוונה להגיש הצעת חוק, ולהניחה על שולחן הכנסת, בדבר צמצום שעות הבחירה, וביקשה להעביר זאת בנוהל חפוז, אבל הכנסת לא הסכימה להביא את העניין בנוהל חפוז, והממשלה חזרה בה  מכוונתה להגיש הצעת חוק זו.
       
       לפני שיושב-ראש ועדת הכנסת ידבר, אני רוצה לומר שקיבלתי את הבקשה, הובהר לי על-ידי הממשלה שהחוק העומד לדיון היום הוא חוק שאין בו מחלוקת, הוא חוק טכני. היתה לקונה מבחינת היכולת של ראשי ערים להתמודד כאשר מועצתם נבחרה ואין צורך לקיים בחירות לגבי ההרכב הסיעתי של המועצה. נאמר לי שאין אפילו חבר כנסת אחד שיתנגד במהלך עניינים רגיל לנושא זה, ולכן כמעט אין הערות. כי כל החוק הוא ברור ובהיר, וכמעט אין עליו הערות לגופו של עניין. מובן שאמרתי שהעניין יועבר לוועדת הכנסת.
       
       אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת, מה היה היום בוועדת הכנסת? נא להבהיר זאת לפרוטוקול.

רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, העניין שהנושא מובא היום לפטור מחובת הנחה בכל שלוש הקריאות הובהר על-ידי לא פחות מארבע פעמים במהלך דיון שמשכו לא עלה על עשר או 12 דקות: בפעם הראשונה קראתי את מכתבו של מזכיר הממשלה אליך, אדוני היושב-ראש, שם נאמר הדבר שחור על גבי לבן. אחר כך, כאשר הסברתי לחברים את תכלית החוק בדברי ההסבר, שבתי, פירטתי ואמרתי כחלק מן הדיון, שאיננו דנים בנושא לגופו של עניין, אלא אנו דנים רק בפטור מחובת הנחה, אבל מדובר בכל שלוש הקריאות. אחר כך הדברים נאמרו על-ידי, והדברים יכולים להיבדק בפרוטוקול, לפחות כל שלוש הקריאות - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       וכי שלוש הקריאות תיערכנה בו ביום?

רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       הדבר נאמר על-ידי בפה מלא, ואני חושב שהקול שלי הוא ברור, בהיר ונהיר בחדר הוועדה, כפי שהוא ברור ונהיר גם כאן, והפרוטוקול יוכיח זאת. היתה נוכחת יושבת-ראש סיעת העבודה, למיטב זיכרוני, ההצבעה היתה פה-אחד, לא היו מתנגדים, לא היו נמנעים, והיה ברור שהדיון הוא על פטור מחובת הנחה בלבד, ולא על המהות של החוק. 
       
       יתר על כן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להזכיר לכולם, ולמי שזיכרונו קצר במיוחד, שנושא של דיון בכל שלוש הקריאות בפטור מחובת הנחה בכינוס פגרה, היה בכנס הפגרה האחרון שקיימה הכנסת השש-עשרה, לפני פחות מחודש ימים. לכן הדברים מאוד ברורים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לאדוני. רבותי, כמובן התקדימים מורים שהיו כמה פעמים, לא רק בכנסת הזאת, אלא כאשר התבקש הדבר מבחינת תיקון לקונה, ולכן ניגש להצבעה בקריאה ראשונה. החוק יועבר להכנתו לקריאה שנייה ושלישית, אם יעבור, ואם הייעוץ המשפטי יוכל להעביר לנו ולהביא לקריאה שנייה ושלישית, נעשה זאת בהתאם למצווה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים עכשיו להצבעות. אין לנו פה מתקני הצבעות, והם מותקנים כרגע באולם המליאה. בשעה טובה, כאשר נתכנס לישיבה הראשונה בכנס החורף, כבר נהיה כולנו ישובים במקומותינו עם מתקן משוכלל וחדש העומד לרשותו של כל חבר כנסת, בלי צורך לזהות באצבע כזאת או אחרת, מפאת הזעקה שיצאה ממספר לא מבוטל של חברי הכנסת ועל אף החלטות הכנסת.
       
        אנחנו עוברים כרגע להצבעה בקריאה ראשונה. לאחר מכן נבקש מכולם להמשיך ולשבת אם הם רוצים גם להצביע בנושא העברת סמכויות מראש הממשלה לשר התעשייה, המסחר - - - 

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       לשר אהוד אולמרט. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       - - - לשר אולמרט, בנושא התקשורת. 
       
       ובכן, רבותי חברי הכנסת, בשלב זה אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 25 והוראת שעה), התשס"ד-2003. האם מספיקה ראיית העין שלי לקבוע אם יש רוב? בבקשה, נא להצביע.
       
הצבעה
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – רוב
נגד – מיעוט
ההצעה להעביר את הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 25
והוראת שעה), התשס"ד-2003, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני קובע בבירור שהצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ואני מעבירה לוועדת הפנים של הכנסת על מנת שתכינה לקריאה שנייה ושלישית - - - 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       מתי ההצבעה בקריאה שנייה ושלישית?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם יתאפשר הדבר תוך כדי ישיבה היום, נצביע. כמובן, הדיונים בוועדה יהיו בהתאם לכל כללי הדיון, שכן לא שחררו - - - 

קריאה:
       
        אני מציע להעביר לוועדת החוקה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני מציע לוועדת החוקה. ובכן, ועדת הכנסת צריכה לבוא ולקבוע אם ועדת החוקה או ועדת הפנים, שלה נתונה הסמכות על-פי חוק, תדון בהצעה.
       
       האם יושב-ראש ועדת הכנסת היה ער למהלך שהיה כאן כרגע? יש הצעה להעביר זאת לוועדת החוקה על מנת שהיא תדון. אדוני צריך להחליט לאיזו ועדה תועבר ההצעה. 

רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       אנחנו נכנס את הוועדה. הוועדה תתכנס - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני מכריז באמצעותי?  אם אדוני מכריז באמצעותי, אשמח לשמש לו - - - 
       
       בהתאם לאמור על-ידי יושב-ראש ועדת הכנסת, ועדת הכנסת תתכנס בשעה 12:45. תודה רבה.
       
       

הודעת הממשלה על החלטתה לשנות את חלוקת התפקידים בין השרים 
["דברי הכנסת", חוברת כ"א, עמ'  5093.]
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת הירשזון, אם אדוני לא רוצה להצביע עבור השר אולמרט, אדוני יצא.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מבקש לפני ההצבעה הצעה לסדר.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       על מה ולמה נזעקת? 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אם תאפשר לי, אני אומר. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הצעה לסדר שלא בכתב?

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לגבי ההצבעה הזאת. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לגבי ההצבעה הזאת? היא היתה על סדר-היום. למה אדוני לא מצא לנכון לומר לפני כן? 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני יאפשר לי? זה לשורש העניין. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבל אדוני צריך להבין: ההצעה היתה על סדר-היום שנשלח לאדוני. אם היה אדוני רואה איזו חשיבות שאינו רואה אותה עכשיו, היה ודאי אומר לי.


משה גפני (יהדות התורה):
       
       קיבלתי את זה כאן.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, אדוני חבר הכנסת גפני. רבותי, נא לשבת, אנחנו מייד עוברים להצבעה, אלא אם ישכנע אותי חבר הכנסת גפני.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, כאשר דובר על ישיבת מליאה בצום גדליה, אנחנו ביקשנו, בעיקר חברי הכנסת הדתיים, שלא תהיינה הצבעות על דברים שנויים במחלוקת. יש חברים שלא באו לישיבה. הובטח לי שההצבעות תהיינה רק על דברים שאינם שנויים במחלוקת. 
       
       אדוני היושב-ראש, מכיוון שבנושא הזה של העברת סמכויות, להערכתי חלק מהחברים אינם יודעים כמה סמכויות יש לשר אולמרט, וחלק מהחברים, לו היו יודעים, היו באים להצביע - - 

אלי אפללו (הליכוד):
       
       את זה אתה בוודאי יודע.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - -  אני מבקש, אדוני היושב-ראש, לא להצביע על זה היום, לפי מה שהובטח לי. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הואיל ובוודאי הבטחות רבות ניתנות לגפני, אני מוכרח לומר במלוא השקיפות וגילוי הלב, אני לא נתתי את ההבטחה הזאת. היות שכך, והואיל ואני הוא זה שסדר-היום בידו, אני מוכרח לומר לך, בפעם הבאה טוב תעשה אם תשאל גם אותי. פשוט כדאי.
       
       אין, ודאי לא מדאורייתא ולא מדרבנן, איסור להצביע ביום צום גדליה, שהוא יום מחלוקת מספיק. לכן, אדוני לא ייצור מחלוקת שאינה קיימת. המחלוקת היחידה היא אם יש מחלוקת או אין מחלוקת, והיא תישאר כנראה בצריך עיון ובתיקו – תשבי יתרץ קושיות ואולמרט.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       יש גם דיון?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא. הדיון כבר נערך.  
       
       רבותי חברי הכנסת, אני מבקש לאשר או לדחות את הצעת הממשלה המבקשת שביום כינוס מיוחד של הכנסת היום תיערך הצבעה על שינוי בחלוקת התפקידים בין השרים, ולפיו השר אהוד אולמרט ישמש גם שר התקשורת, נוסף על תפקידו כשר התעשייה, המסחר והתעסוקה. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       כשהוא בארץ.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       למותר לציין כשהוא בארץ, כי ברור שסמכויותיו מועברות לשר אחר אם הוא לא נמצא בארץ. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       מותר לדעת מי השר המחליף? 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני לא יודע. זה לא על סדר-היום. אם אתה תציע בתור ממשלה, אני אדון. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אני מעלה להצבעה את הודעת הממשלה. נא להצביע.
       
הצבעה
       
בעד הודעת הממשלה – רוב
נגד – מיעוט
הודעת הממשלה על החלטתה לשנות את חלוקת התפקידים בין השרים נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני קובע בבירור, שבקשת הממשלה להקנות לשר אהוד אולמרט את סמכויות שר התקשורת נתקבלה. אני קורא לאדוני, אדוני שר התקשורת.


שר התעשייה, המסחר, התעסוקה והתקשורת אהוד אולמרט:

       תודה רבה לשר התקשורת לשעבר. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שילך אדוני בעקבות קודמיו - - - 


מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעה למזכיר הכנסת.
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת הכספים בדבר צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 123), התשס"ג-2003. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה.
       
       
מכתב הטייסים הסרבנים

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום. ההצעה הראשונה לסדר-היום, הצעת הליכוד והמפד"ל - מכתב הטייסים הסרבנים. הליכוד והמפד"ל מפצלות את עשר הדקות בדיון - חמש דקות לכל דובר. ראשון הדוברים, חבר הכנסת יחיאל חזן, בבקשה; חמש דקות. ולאחר מכן חמש דקות לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי. אחר כך ישיב שר הביטחון.
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, שנה טובה וגמר חתימה טובה.
       
       לאחרונה נתקלנו בתופעה חמורה, כאשר חיילי צה"ל, טייסים, עושים דין לעצמם ומחליטים לשחרר עצמם מפעילות מסוימת, כי זה לא לטעמם. בעבר הפניתי מכתב ליועץ המשפטי שיפעל נגד ארגוני הסירוב, אשר באופי פעילותם בתקשורת ובהתאגדותם יש משום המרדה.
       
       זה לא רק עניין פוליטי. אותם טייסים בעצם קוראים לחיילי צה"ל לא לשרת, קוראים לחיילי צה"ל לא להגן על המולדת, וצריך להוקיע אותם סרבנים. אמרו קודם שהם בוגדים. אני רוצה לומר לכם, חברי הכנסת - לא צריך להתבייש, אותם סרבנים בעצם, צריך לא רק להוקיע, צריך לשים את זה על השולחן: הם בוגדים בחינוך ובערכים של עם ישראל. אי-אפשר להעלות על הדעת בכלל שכאשר חייל צה"ל הולך להגן על המולדת, הם קוראים לחייל לא לעשות זאת. איך בכלל אפשר לשמוע דבר כזה?
       
       טוב עשה מפקד חיל האוויר שמייד הוציא אותם מהשירות. אני חושב שצריך להעמיד אותם לדין, ולא לעבור בעניין הזה לסדר-היום.
       
       אומנם כולם מוקיעים את התופעה, אבל לא ראיתי את חברי, חברי הכנסת הערבים, שמוקיעים את התופעה הזאת. לא ראיתי שהם מוקיעים. הם לא מוקיעים את התופעה כי זה משרת את האינטרס של האויב. אותם סרבנים משרתים את האינטרס של האויבים.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       זאת בושה וחרפה מה שאתה אומר.

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       זאת לא בושה, זאת מציאות.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       יש פה שאלה מוסרית.
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       זאת מציאות. ראינו את האימאם במסגד.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       יש כאלה שאומרים לך: לא רוצים להרוג. תענה להם. אל תכניס את הערבים לוויכוח הזה. תענה על השאלה המוסרית, הדוקרת את העין ואת הלב. יש אנשים שאומרים: לא רוצים להרוג חפים מפשע.
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       מה לא מוסרי? מה לא מוסרי בזה שטייס הולך לפגע - -
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה. זה לא הדיון.
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       - - באותו מתכנן, באותו רוצח? מה לא מוסרי?
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, קריאת ביניים אחת אפשר, לא דיון במליאה.

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       איך בכלל אתה יכול להעלות על דעתך דבר כזה?
       
היו"ר נסים דהן:
       
       אל תענה לו, זה על חשבונך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, הס.
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אני יכול לומר לך, שכאשר היתה לי שיחה עם שר הביטחון, באותו יום שבת, כאשר הוא ישב כמעט כל היום אצלו במשרד והתחבט מה לעשות עם אותם מסיתים ורוצחים, עם אותם מארגני רצח, אמרתי לו: למה פצצה של 250 קילו? טונה צריך להוריד שם, על אותם מתכנני רצח. והוא אמר לי: כאשר אני צריך לקבל החלטה, אני צריך לחשוב על החפים מפשע, ולא לגרום עוול ונזק לחפים מפשע. ואתה בא ואומר שאין אף אחד בכלל שמטיל - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       הטייסים יודעים יותר טוב מה שהם עושים. תאמין לי.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת דהאמשה - - -
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אתה בא ואומר עכשיו, שאין אף אחד שחושב על אותם חפים מפשע.

היו"ר נסים דהן:
       
       הגיעו ימות המשיח, אתה מגן על הטייסים בישראל.
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אתה, חבר הכנסת דהאמשה, חושב שצריך להפסיק את - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אני אומר שצריך להפסיק את הכיבוש - - -
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, לא להתווכח עכשיו.
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       - - הפעולה הכירורגית?
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת חזן, אל תענה לו, זה על חשבונך.
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       חיילי צה"ל עומדים על המשמר, חיילי צה"ל עושים את מה שמוטל עליהם. כולנו יודעים שכל עניין הסרבנים הוא עניין פוליטי אידיאולוגי. הרי אם באמת הם היו רוצים לא ללכת ולבצע את המשימה שהוטלה עליהם, הם היו יכולים לפנות לדרגים ולמפקדים, והיו עושים את מה שבאמת מצפונם מבקש מהם. אבל כולנו יודעים שזה עניין פוליטי. אותם סרבנים לא נותר להם אלא לבוא ולומר: אנחנו רוצים לקעקע את שכבות החיילים בצה"ל שעושות יום ולילה למען ביטחון מדינת ישראל.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       תחזור על השטות שלך שהצעת. אתה עומד כאן על הדוכן ואומר את זה?
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אני לא מתבייש לומר, כן. אני חושב שמי שיושב לתכנן כיצד לפגע ביהודים, צריך לחסל אותו מבעוד מועד, ולא לעשות שום חשבון.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       הבושה היא שיש חברי כנסת שמנסים לעלות ולדבר כמו שאתה מדבר.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       אני מבקש לסיים. משפט אחרון. חברת הכנסת זהבה גלאון, במליאה לא מקיימים דיונים שנועדו לוועדות, עם כל הכבוד. תשמרי את הטענות האלה לוועדה.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, הוא לא יעמוד כאן על הדוכן ויגיד דברים כאלה.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       גברתי, את ההערות שלך תשמרי לוועדה. זה יעבור לוועדה ממילא.
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אני רוצה לצטט כאן מדברי אביו של אביהוא קינן ז"ל, לוחם גבעתי, שנהרג בשבוע שעבר ברצועת- עזה, בניסיון להימנע מפגיעה מיותרת בפלסטינים. מה הוא אמר בעצם: האם הדם של הבן שלי פחות חשוב לצה"ל מהדם של אחמד? מה אמר אותו אב שכול, כאשר אותם סרבנים אומרים שהם לא יכולים לבצע את המשימה שלהם? ארגוני הטרור, להבדיל, פוגעים במכוון, בכוונה תחילה, בנשים, בילדים ובכל אזרח שרק ניתן. רק אתמול איבדנו את שקד אברהם הפעוטה, בת שבעה חודשים. שקד נורתה על-ידי מחבל בעת סעודת חג. פעולת הסיכול נועדה לפגוע במתכננים ובמרצחים במטרה לצמצם פגיעה בטף ובאזרחים חפים מפשע. זו אינה בחירה של צה"ל לרסק את הטרור, אלא פעולה המתחייבת בשל הטרור שמפעילים הפלסטינים. אנו אומה הנלחמת על חיי אזרחיה. אנו מדינה יהודית, ואין לנו מדינה אחרת.
       
       אני רוצה לסיים את דברי דווקא בדברי תודה והערכה לרובם המכריע של הטייסים והחיילים בצה"ל, אשר שוקדים יום ולילה על משימותיהם להגן על אזרחי המדינה. אנחנו יודעים שהמיעוט של הסרבנים אינו מייצג את צה"ל. אני שולח ברכת שנה טובה וגמר חתימה טובה לכל עם ישראל ולחיילי צה"ל שממלאים את תפקידם. תודה רבה.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       ולכל אזרחי מדינת ישראל. חבר הכנסת ניסן סלומינסקי באותו נושא - מכתב הסרבנות.

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפעמים אנחנו שוכחים, האגף השמאלי, שהוא הימני, הצד שלי - שוכח שאנחנו במלחמה. ואנחנו במלחמה נגד טרוריסטים חסרי מצפון. זו לא מלחמה של מדינה נגד מדינה, שבה ידענו להילחם, זו מלחמה נגד טרוריסטים חסרי מצפון, שלא אכפת להם, וההיפך, הם מתכוונים לפגוע ולהרוג באזרחים חפים מפשע, בתינוקות ובכל מה שבא ליד. ונגדם צה"ל צריך להילחם. 
       
       אני חושב שאין בעולם צבא מוסרי יותר מצה"ל שלנו. אין צבא כזה. אילו שיקולים, ומה הוא לא עושה כדי שחס ושלום לא ייפגע במכוון מישהו שלא צריך להיפגע.  מצד שני, יש לפגוע, ובמפורש לפגוע, באותו אחד שאם לא יפגעו בו, אחר כך אזרחים ייפגעו.
       
       מה זה הסיכול הממוקד? זו הדרך הטובה ביותר שצה"ל מצא, וילמד את זה כל העולם. גם האמריקנים ילמדו את זה מאתנו, במקום לפגוע באוכלוסייה רחבה ולהרוג הרבה חפים מפשע. צה"ל מצא את הדרך, עם מודיעין אדיר, לעשות את הסיכול הממוקד ולפגוע במחבל עצמו.
       
       על-ידי זה, אנחנו "מרוויחים" שני דברים: 1. אם לא נפגע באותו מחבל, למחרת או בעוד יומיים יהיה פיגוע, ואזרחים חפים מפשע יהודים או אזרחי ישראל ייפגעו; 2. להגן ולהציל את חיילי צה"ל, כי אלטרנטיבה לסיכול הזה של המטוסים היא להכניס לשם חיילים, וכבר חווינו את זה בג'נין. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       זה לא עובד - - -
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       חווינו את זה בג'נין. בגלל שיקול, ואני חושב שזה שיקול מוטעה, של שר הביטחון דאז, שלא לפגוע באותה ערבייה חפה מפשע - כשגם ההגדרה של "חפה מפשע" עומדת בסימן שאלה, כי אם היא נמצאת במתחם ג'נין, אחרי שהזהירו וביקשו והודיעו שצריך לצאת היא נשארת שם, היא תומכת טרור, אבל נניח אפילו שכך - לקבל החלטה שלא מעלים מסוקים ולא עושים סיכול ממוקד, אלא מכניסים את חיילי צה"ל? 13 חיילים נהרגו. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       אם מותר לי להציע לך - - -
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       אני אומר את מה שקראתי ושמעתי. 
       
היו"ר נסים דהן:

	עכשיו לא מקיימים דיון. 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       אתה חבר כנסת, אז תצטט כמו שצריך. האזור הזה היה מלא ומאות אנשים גרו שם, ולכן היה צריך לשקול אם להפציץ שם או לא. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       שר הביטחון דאז הבהיר את העניין. 

רן כהן (מרצ):
       
       אני מציע לומר לא לאמירה "בוגדים" על הטייסים, ולא להאשים את שר הביטחון לשעבר. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       חס ושלום, אני לא מאשים את שר הביטחון. חס ושלום, אני לא מאשים אותו, זה היה שיקול שהוא שקל ולקח אחריות, ולהיפך – להראות את צדקתו של צה"ל. אני אומר שיש גם לזה גבול, כי לפעמים זה בא על חשבון אזרחים או על חשבון חיילים, ודווקא השמאל שדוחף ודוחף כל הזמן לעשות את זה ולוותר על חיילי צה"ל, כאילו אומר לנו - - -
       
רן כהן (מרצ):
       
       אנחנו מציעים לוותר על חיילי צה"ל?
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       - - - אמרתי "כאילו אומר" - לוותר על חיילי צה"ל ולוותר על האזרחים ולא לעשות את הסיכול הממוקד. אז מה כן נעשה? מה ימנע מאותו ערבי להגיע ולהתפוצץ? אז נכון, השמאל אומר: תצאו משם. אנחנו אומרים אולי לערבים: תצאו משם.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - -
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       בכל אופן, קמים 26 טייסים, שמסיבות פוליטיות לחלוטין - הם כותבים את זה במפורש. הם לא מדברים על ההיבט המוסרי, אלא על כך שאנחנו יושבים בשטחים ואנחנו צריכים לצאת מהשטחים. הם מדברים מההיבט הפוליטי, ומתוכם, העיד מפקד צה"ל, רק לגבי אחד רלוונטית הדילמה הזאת בכלל. לגבי כל האחרים, זה טיעון פוליטי. קמים בעלי דרגות סרבנים, תחת הכיסוי של טייסים, והולכים לעשות מעין מרד בצבא. אין מלה אחרת לזה. הם סרבנים, אבל זה מעין מרד, כשהם קוראים לחברים שלהם "בלתי מוסריים", כשהם קוראים לצה"ל "בלתי מוסרי". מה יכול להיות יותר מזה?
       
       מה הם ציפו? הם פנו לכל הטייסים. הם ציפו שכל הטייסים יקומו ויגידו שגם הם מצטרפים אליהם ולא עושים את זה. מה זה מרד אם לא זה? מה הם ציפו?
       

מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       ומה קורה כשהרבנים קוראים לסרבנות?
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       אני גם לא מסכים עם זה. אנחנו גם גינינו את זה. אנחנו גם לא מסכימים לזה. 
       
מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       זה גם מרד?
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       אתה מדבר על חיילים עכשיו, לא על אנשים חיצוניים. כשזהבה גלאון אומרת את זה, אני לא יכול להגיד שהיא מורדת. אני יכול להגיד לה שהיא סרבנית, אבל לא מורדת. אבל כשחייל בצה"ל עושה את זה? מה הוא מצפה, להביא אליו את כל החיילים שלו?
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת סלומינסקי, אתה נאלץ לסיים. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       אנחנו נותנים גיבוי מלא לכל המערכת שצריכה לקבל את ההחלטה. ראש הממשלה ושר הביטחון, אנשים מוסריים מאין כמותם בנושא הזה שצריכים להחליט – אנחנו נותנים להם גיבוי מלא. אנחנו נותנים גב לכל שדרת הפיקוד בצה"ל, ובעיקר לאלה שצריכים ללחוץ על ההדק ולבצע. כשהם רואים שיש בעיה ויש יותר מדי אזרחים בשטח, הם יכולים לא ללחוץ על ההדק והם יחזרו ויקבלו גיבוי מלא מהמפקדים. אנחנו נותנים להם גיבוי מלא. 
       
       אני פונה שוב לאנשי השמאל ואומר להם: שחטתם כל פרה קדושה במדינה הזאת. אל תעשו את זה גם לצה"ל. אין לנו צבא מלבד צה"ל. אתם באופוזיציה מנסים לשחוט כל פרה קדושה שרק אפשר. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אתם אלופים בהפרת פקודות מההתנחלות הראשונה ועד האחרונה, אז אל תטיף מוסר. 
       

היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת אורון, אני מבין את הרגישות שלך כלפי טייסים.  
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       אל תגיד "אתם", זה לא "אתם". 
       
       אנחנו מסיימים בגמר חתימה לכל עם ישראל, ובמקרה דנן בעיקר לחיילי צה"ל ולמפקדיו. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       תעשו חשבון איך הגענו למצב הזה. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       כבוד שר הביטחון ישיב על ההצעה לסדר-היום. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       מהשמאל עוד לא יצא אף רוצח ואף טרוריסט. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת רן כהן, עכשיו אתה מפריע לשר הביטחון לדבר. אדוני שר הביטחון, הבמה שלך. 

שר הביטחון שאול מופז:
       
       שנה טובה לכם. 
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש לפני הכול להביע צער ולשלוח את תנחומינו למשפחות הנרצחים ביישוב נגוהות בערב ראש השנה - למשפחת אברהם, שבתם התינוקת שקד, זיכרונה לברכה, נרצחה בדמי ימיה, ולמשפחתו של אייל יברבוים, זיכרונו לברכה, ולאחל החלמה לפצועים. 
       
       אשר למכתב הסרבנים - קבוצה של 27 אזרחים בעלי עמדה פוליטית, שרובם הגדול סיימו זה כבר את שירותם כטייסים בחיל האוויר ומיעוטם עודם בשירות, חתמה על מכתב פומבי, שתוכנו פוליטי. ננקט כאן אקט פוליטי סנסציוני במסווה של אקט מוסרי, תוך כדי פנייה ישירה והבטחת בלעדיות לכלי תקשורת מסוימים.
       
       עיקרו של המכתב הוא הודעה על התנגדות תקיפה לביצוע פקודות בלתי חוקיות ובלתי מוסריות כביכול, ועל סירוב לקחת חלק בתקיפות חיל האוויר במרכזי אוכלוסייה אזרחית ולפגוע באזרחים חפים מפשע. מן המכתב משתמעת האשמת שווא שקרית בעליל, כי בחיל האוויר ניתנו פקודות בלתי חוקיות לפגוע באוכלוסייה אזרחית.
       
       חומרתו של המעשה שעשו חותמי המכתב יש לה פנים רבות. אני מבקש לציין עשרה היבטים של חומרת המעשה:
       
       ראשית כול, מדובר בסילוף האמת, סילוף בוטה ומכוער. צה"ל איננו נותן ללוחמיו פקודות בלתי חוקיות, ובוודאי לא פקודות לפגוע באוכלוסייה אזרחית חפה מפשע. מדובר בעלילה גסה, היפוכה של המציאות, וכל מפקד בצה"ל וכל טייס בחיל האוויר יודע זאת.
       
       שנית, יש במכתב מעשה ברור של הונאה והטעיית הציבור. רובם הגדול של חותמי  המכתב הם, כאמור, אזרחים בעלי עמדה פוליטית, שהעדיפו להציג אותה כטייסים לובשי מדים כביכול. 18 מבין החותמים אינם טייסים פעילים זה כבר. מבין תשעת הנותרים, שעדיין נמצאים בשירות סדיר, שמונה אינם משרתים כלל בתפקידים הכרוכים במשימות לחימה בטרור. איש מן החותמים, למעט אולי אחד, מעולם לא קיבל פקודה לבצע פעולה נגד יעד טרור בשטחים. ה"סירוב" למלא פקודות שלא ניתנו להם מעולם הוא וירטואלי ומוליך שולל. זו אחיזת עיניים ותו לא. נעשה כאן פשוט שימוש ציני בסרבלי הטיס להבעת עמדה פוליטית וניסיון נואל לפוליטיזציה של צה"ל ושל חיל האוויר ופגיעה בדמוקרטיה. 
       
       שלישית - וזהו בעיני החטא הכבד ביותר - זו הצגת צה"ל כצבא בלתי מוסרי. זה ניסיון להטיל כתם בצה"ל, צבא העם, המגן על עצם קיומה של מדינת ישראל. צה"ל נועד להגנה על אזרחי המדינה באשר הם, ואני קובע ללא כל היסוס, כי מוסר הלחימה שלו הוא הגבוה ביותר בעולם. אין צבא בעולם שהיה מתמודד במידה כה רבה של איפוק וריסון עם טרור רצחני, בהיקף שמדינת ישראל עברה בשלוש השנים האחרונות. בלחימה האכזרית שנכפתה עלינו, צה"ל עושה שימוש רק באפס קצה של יכולותיו ואמצעיו. כל בר-דעת מבין מה היו התוצאות אלמלא עמד השיקול המוסרי לנגד עינינו ואלמלא נמנענו עד קצה היכולת בלחימתנו בטרור מלפגוע באוכלוסייה. 
       
       צה"ל פועל נקודתית נגד המחבלים וראשי הטרור, במטרה להגן על חייהם של אזרחי ישראל ותוך מאמץ מתמיד להימנע ככל האפשר מפגיעה באחרים. השיקול המוסרי מוטמע עמוק והוא חלק בלתי נפרד בכל תהליך קבלת ההחלטות בצה"ל ובדרג המדיני. גם האחריות לחייהם ולביטחונם של אזרחי ישראל היא שיקול מוסרי. למעשה, זהו השיקול המוסרי העליון. אדרבה, הפקרתם של אזרחי ישראל לפגיעתם הרצחנית של ארגוני הטרור היא הבלתי-מוסרית בעליל.
       
	רביעית, מכתבם של הסרבנים מעניק עידוד מורלי לגרועים שבאויבי ישראל. 

זהבה גלאון (מרצ):
       
       זה לא חוצפה קצת, הדיון הזה?
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חברת הכנסת גלאון, את מדברת אחר כך, תוכלי לומר מה שעל לבך. 
       
שר הביטחון שאול מופז:
       
       ארגוני הטרור הרי אינם לוחמים, הם מבצעים פשעים נגד האנושות. מטרתם איננה שינוי גבולותיה של מדינת ישראל, הם דוגלים במוצהר בהשמדתה הכוללת של מדינת היהודים וברצח אזרחיה, ללא הבחנה. בעיניהם כל יהודי ואזרח ישראל, מתינוק בן יומו ועד ישיש בא בימים, נושא גזר-דין מוות. הם פועלים ככל יכולתם לבצע את גזר-הדין. מכתב הטייסים, ולא מתוך כוונה חלילה, אלא מתוך קלות דעת, מעניק לארגוני הטרור תמיכה אגפית בלתי צפויה. 
       
       חמישית, יש כאן תביעה למתן חסינות למעשה לראשי הטרור. תוכנו של מכתב הטייסים –  פירושו המעשי הוא דרישה למתן חסינות מלאה למנהיגי הטרור לפעול באין מפריע בתוך הערים ומחנות הפליטים, ללא חשש מפגיעה, כדי לרצוח עוד ישראלים רבים ככל שיוכלו. אם זו איננה הכוונה של כותבי המכתב, אין מנוס מן המסקנה כי זו בוודאי התוצאה ההגיונית הבלתי-נמנעת של דרישתם. 

	שישית, הענקת נשק תעמולתי ופוליטי לאויבי ישראל בשעה של מאבק מדיני ובעת שמדינת ישראל נתונה תחת מתקפת טרור, ששום מדינה בעולם איננה עומדת מולה, לנוכח גל של גילויים אנטישמיים. ישראל היא המדינה היחידה בעולם שעצם זכותה להתקיים נשלל על-ידי אויביה, ובראשם ארגוני הטרור והמדינות תומכות הטרור. כל שונאי ישראל ומתנגדיה עטים על מכתב הסרבנים כמוצאי שלל רב. 

	שביעית, חותמי  המכתב חטאו גם בהתנשאות ובפגיעה בחברים לנשק ובכל טייסי חיל האוויר. צה"ל וחיל האוויר אינם שוללים ואינם מונעים דיון בסוגיות מוסריות. צה"ל הוא הצבא היחיד בעולם שיש לו קוד אתי מחמיר ומוסרי כל כך, ויש בו גישה לכל מי שמבקש לברר, לערער, לדון ולהשמיע השגות, עד לדרגים הבכירים ביותר. מכתב הסרבנים מפגין התייפייפות יומרנית שנועדה לכאורה לבטא עמדת יתרון מוסרית על פני כל יתר לוחמי צה"ל וטייסי חיל האוויר, ובפועל היא מבטאת עמדה אנטי-מוסרית ואנטי-חברתית. 

	שמינית, מן המכתב משתמעת דרישה למעשה להטיל את משימות הלחימה אך ורק על כוחות היבשה, והקלת ראש במחיר הכרוך בכך. בהנחה שחותמי המכתב אינם שוללים את עצם זכותה של ישראל להתגונן נגד הטרור, הרי שהמסקנה הבלתי-נמנעת ממכתבם היא, שאין להטיל זאת על טייסי חיל האוויר אלא על אחרים. במה בדיוק שונה פעולה קרקעית נגד יעדי טרור, או שמא "הפריווילגיה המוסרית" שמורה רק לדעתם של אותם כותבי המכתב?

	תשיעית, אין במכתב הסרבנים מלה וחצי מלה בגנות מתקפת הטרור הרצחנית נגד אזרחי ישראל. קורא תמים של המכתב יכול להסיק שצה"ל וחיל האוויר החליטו להנאתם לתקוף מטרות אזרחיות תמימות, כאילו אין לחימה ואין טרור  ואין קורבנות טרור ואין גם צורך חיוני להילחם בטרור. 

	עשירית, יש כאן גם פגיעה בעקיפין בסיכויי השלום. הטרור הוא אויב השלום. טרור ותהליך שלום אינם יכולים לדור בצוותא. עלינו לפסול מעיקרה כל החלשה של המאבק הנחרץ, ההכרחי, למיגור הטרור; עלינו לשלול בתוקף כל פגיעה בלגיטימיות ובתמיכה ובהבנה שיש היום בעולם בדבר הצורך לעקור את הטרור מן השורש בכל האמצעים, מפני שהטרור מסכן את שלום העולם. 

       אם חותמי המכתב סבורים שמכתבם ימיס את לבם של ראשי הטרור – טעות גדולה בידם. בניגוד גמור לצה"ל, ארגוני הטרור פועלים ללא שום עכבות מוסריות. פייסנות וחסינות לא יהפכו אותם לאוהבי שלום. ההיפך הוא הנכון. 

	חברי הכנסת, מיותר להזכיר כיצד נהגו צבאותיהן של אומות נאורות בעת מלחמה, איזה שימוש הן עשו בחילות האוויר שלהן ומה מידת הרגישות שגילו לפגיעה באוכלוסייה אזרחית. אין שום בסיס להשוואה. לא זו בלבד שאין לצה"ל במה להתבייש, אלא ששום צבא במצב של לחימה לא עומד במדרגה המוסרית הגבוהה שצה"ל וחיל האוויר עומדים בה. ההגבלות המוסריות שאנחנו מטילים על עצמנו גובות מאתנו מחיר, לפעמים אפילו מחיר יקר. זאת מהותנו ואלה ערכינו, ואני גאה על כך כיהודי, כישראלי, כחייל, כמפקד לשעבר בצה"ל וכשר הביטחון של מדינת ישראל. 

       מכובדי חברי הכנסת, לכל אזרח בישראל זכות מלאה להביע את עמדתו הפוליטית כאזרח אחרי שיפשוט את מדיו וישתחרר. לחייל אין רשות לסרב למלא פקודה חוקית, וצה"ל אינו נותן לחייליו אלא פקודות חוקיות. משעה שעשו חותמי המכתב את המעשה החמור שעשו, פקעה מייד זכותם לשמש טייסים בחיל האוויר ולשרת שירות פעיל כמפקדים בצה"ל, בסדיר ובמילואים. ההוראה של מפקד חיל האוויר להשעותם לאלתר נעשתה באישורי. 
       
       אנחנו שרויים כעת בעשרת ימי תשובה, שבין ראש השנה ליום הכיפורים. שערי תשובה לא ננעלו. למרות חומרת המעשה, כל אחד מחותמי המכתב יוזמן לבירור. מי שיכיר בטעותו ויחזור בו – לא נגיף בפניו את השער. כבר יש טייס אחד ששלח מכתב חרטה, וכך הוא כותב: "עתה ברי לי, כי הלכתי בדרך שגויה. כי נתפסתי בעיני חברי ומשפחתי כ'סרבן'. אינני כזה. המסר אשר ביקשתי להעביר לא הובן כהלכה, ובעיקר לא הועבר בדרך הנכונה - - - לפיכך החלטתי למשוך את ידי מהחתימה על המכתב. את דעותי אמשיך להביע במסגרות אחרות. אין ולא היתה לי כוונה לפגוע בחיל האוויר, אשר אני חלק ממנו מזה 35 שנה". 
       
       הוויכוח על הדרך ליישוב הסכסוך עם שכנינו הוא ויכוח לגיטימי. הדמוקרטיה הישראלית ידעה בעבר חילופי שלטון וניסיונות להגיע להסדר שלום גם מתוך נכונות לוויתורים מפליגים. ברגע האמת העלתה ההנהגה הפלסטינית תביעות למדינת ישראל, ששום ממשלה בישראל לא תוכל לעולם לקבל אותן. הניסיון לאלץ את ישראל לעשות ויתורים באמצעות טרור נחל כישלון חרוץ. אסור להעניק לטרור מרחב פעולה, אסור להקנות לו חסינות. כל מי שמתכנן לרצוח, כל מי שמייצר כלי מוות, כל מי שמטיף ומגייס ומשלח את המרצחים – איננו יכול למצוא מקלט בטוח בשום מקום. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       כבוד השר, אפשר לשאול אותך שאלה?
       
שר הביטחון שאול מופז:
       
       רצוני לקוות, כי הפלסטינים עצמם יצמיחו מקרבם את ההנהגה האחרת, שתעקור בעצמה את תשתית הטרור ותפתח בכך את הדרך לשלום. הנהגה כזאת, אם תקום ותוכיח את עצמה, תמצא בנו שותפים למאמץ כן להשיג את השלום המיוחל. עד אשר זה יקרה, לחימתנו בטרור לא תחדל במגוון האמצעים – ביבשה, בים ובאוויר – לא רק משום שחפצי חיים אנחנו, אלא אף משום שאנחנו חפצי שלום. 
       
       גמר חתימה טובה ותודה לכם. 

היו"ר נסים דהן:
       
       כבוד השר, מה אתה מציע? 
       
שר הביטחון שאול מופז:
       
       - - - 
       
רן כהן (מרצ):
       
       אני לא באתי להתווכח, אתה מכיר את עמדתי, אני מתנגד לסרבנות, ויש בוודאי מחלוקת סביב הנושא הזה. אבל האם לא היה ראוי יותר שהאנשים הללו, שיש להם זכויות רבות מאוד בתור לוחמים, ואשר פעמים רבות חירפו את נפשם, יזומנו למפקד חיל האוויר וישבו אתם, ורק לאחר מכן יחליטו מה לעשות להם? היום מודיעים שהם מושעים, שהם מסולקים, שהם בוגדים, והדבר הזה לא ראוי לאתיקה של צה"ל ולנורמות שאנחנו מקיימים, גם באחוות לוחמים. 
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. 
       
שר הביטחון שאול מופז:
       
       אני הסברתי את זה בתוכן של דברי, אם היית מקשיב להם.
       
רן כהן (מרצ):
       
       הקשבתי, האמן לי, לכל מלה. 
       
שר הביטחון שאול מופז:
       
       התהליך הזה נעשה. הטייסים האלה נקראים למפקדי הבסיסים שלהם, ואם הם לא חוזרים בהם, הם מושעים לאלתר כטייסים בחיל האוויר, והם יופנו למשימות אחרות. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אולי מוטב להפסיק את החיסולים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ברכה, עכשיו זה לא שעת שאלות ותשובות. 
       
שר הביטחון שאול מופז:
       
       תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת חזן, השר ביקש להסתפק בהודעתו. האם אדוני מסכים?
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       כן.
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. 
       
       חבר הכנסת סלומינסקי, השר ביקש להסתפק בהודעתו, האם אדוני מסכים? 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       כן. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. אם כך, אין הצעות אחרות. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       ככה הכנסת סותמת את הפה להצעות אחרות ולדעות אחרות. זה נותן לגיטימציה להשתלחות. הקואליציה במיטבה סותמת את הפה - - - 
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת גלאון, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה. גברתי מתריסה כנגד התקנון, אני מאוד מצטער.  אין פה שום סתימת פה. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       השיטה הזאת מוכרת. השר והחברים שלו מהקואליציה - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - זה  שהקואליציה מסתפקת בדבריו זו לא חוכמה גדולה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גברתי, חבר הכנסת, אתם  יכולתם - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שמעתי,  אפשר לסתום את הפה, לא במקרה זה. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גברתי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, פעם ראשונה.  
       
       עכשיו אני רוצה לומר לכם, הרי אתם יכולתם, במקום להעלות הצעה על מדיניות ישראל, להעלות הצעה בנושא הסרבנים, ולא היה איש מעלה על דעתו שלא לאפשר לכם לדבר. אתם רוצים לדבר בנושאים שעניינו אתכם ועליהם חתמתם. רבותי חברי הכנסת, יש גבול - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       ההצעות שלנו הן מלפני שבועיים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       קודם כול, זה נכון תמיד שהקואליציה רוצה לסתום את הפה לאופוזיציה, אני לא אתן את זה.  
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אנחנו הגשנו לפני שבועיים, עוד לפני מכתב הטייסים - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת גלאון, אני לא יכול לקרוא אותך לסדר פעם שנייה בפעם הראשונה. אני לא רוצה. 
       
       
       
מצב הביטחון של מדינת ישראל – העיכובים המתמשכים בהקמת גדר ההפרדה
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       רבותי חברי הכנסת, הצעה לסדר-היום בנושא: מצב הביטחון של מדינת ישראל – העיכובים המתמשכים בהקמת גדר ההפרדה, מטעם העבודה ומרצ. ואם יסתפקו החברים המבקשים לאחר מכן בתשובת השר, לא תהיינה הצעות נוספות מצד האופוזיציה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       השימוש בתקנון  כשר, אבל מסריח.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       המחאה היא לא נגדך - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אדוני היה סגן יושב-ראש הכנסת, אדוני היה סגן יושב-ראש הכנסת לתפארת הכנסת, כפי שעכשיו חבר הכנסת ברכה, וגם אתם לא הייתם יכולים לעשות שום דבר אם חברי הכנסת מסכימים לעמדת השר.   
       
       אדוני יושב-ראש האופוזיציה, ראש הממשלה לשעבר וכל השרים האפשריים, חבר הכנסת פרס, בשם הכנסת אני מבקש פעם נוספת, על מנת שייכנס לדברי הימים, לברך אותו ליום הולדתו בגבורות. לאדוני אי-אפשר להמשיך לבוא ולומר: ימשיך בפעילות עד מאה-ועשרים, כי זה לא מספיק. בבקשה, אדוני. כיושב-ראש האופוזיציה, אדוני לא מוגבל בזמן.
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       תודתי ליושב-ראש הכנסת על ברכתו. 
       
       חברי הכנסת, שנה טובה ומבורכת. כשהתפללנו תכלה שנה וקללותיה, צריכים אנו לזכור שמכל הקללות, הנוראה ביותר היא זו שאנו מביאים על ראשנו במו-ידינו. ואכן, היתה זו שנה של קללות וקלקולים. את התוצאה ראינו במספר הקשה ביותר שפורסם ערב החג, לפי דעתי, והוא, ש-72% מתושבי המדינה סבורים שלדור הצעיר אין כאן עתיד. זה מספר נורא.  
       
       מה החליף את ה"לא אבדה תקוותנו" בתקווה שנראית כאובדת כל כך? נראה כאילו בכוונת מכוון עוסקת הממשלה בחרושת של עוני ובמסר של עוגמת נפש. היא עסוקה בחיפוש אשמים, בטיפוח האשמות, בהשלמה פטליסטית עם המצב. קיצוצים לא ייצרו עתיד חדש. המדינה זקוקה להיפוכו של דבר, לצמיחה.  לצמיחה דרושה קרקע נכונה ואוויר לנשימה.  
       
       כל עוד יימשך, אדוני שר הביטחון, הסירוב לנהל משא-ומתן, וכל עוד יימשכו איומי האינתיפאדה, התיירות לא תתאושש, הבנייה לא תתעורר, ההשקעות לא יחזרו, מקומות עבודה חדשים לא ייווצרו. רק האבטלה, רק העוני יוסיפו לגדול ולהתפתח. 
       
       צריך להכות בטרור, אך צריך גם לדעת שרק בכוח הזרוע לא נוכל לו. כשמחסלים טרוריסטים, לא מחסלים את הסכנה שאחרים יבואו במקומם. כשרוצים  לחסל את תשתית הטרור צריך להבין שאין מדובר רק בתשתית פיזית, אלא גם בתשתית פוליטית ונפשית. צירוף של כיבוש ועוני הוא חממה לטרור. המשך הסכסוך,  קיבוע הכיבוש, אוכלים כל חלקה טובה בקרבנו. האבטלה כאמור גדלה, הוצאות הביטחון עולות, תקציב החינוך קטן, הבריאות נפגעת, הפיתוח המדעי נעצר, השכבות החלשות נהיות חלשות יותר, הן והמעמד הבינוני משלמים את מלוא המחיר.  
       
       הממשלה קופאת על שמריה ושוקעת במחוזות פטליסטיים. היא מאבדת את כושר היוזמה ואת הדמיון היוצר. הפטליזם מתבטא בהתעלמות מהשעון הדמוגרפי. גם כאן זה שיקול ביטחוני כמו כל שיקול אחר. לפי הסטטיסטיקה שהתפרסמה ערב החג, כבר היום יש בין הירדן לבין הים רק 5.4 מיליוני יהודים ו-4.9 מיליוני ערבים, כאשר הריבוי הערבי הוא כמעט כפול מהריבוי היהודי. אבל אם נוריד מהלא-ערבים את הלא-יהודים, כבר הגענו למעשה לשוויון דמוגרפי. ברור שבתוך עשור נפסיד בוודאות את הרוב היהודי. אנחנו לא יכולים לשבת עשור ולחכות עד שיבואו מנהיגים פלסטינים מתונים, אדוני שר הביטחון. 
       
       צריך להוסיף, שככל שקטן הפער הדמוגרפי, גדל המתח הפוליטי. הפטליזם מתבטא בהשקעה  בשטחים. גם הממשלה הזאת יודעת, ואפילו הסכימה לכך בגמגום, שנצא מרוב השטחים. אף-על-פי-כן, היא משקיעה בהם כ-5 מיליארדי שקלים, מחצית דרך התקציב האזרחי ומחצית דרך ההוצאה הביטחונית. ההשקעה בשטחים שהם ללא עתיד, באה במקום השקעה בעתיד שהיא השקעה בצמיחה.  
       
       וגם בעניין הגדר, יש הסכמה על הגדר. כל הזמן אתם אומרים: בגלל אוסלו נפלו אנשים. בגלל אוסלו? לא בגלל העדר גדר? מי מנע את זה? אגב, מי מנע מכם גם לבטל את אוסלו? מה אתם  מחכים? מה אתם משלימים עם פשע כזה? לא מובן. אלה דברים לא אמיתיים, לא הגונים ולא צודקים. 
       
       הפטליזם מתבטא בתחום המדיני. ברגע שהממשלה אמרה שהיא לא תנהל משא-ומתן כל עוד נמשך הטרור, היא איבדה את היוזמה המדינית ומסרה אותה לטרוריסטים. הם יכולים להחליט אם יהיה משא-ומתן או לא. לא אנחנו. יתר על כן, אחרים מנהלים את המדיניות במקומנו. הממשלה נאלצה להסכים להגדרות שמעולם לא הסכימה להן. היא נאלצה להסכים שמציאותנו בשטחים היא כיבוש. היא הסכימה שיש להקים מדינה פלסטינית. היא הסכימה שאין להסתפק בהסדר ביניים, צריך פתרון קבע לשלוש שנים. 
       
       אני גם רוצה להגיד, אני שמעתי שהממשלה מתפארת שיש לה יחסים אינטימיים עם הנשיא בוש, והיא שכנעה אותו בעניין מפת הדרכים. אני מלא התפעלות, אני מאוד שמח שהממשלה הזאת הלכה לבוש ואמרה: מוכרחים להקים מדינה פלסטינית. היא אמרה, בוש נכנע. היא אמרה שזה כיבוש. היא אמרה, בוש הסכים. היא אמרה שצריך הסכם קבע בשלוש שנים. היא אמרה, בוש הסכים. זה תיאור הסיפור? מה, אתם זורים חול בעיניים? זאת אמת? היא לא ניהלה משא-ומתן, אבל הצטרכה לקבל את הסיכומים שהיא לא השתתפה כלל בעיצובם. 
       
       הממשלה תולה הכול בערפאת. אני לא רואה כאן את חבר הכנסת רוני בר-און. אני קראתי היום בעיתון שהוא אמר – גם כן איש משפטים שהיה צריך להיות היועץ המשפטי – שאני אמרתי שערפאת איננו מכשול לשלום. את זה הוא כבר הפיץ, אף-על-פי שהוא לא ימצא ציטטה כזאת בדברי. אבל מה זה חשוב? הכול הולך כאן במדינה הזאת.
       
רן כהן (מרצ):
       
       זה עולה היום לדיון.
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       כן, כן, עשה בלוף והבלוף יעלה לדיון. בלוף משפטי. 
       
       הכול היא תולה בערפאת. היא עשתה מין פסיכוזה: ערפאת ייעלם, כל הבעיות תיפתרנה. לא רק זה,  מייד יבואו מנהיגים פלסטינים מתונים שיקבלו כל הוראה ממשרד הביטחון שלנו, שישלימו עם הכיבוש, שיחכו. אילו דיבורים אלה? ואני יודע שערפאת גרם נזק כבד לשלום. היא מבטיחה לעם, שאם הוא ייעלם, המתינות תתחיל מייד. ועל כן היא מתארת את ערפאת ככול-יכול מבחינה מדינית וצבאית, ועל פיו יישק דבר.

	שאול, אני לא מבין, אתה אדם בעל חוש פרופורציה, באמת כל העולם מסתובב סביב ערפאת? הוא אומר - יש טרור. הוא אומר - אין טרור. ואנחנו משותקים ומסכנים, מחכים למוצא פיו. איזו הגזמה אני מכיר את ערפאת כמוך וטוב ממך, ואני אומר לך: לפעמים הוא לא יודע מה לעשות בעוד שעתיים. כל הסיפורים על קשריו וכישוריו המדהימים, איזו הפרזה, איזו הגזמה. 

       ראינו את ערפאת נכנע ללחצים בין-לאומיים גם עכשיו. נתמנתה ממשלה פלסטינית שהוא לא רצה בה, התמנה ראש ממשלה שהוא לא רצה בו, התמנה שר אוצר שלא רצה בו, הוא גילה את הכול. ערפאת נכנע ללחצים בין-לאומיים כמו שגם הממשלה שלנו נכנעת ללחצים בין-לאומיים, למשל בעניין סילוק ערפאת. שני אנשים, כל אחד נכנע למה שהוא לא מזמין, והוא מאשים את העולם בכניעה שלהם.

	הפטליזם הוליד שיתוק, השיתוק קוטל את היוזמה, מביא עוני. אני אומר, אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת, אפשר אחרת, אפשר להכות בטרוריסטים וגם להכות בטרור, על-ידי זה שנכה במניעיו. לא מספיק להרוג טרוריסטים, צריך להכות את המניעים שיוצרים טרור. אפשר להכות בטרור ולנהל משא-ומתן לטובתנו, כדי ליצור אווירה אחרת בישראל וסביב לה, כדי לתת למדינה לנשום, לגדול, להיות נורמלית. אפשר להקדים את ביצוע המדיניות שהסכמנו לה. הסכמנו על שתי מדינות, הסכמנו על משא-ומתן. מה הטעם לדחות, מה הטעם להימנע מהכרעה?

	אכן, תחל שנה וברכותיה, אבל כאשר הקלקולים ייפסקו. חברי הכנסת, חבל על הזמן, חבל על בזבוז הזמן, חבל על בזבוז ההזדמנויות, חבל על ההידרדרות שנוצרה על-ידי היאחזות בזמן של האחרים. האחרים לא יכריעו במקומנו. אני מודה לארצות-הברית על היחסים הנפלאים שבינינו, היא לא תעשה במקום ישראל שום דבר. גם הפלסטינים לא יעשו במקומנו.  מה שאנחנו לא נעשה, לא ייעשה. עלינו לשנות את פני הדברים. האוריינטציה צריכה להיות בראש ובראשונה של עצמנו, ואז תחל שנה וברכותיה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת שמעון פרס. האם אדוני השר ישיב? בבקשה. ליושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת שמעון פרס, הוא רוצה להשיב באופן מיוחד. לכל השאר הוא ישיב יחד.

השר מאיר שטרית:
       
       אני מוכן להשיב לאחרים ביחד.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני בחר להשיב, אדוני ישיב עכשיו.

השר מאיר שטרית:
       
       לא ידעתי שזו הברירה שלי. אין אולי טעם לחזור על התשובה פעמים אחדות.
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להשיב על הצעתו של חבר הכנסת שמעון פרס על החלטות הממשלה בתחום הכלכלי.
       
       במהלך הרבעון הראשון של שנת 2003 נמשכה ההאטה בפעילות הכלכלית שאפיינה את המשק החל מסוף שנת 2000. ברבעון זה בלטה ירידה הן בצריכה המקומית של משקי-הבית והן בהשקעות ובנכסים קבועים. נתונים אלה באים בהמשך לירידה מצטברת של 6.3% בתוצר לנפש בשנים 2000-2001, נתון חסר תקדים בתולדות המשק הישראלי. 
       
       בשנת 2003 צפוי התוצר המקומי לעלות בשיעור מתון של  0.8% על-פי תחזיות האוצר. תחזיות הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שפורסמו השבוע מדברות על צמיחה של 1.1% בשנת 2003, דבר שאם יקרה יהיה בו שינוי מהותי: ממצב שבו המשק הלך ושקע, למצב שבו המשק מתחיל לשנות כיוון לצמיחה.
       
       שלב א' של תוכנית ההבראה לכלכלת ישראל שהוצגה במרס 2003 התמקד בבלימת הידרדרות המשק ובצעדים ראשונים להבראתו. צעדים אלה כללו הקטנה משמעותית בהוצאות הממשלה, שינויים מבניים מקיפים בסקטור הציבורי, הורדת מסים על עבודה ורפורמה בשוק ההון, לרבות חידוש תהליך ההפרטה. כן הופעלה רפורמה מקיפה לצמצום קצבאות ולהוצאת עובדים זרים. כתוצאה מכך הושגה יציבות בשוקי ההון, הריבית ארוכת הטווח במשק ירדה, והיו מקומות, חבר הכנסת פרס, שבהם הריבית ארוכת הטווח היתה יותר נמוכה מהריבית קצרת הטווח, דבר שאפשר כמובן לנגיד להוריד את הריביות קצרות הטווח. נתקבלו הערבויות האמריקניות, ולראשונה לאחר שנים גייסה מדינת ישראל כסף בחוץ-לארץ בתנאים מצוינים. גויסו כבר 3 מיליארדי הדולר הראשונים מתוך הערבויות, והביקוש עלה בהרבה על ההיצע.
       
       שלב ב' של תוכנית ההבראה, שאושר על-ידי הממשלה, מתמקד בקביעת מדיניות רב-שנתית, שמטרתה לשפר את רמת החיים של כלל אזרחי המדינה, תוך כדי הצבת ארבעה יעדי-על. הראשון והחשוב שבהם הוא עידוד הצמיחה. שלושה יעדים נוספים הם חיזוק אוכלוסיות חלשות, ייעול השירות הציבורי לטובת האזרח והגנה על הצרכן על-ידי שבירת מונופולים. 
       
       יעד-העל הראשון הוא עידוד הצמיחה והחזרת המשק הישראלי לתוואי של צמיחה בת-קיימא. הוא כולל, בין השאר, תוכנית לעידוד השקעות הון למפעלי יצוא, תוך הוספת מסלולי הטבות מס, מן האטרקטיביות בשוק העולמי. נטל המס הכולל במשק יוסיף לרדת בשנת 2004, ותתבצע הפחתה נוספת במס ההכנסה, כדי להגדיל את כדאיות העבודה. כן תימשך במלוא העוצמה התוכנית להקטנת המגזר הציבורי והפניית משאבים למגזר העסקי.
       
       הקיצוצים בתקציב 2004 הם מתונים יותר מאשר בתקציב 2003, ומותאמים ליעד גירעון של 4%. הממשלה החליטה כי בתקציב המדינה לשנת 2004 יצומצם כוח-האדם במגזר הממשלתי. צמצום זה מכיל, בין היתר, סגירת יחידות, צמצום מחוזות המשרדים השונים וצמצום נספחויות של הממשלה בחו"ל. כמו כן הוחלט על כמה צעדים שיביאו להקטנת עלויות בגין פרישה מהמגזר הציבורי, לרבות ביטול דרגות פרישה, ביטול הסמכויות להגדלת תקופת השירות לצורך קביעת גובה הפנסיה התקציבית וצמצום היקפי הפרישה המוקדמת.
       
       תהליך ההפרטה יימשך ויכלול, בין היתר, את הפרטת "בזק", בנק לאומי, בנק דיסקונט, בז"ן ועוד. עידוד המגזר העסקי כולל פתיחת שוק נמלי הים לתחרות, תחרות במשק הזיקוק, רפורמה במכון התקנים ובדואר, צעדים שישפרו את כושר התחרות של המגזר העסקי. 
       
       במסגרת התוכנית שהוחל בה בתקציב 2003 בנושא הגברת השקעות בתשתיות, יתוגברו גם בשנת 2004 התקציבים המופנים להשקעה בתשתיות, בדגש על פיתוח תשתיות מסילתיות. היקף התוכנית - כ-20 מיליארד שקל. בשנת 2004 יחול גידול דרמטי בפיתוח רשת הרכבות ברחבי הארץ. יחלו עבודות במסילות ראשון-לציון מערב, מודיעין--ירושלים, אשקלון--באר-שבע, והכפלת מסילת קריית-מוצקין--נהרייה, הקו לבאר-שבע ועוד. כמו כן תקודם סלילת כבישי הרוחב של כביש חוצה-ישראל.
       
       יעד-על שני הוא חיזוק אוכלוסיות חלשות. הפגיעה הקשה ביותר באוכלוסיות אלה היתה מדיניות הקצבאות המופלגות לאנשים בריאים בגיל העבודה, ובמקביל הכנסת מאות אלפי עובדים זרים לישראל. שילוב קטלני זה, שהונהג במשק למעלה מעשור, דחף אוכלוסיות שלמות לצאת ממעגל העבודה ולהיכנס למעגל הסעד והתלות. קיומן של אוכלוסיות חלשות שאינן משתתפות בשוק העבודה גורם לפגיעה כפולה: פגיעה באוכלוסייה החלשה עצמה ופגיעה בכלל המשק. האוכלוסייה שאינה עובדת נאלצת להיסמך על מדיניות הסעד ולהסתפק ברמת חיים נמוכה מרמת כלל המשק. 
       
       שיעור השתתפות נמוך בשוק העבודה מקטין את צמיחת התוצר ופוגע ברמה ובאיכות החיים של כלל אזרחי המדינה, לרבות אלה שאינם עובדים. ידוע שבישראל מספר המשתתפים בכוח העבודה מקרב גברים בני 15-64 קטן ב-10% בממוצע בהשוואה לכל מדינות ה-OECD ומדינות אירופה אחרות. אילו רק כוח העבודה הזה היה נוסף למשק והיה עובד לא חשוב במה, התוצר העסקי הישראלי היה גדל בשנה ב-22.5 מיליארד שקל. אילו היו עובדים אצלנו כמו בארצות-הברית, התוצר העסקי היה גדל בשנה ב-49 מיליארד שקל, ואז לא היה שום ויכוח על שום קיצוץ עם אף אחד. להיפך, אפשר היה להוסיף לכולם, אם אנשים היו עובדים יותר.                                                         
       
       לצערי, המדיניות שנהגה זה שנים הביאה למצב שדרדר את המשק ואת האנשים, גם החלשים, עוד יותר. כדי לסבר את האוזן, אם נדבר שוב במספרים, ב-1990 כלל הקצבאות שמדינת ישראל שילמה במחירי 2003 היה 190 מיליון שקל לשנה; בשנת 2002 כלל הקצבאות שמדינת ישראל שילמה עמד על 50 מיליארד שקל לשנה. הרי אף אחד לא מעלה על הדעת שהאוכלוסייה גדלה בסדר-גודל כזה. אף שנוספו קצבאות שלא קיימות, צריך לעשות את זה במידה מאוזנת ולפי האמצעים שיש בידי הממשלה.  אין מצב שבו ממשלה יכולה להמשיך לשלם הרבה יותר ממה שיש לה עד אין קץ, כי התוצאה המיידית היא הגדלת החוב הלאומי של המדינה, משום שהממשלה לווה בשביל לשמור על אותה רמת הוצאה. 
       
       לכן, חבר הכנסת פרס, רק בין 1998 ל-2002 גדל החוב הלאומי שלנו מ-92% תוצר ל-107% תוצר. כלומר, בארבע השנים – הרוב בשנתיים האחרונות – גדל החוב הלאומי שלנו ב-15 מיליארד דולר - ל-70 מיליארד שקל בערך, שרק הריבית עליהם השנה היא 7.5 מיליארדי שקל, כמעט כל הקיצוצים בקצבאות. 
       
       צריך לומר את זה בצורה ישירה ביותר, ואני אומר את זה גם לאלה שמסתכלים בנו, לאוכלוסיות החלשות ולאחרים. מה עושה אדם שיש לו חוב גדול בבנק? הוא עושה במקביל שני דברים: כל אדם בר-דעת מקטין את ההוצאות שלו, ומנסה להגדיל את ההכנסות שלו על-ידי עבודה נוספת, או עבודה יותר מאומצת בשעות נוספות, עד שהוא סוגר את החוב. לצערי, מדינת ישראל לא נהגה לפי הכלל הפשוט הזה, שהיה נוקט כל אזרח פשוט. במקום להקטין את ההוצאות שלה ולנסות להגדיל את ההכנסות שלה, היא לקחה הלוואה נוספת כדי להמשיך באותה רמת הוצאה. כאילו אותו אדם שהיה לו חוב גדול בבנק, מאחר שהוא לא היה יכול להסתדר, הלך לבנק אחר ולקח עוד הלוואה כדי להמשיך באותה רמת חיים. בצורה כזאת הוא היה מגיע לקריסה טוטלית. 
       
       לכן, לצערי, הקיצוץ בקצבאות flat, כלומר, לכולם אותו דבר, פוגע מאוד דווקא בחלשים באמת, כי אותם אנשים שבאמת ראויים לקצבה הם הנפגעים הקשים ביותר, מפני שאין להם חלופה. לצערי, רבים ממקבלי הקצבאות אינם ראויים לקבל קצבה, והם יכלו להתפרנס בכבוד. רק מה, אם המדינה עודדה אנשים לעבור לקצבאות, הם עברו. אני לא מכיר אזרח אחד במדינה שהיה מתנגד שייקחו כסף מהמסים שהוא משלם וישלמו עם זה קצבאות לנכים, לחולים ולזקנים, למי שלא יכול. אין אזרח שמתנגד לזה. אבל אני לא מכיר אזרח אחד במדינה שמסכים שייקחו את המסים שלו וישלמו בהם קצבאות לאנשים שלא מגיעות להם קצבאות ואינם מוכנים להתאמץ ולעשות משהו. הבעיה שלנו כמדינה היא שלא הצלחנו להשכיל לסנן את אלה מאלה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה אומר שהקיצוץ הוא אחיד. 
       

השר מאיר שטרית:
       
       זה מה שאני אומר, כי אין למדינה - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה השר, אתה לא קבוצת מחאה. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       זה מה שאני אומר. כואב מאוד, כי מי שנפגע באמת הם החלשים ביותר, מכיוון שלצערי המדינה לא בנתה כלים כדי לסנן את אלה מאלה. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       מדוע אתם לא מקצצים בהוצאות בשטחים?
       
השר מאיר שטרית:
       
       נעשה קיצוץ גם בהוצאות בשטחים. אתן לך דוגמה, חבר הכנסת פרס. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       זה עלה רק לפני חודש. 2.5 מיליארדים עוברים אל השטחים מתחת לשולחן. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       לא עובר שום דבר. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       זה אפילו לא קוסמטי.
       
השר מאיר שטרית:
       
       להזכיר לכם: 1. כלל הקיצוצים שחלו על משרדי הממשלה חלים על השטחים באותה צורה;  2. כידוע לכם הוסרו כל הטבות המס שהיו ביהודה ושומרון וביש"ע, הן בוטלו ב-2003.
       

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       למה אתם מדברים על מה שאתם לא יודעים?
       
השר מאיר שטרית:
       
       רן כהן, בוטלו ב-2003, מה שאתם בממשלה שלכם לא הצלחתם לעשות. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       בוטלו 130 מיליון מתוך 2.5 מיליארדים. אני מדבר על אזרחי. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       חבר הכנסת רן כהן, אני נותן הגדרה למושג. לכל יישובי יש"ע היו הטבות של מס הכנסה בגלל העובדה שהם נחשבו אזור פיתוח א'. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גם 6.5% . 
       
השר מאיר שטרית:
       
       הן בוטלו, דה-פקטו, מה לעשות. הממשלה שלכם, שניסתה לבטל, לא ביטלה את זה. להזכיר לך, כשבייגה בא עם תוכנית לשנות את מפת ערי הפיתוח, הוא לא הצליח לעשות את זה. עכשיו, כל הקיצוצים שחלים על משרדי הממשלה – הפנים, החינוך והבריאות – חלים באותה מידה על השטחים. אז מה לא קוצץ שם שקוצץ פה? עכשיו לא בונים התנחלויות חדשות, גם את זה אתם יודעים. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       באמת. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       אם אתה רוצה להמציא תמציא, לא בונים התנחלויות חדשות, פאקט.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       יש התנחלות דרום וצפון ועילית ותחתית, אז זה לא חדש. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       כל היאחזות שהיא בלתי חוקית - - -
       
רן כהן (מרצ):
       
       משרד השיכון בונה רק בשטחים. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       כל היאחזות שהיא בלתי חוקית צריכה להיות מוסרת לא מפני שהפלסטינים דורשים את זה, אלא מבחינת החוק הישראלי. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אנחנו רק אומרים, לא מסירים. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       אני חושב שלאחרונה משרד הביטחון נוקט פעולה של סילוק התיישבויות או מאחזים בלתי חוקיים. מי ששלח את האנשים להתיישב ביהודה ושומרון - בהתיישבויות חוקיות - היה לא רק הליכוד, אלא גם מפלגות העבודה למיניהן. לא הוקמו התנחלויות.
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       עד 1977 היו 20 התנחלויות, בעיקר בבקעת-הירדן. מספר ההתנחלויות הגדול מ-1977 הוא של הליכוד. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       וקדומים? 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לא, ממשלות האחדות. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       ואחדות. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       למה אתה לא עונה לי על השאילתא על החטיבה להתיישבות? 
       
השר מאיר שטרית:
       
       עכשיו תשובה על שאילתות? עכשיו, כשהכנסת מתחדשת, תקבל תשובה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רק רגע, רבותי, חבר הכנסת בורג, השר לא יכול לעמוד באש צולבת של שאלות.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       ודאי שהוא יכול.  
       
השר מאיר שטרית:
       
       חבר הכנסת רן כהן, לא אתיימר להכתיב למשרד השיכון איפה לבנות ומה לבנות. אם אני הייתי מטפל במשרד השיכון, אולי הבנייה היתה נעשית במקומות אחרים. אני אומר לך עוד פעם כעובדה: לא צריך להחריף את התמונה מעבר למה שהיא, לא בונים התנחלויות חדשות. זו היתה דרישה שישראל הסכימה לה. הבנייה בתוך ההתנחלויות עצמן עדיין קיימת, זה לא נפסק. 
       
       הצעדים שדיברתי עליהם קודם השתלבו עם המשך צמצום מספר העובדים הזרים. הורדת הקצבאות מצד אחד והורדת מס הכנסה על עבודה מצד אחר משולבים זה בזה. ככל שהפער בין שכר העבודה לבין קבלת קצבה יהיה גדול יותר, לאנשים לא יהיה כדאי לחיות מקצבאות, יהיה כדאי להם לחיות מעבודה. לצערי, המצב במשק היום הוא, שעד לפני תחילת השנה הזאת לא היה כדאי לעבוד. צריך לומר ביושר, שאנשים שלא עבדו וקיבלו קצבאות, קיבלו לפעמים בנטו יותר ממה שקיבל אדם עובד בשמונה שעות ליום. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       לא היה כדאי לעבוד במשכורות רעב. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       זה בדיוק העניין. לכן, חבר הכנסת ברכה, אנחנו רוצים לשנות את זה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       התנגדתם לקבוע שכר מינימום גבוה. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       זה לא פתרון, אדוני, זה ביקוש והיצע. מה שמביא לשכר הנמוך הוא העובדים הזרים, ותיכף אתייחס לזה. בעיקרון, כשאנחנו מורידים את מס ההכנסה, תוקפים אותנו על זה ואומרים: איך אתם מורידים את מס ההכנסה כשאתם דורשים קיצוצים. יש בזה היגיון רב, כי רק הורדת המס תדחף אנשים לעבודה. על-פי חוק שהכנסת אישרה, ב-1 ביולי 2005 אף אדם שעובד במשק לא ישלם מעל 49% מס, כל המסים יחד ממשכורתו. זאת אומרת, 51% ממשכורתו יישארו בידיו, ולא משנה כמה עבודות הוא יעבוד, כמה שעות נוספות הוא יעשה וכמה משמרות הוא יעשה. לפחות 51% תמיד יישארו בידיו. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       ביטוח לאומי נחשב מס?
       
השר מאיר שטרית:
       
       הכול כלול בפנים: ביטוח לאומי, מס הכנסה ומס בריאות. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       מי משלם? רק מי שיש לו מעל 30,000.  מה, אתה לא משלם יותר מ-49%? 
       
השר מאיר שטרית:
       
       רגע, חבר הכנסת ברכה, זה חל גם כלפי מטה. אני לקחתי את הרמה הגבוהה ביותר. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, ישיבת כנסת זו צריכה להסתיים עדיין בפגרה ויש לנו יום כיפור וימי הסוכות והשר לא יוכל לעמוד פה. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       חבר הכנסת ברכה, ברמה הגבוהה ביותר של המס השולי מי שמשלם היום 63% יגיע ל-49% . 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       מי אלה? בעלי ההכנסה הגבוהה.
       
השר מאיר שטרית:
       
       תשמע את המשפט עד הסוף. מי שמשלם היום 35% יגיע לקצת למעלה מ-20%, גם הוא ייהנה. כל מי שעובד במשק יישאר לו ביד נטו באחוזים ניכרים יותר. כאשר אנשים ירוויחו יותר - - -
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       לא כל מי שעובד. יש מגזרים במשק שאתם לא אוכפים את זה - - - ההון שחור.
       
השר מאיר שטרית:
       
       זו חתונה אחרת, אני מוכן להתייחס לזה בישיבה נפרדת ולעשות שאלות ותשובות. אתייחס רק לתוכנית הכלכלית. אני רוצה לומר לך בעניין הזה - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לאדוני יש עוד ארבע הצעות להשיב עליהן. הוא אולי יוכל לחלק את התשובות.
       
השר מאיר שטרית:
       
       אפשר לענות מראש על ההצעות שהציעו?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם יסכימו חברי הכנסת. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       השר שטרית, אני חושב שהיושב-ראש צודק. יש עוד הצעות חברתיות-כלכליות בהמשך, אז אולי כדאי שתדבר על זה בסוף. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       מאה אחוז. אני הצעתי בהתחלה לענות על כולן יחד. 
       
       ובכן, הדגש בשלב ב', כאמור, הוא בהעצמת הפעולות להוצאת עשרות-אלפי עובדים זרים. ופה הנקודה השנייה שמדגישה מדוע יש משכורות נמוכות. כל עוד מעסיקים בארץ יכולים לקבל עובדים זרים בשכר נמוך, הם לעולם לא ישלמו שכר יותר גבוה לישראלים. ביום שלא יהיו פה עובדים זרים, לא יהיה מנוס והמעסיקים יצטרכו לשלם שכר הרבה יותר גבוה לאותו עובד. לכן הוצאת העובדים הזרים תתרום ליצירת מקומות עבודה ברמה יותר גבוהה, בשכר יותר גבוה, לישראלים. 
       
       שילוב צעדי מדיניות אלה, אדוני היושב-ראש, הוא כלי אפקטיבי שיביא לחיזוק האוכלוסיות החלשות בחברה, להגדלת היקף תעסוקת הישראלים ולשבירת תהליך התרחבות הפערים הכלכליים בחברה הישראלית.
       
       כחלק ממדיניות של הפניית אוכלוסיות לשוק העבודה והמעבר מקצבאות לעבודה ובהמשך לרפורמה בתשלומי קצבאות הבטחת הכנסה וקצבאות ילדים, החליטה הממשלה על כמה צעדים שמטרתם יצירת מוטיבציה לעבוד והגדלת שיעור ההשתתפות בשוק העבודה. תוכניות אלה כוללות הקמת מרכזי תעסוקה לטיפול באוכלוסיות מקבלי הבטחת הכנסה בידי גופים חוץ-ממשלתיים, דהיינו מה שקרוי "תוכנית ויסקונסין", והסרת חסמים להשתלבות מקבלי הגמלאות בעבודה. 
       
       בנוסף הוחלט על כמה צעדים שמטרתם להקל את השתלבותם של חרדים בשוק העבודה, כגון העובדה שנותנים עכשיו לחרדים שנה שבה הם יכולים לצאת לשוק העבודה בלי שיגויסו, מתוך תקווה שידבקו בזה. כלומר, שיאהבו את העבודה, שיראו שכדאי והיה טוב למלך, אולי יגידו: "אהבתי את אדוני", ויישארו בעבודה ובאותה שנה לא יגייסו אותם, וזאת תוך כדי הפחתת הקצבאות שלהם ב-50%. כך שבשביל לחיות הם יצטרכו לנסות לעבוד, והם יעבדו ויראו כי טוב, אז אולי גם לא יחזרו באמת להיות "תורתם אומנותם". שאומנותם תהיה אומנותם ותורתם - תורתם.
       
       על מנת להקל את שילובן של אוכלוסיות חלשות בשוק העבודה, על המדינה לתת בידיהן כלים מתאימים. כדי לשפר את יכולת ההשתלבות שלהן בשוק העבודה, הוחלט בתקציב 2004 על כמה צעדים שמטרתם שיפור איכות החינוך, בדגש במתן חינוך טוב יותר לאוכלוסיות החלשות. שיפור איכות החינוך ייעשה על-ידי שיפור ניהול במערכת בדרך שתביא לייעול ולניצול משאבים. בתקציב 2004 מוצעים צעדים שיביאו לביזור ולשיפור תהליכי הניהול במערכת החינוך. מעבר לכך, הוחלט על שינוי בשיטת התקצוב בחינוך העל-יסודי בישראל, כך שיתבסס על אפיון סוציו-אקונומי של התלמיד והרשות המקומית שבה מתגורר התלמיד, ובכך יוענק לתלמידים ממעמד נמוך יותר תקצוב גבוה יותר. 
       
       יעד-העל השלישי הוא ייעול השירות הציבורי לאזרח. המדיניות הכלכלית חותרת לכך שהאזרח ישלם פחות ויקבל יותר מהמגזר הציבורי. המגזר הציבורי סובל מביורוקרטיה קשה ומרמת שירותים נמוכה. המטרה: ייעול והקטנת עלויות בשירותים לאזרח; במקביל, העלאת איכותם. צעדים אלה מקיפים, בין השאר, את מחשוב משרדי הממשלה, צמצום הביורוקרטיה במינהל מקרקעי ישראל, במערכת הבריאות, ברשויות המקומיות ועוד. 
       
       יעד-העל הרביעי הוא הגנה על הצרכן על-ידי שבירת מונופולים. המשק הישראלי מאופיין בריכוזיות גבוהה ובהעדר תחרות בתחומים שונים של שירותים הניתנים לצרכן. רמת המחירים הנובעת ממבנה ריכוזי זה גבוהה בשווקים רבים מרמת המחירים המקובלת במשקים מפותחים בעולם. הגברת התחרות בכל תחומי המשק תגדיל את רווחתו של הצרכן, תפחית את מחיריהם של המוצרים והשירותים הנצרכים הן על-ידי משקי-הבית והן על-ידי חברות עסקיות, תעודד את הצריכה הפרטית ותסייע להחזרתו של המשק לתוואי צמיחה בת-קיימא. 
       
       במסגרת המדיניות הכלכלית לשנת 2004 החליטה הממשלה להמשיך ולפעול להגברת התחרותיות בתחומים שבהם קיימים מונופולים ציבוריים ופרטיים, בשורה של תחומים - משק החלב, משק המים והנדל"ן. יעד-העל שתכליתו הגנה על הצרכן באמצעות שבירת מונופולים והגברת תחרות במשק, יביא לצרכן את היתרונות המוצגים לעיל. 
       
       בשנים האחרונות פעלה הממשלה לפתיחתם של תחומים רבים לתחרות. כך, למשל, הוחלט על ביצוע רפורמה במשק החשמל, פתיחת שוק התקשורת הפנים-ארצית לתחרות, תחרות בתחום האינטרנט, הפרטת שירותי תחבורה ציבורית ועוד. הגברת התחרות מביאה להרחבת מגוון השירותים, לשיפור רמתם ולהפחתת מחיריהם.
       
       היעדים הללו, שעליהם החליטה הממשלה, יתוו את מדיניות הממשלה בארבע השנים הקרובות וישנו את פני הכלכלה והחברה בישראל. רק משק חופשי, תחרותי ודינמי ושירות ציבורי יעיל ואחראי יוכלו לספק לאורך זמן צמיחה, תעסוקה, פרנסה הולמת, שירותים ומוצרים זמינים במחירים נמוכים ואפשרות קידום אישי לכל אזרח. רק משק תחרותי ישאיר בידי הממשלה את המשאבים הדרושים לביטחון, לחינוך, לרווחה של כלל אזרחי המדינה. כפי שידוע, אדוני היושב-ראש, הבנק העולמי, בתחזית שלו שפורסמה בשבוע שעבר, צופה צמיחה של 2.1% במשק הישראלי בשנת 2004. אומנם נמוכה יותר - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       מה שלא צופה הממשלה בעצמה.
       
השר מאיר שטרית:
       
       הממשלה צופה 2.5% לעומת 2.1%. אבל, אני מוכן לחתום עכשיו יחד אתך על הסכם שיהיה  2.1%. אני קונה גם עכשיו. כי המשמעות היא - - -
       
רן כהן (מרצ):
       
       הלוואי שיהיה אפס.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       שיהיה אפס.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       יש המון אפסים.
       
השר מאיר שטרית:
       
       רבותי, למה לכם? השנה זה ייבחן. בסוף 2003 אנחנו צופים צמיחה שבין 0.5% ל-1%, ונראה את זה עד סוף השנה.
         
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):

       היה מינוס - - -
       
       
השר מאיר שטרית:
       
       חבר  הכנסת ברכה, ואם עד  סוף השנה תהיה צמיחה שמעל 0.5%, אתה תצביע בעד התקציב בשנה הבאה?
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       זאת לא התערבות אישית.
       
השר מאיר שטרית:
       
       בוא נתערב אישית, נו, אני אומר לך שתהיה צמיחה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ברכה, האם אדוני לא מעוניין להעלות הצעה לסדר-היום? הצופים בבית כבר כמהים לשמוע את אדוני.
       
השר מאיר שטרית:
       
       אדוני היושב-ראש, אין לי שום התנגדות לכך שהצעתו של חבר הכנסת פרס תובא  לדיון במליאה. אני מסכים להצעתו ואין לי שום בעיה בעניין הזה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בסדר גמור, מאה אחוז. ובכן, חברי הכנסת, חבר הכנסת ברכה, לאדוני הצעה אחרת, להעביר לוועדה כמובן או להסיר. לפני שאדוני עולה כמציע - בבקשה, אדוני. נא לתת לו מיקרופון. בבקשה, יעלה למעלה אדוני.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בכל התשובה הכתובה של השר  במשרד האוצר הוא חזר על  מנטרות שכבר מוכרות ולא הביאו לשום תוצאות על-פי הניסיון של שנות כהונתה של  הממשלה הנוכחית. זה לא רק אחוז צמיחה שלילי, אלא הוא חזר על נושא של התחרות  כמכשיר עיקרי להבראה חברתית. אני לא מבין את הראש שמגיע עד שם. זה פשוט דבר שלא היה בשום מקום בעולם, אבל זו כנראה המצאה ישראלית; מובן  שלא הוכחה ולא תוכח כנכונה.
       
       מה שנעדר מדבריו של  השר שטרית – למשל,  הוא לא דיבר אף מלה, באמת, חוץ מאשר וכחנות לשמה, בנושא של התקציב המופנה לשטחים הכבושים. הדבר השני - לא שמענו שום דבר על קיצוץ בשיפוי מעסיקים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לצמצם, אדוני.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       דבר שלישי, לא שמענו שום דבר על מיסוי אמיתי של ההון. לא שמענו שום דבר על סדר עדיפויות אחר. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לסיים. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       עכשיו אנחנו הולכים לכיוון של פגיעה נוספת בקצבאות, פגיעה בשכר הלימוד - העלאת שכר הלימוד - פגיעה כמעט אנושה בחינוך. אני לא יודע בשביל מה צריך ממשלה אם היא לא נותנת את התשובות העיקריות, בנושא של בריאות, בנושא של שיכון, בנושא של חינוך. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני חוזר על עצמו.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       תודה רבה, אדוני. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. אדוני ימתין פה כי הוא כבר עולה לדוכן. 
       
       רבותי חברי הכנסת, ובכן, הממשלה מסכימה. 
       
       אנחנו נצביע. מי בעד העברה לדיון - דיון במליאה אדוני ביקש. חבר הכנסת פרס מבקש להעלות על סדר-היום דיון במליאה.
       
       
הצבעה
       
בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום - רוב
נגד - אין
ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ובכן, פה-אחד הוחלט להעביר את הנושא לדיון במליאה. 
       
       
       
החלטת הממשלה לגרש את יושב-ראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, ממשיכים בסדר-היום. הצעה לסדר-היום: החלטת הממשלה לגרש את יושב-ראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת - מטעם חד"ש-תע"ל וש"ס. יציג את ההצעה חבר הכנסת מוחמד ברכה. לרשות אדוני עשר דקות. בבקשה, אדוני.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני כמה שבועות התקבלה החלטה של הממשלה, בעקבות פיגוע נורא, לגרש את יושב-ראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת. החלטה זו הוצגה לציבור בישראל כאילו זו התשובה הישראלית לטרור. 
       
       ידוע, אדוני היושב-ראש, שכל הניסיונות וכל הצעדים הכוחניים שנעשו כנגד העם הפלסטיני בשנים האחרונות כביכול על מנת להילחם בטרור, הביאו לתוצאה ההפוכה. ואני לא יכול להימנע מהמסקנה שיש כאלה בממשלה - וכנראה גם העומד בראשה - שרוצים להתחמק מכל אפשרות של הצבת סדר-יום מדיני במזרח התיכון, וכל פעם שאנחנו מתקרבים לכיוון של לפרוע כל מיני התחייבויות, אם על-פי מפת הדרכים או דברים אחרים, אנחנו עדים לניסיונות לפוצץ את העניין הזה משני מקומות - מממשלת ישראל ומארגוני הסירוב הפלסטיניים. אבל, הממשלה הזאת, במו-ידיה, בטיפשותה ובחוסר האחריות שלה, הלכה ופוצצה "הודנה" שנמשכה 51 ימים, שפשוט חסכה בחייהם גם של ישראלים וגם של פלסטינים. והמחויבות היתה לא פשוטה, כי גם במהלך 51 הימים היו חיסולים והיו סגרים והיו כל מיני צעדים נגד העם הפלסטיני.
       
       אבל הממשלה הזאת כנראה לא יכולה להגיע לשעת האמת, ולרגע האמת בעצם העובדה שהיא תבוא לפרוע שטרות פוליטיים, כי האג'נדה שלה, סדר-היום שלה, קווי היסוד שלה, המרכיבים שלה, הם הניגוד הגמור של תהליך מדיני.
       
       יש כל מיני דברים שיוצאים מהממשלה הזאת, ואני פשוט התפעלתי מאוד מדבריו של חבר הכנסת פרס, שהעלה על נס את הממשלה הזאת שדיברה נגד הכיבוש, וכו' וכו'. בסופו של דבר, זה מס שפתיים שמיועד לאוזניים בין-לאומיות, אבל בשטח שום דבר לא קורה. להיפך. 
       
       שום דבר לא קורה בכיוון המדיני ובכיוון של ההידברות, אלא להיפך, וההחלטה על גירושו של היושב-ראש הנבחר של העם הפלסטיני, של הרשות הפלסטינית, לא רק נגועה ביהירות קולוניאליסטית של כובש; היא פשע כלפי האזרחים במדינת ישראל. ומזל שהקהילה הבין-לאומית נזעקה וסימנה לממשלה הזאת את הגבולות בכל מה שנוגע לביצוע ההחלטה – אבל אני לא חושב שהתיק הזה סגור. הממשלה הזאת, ברוב טיפשותה, עוד עלולה לעשות צעד כזה, צעד כל כך חמור, שיביא לאסונות על האזור כולו. 
       
       הרי מה מתיימרת לעשות הממשלה הזאת? דווקא מר שרון, ראש הממשלה, היה בסרט הזה, ניסה לכפות כל מיני מנהיגים בכל מיני מקומות. אנחנו זוכרים את מלחמת לבנון, שהעם בישראל והעם הלבנוני והעם הפלסטיני עוד מלקקים את הפצעים משם; זוכרים את הטיול של 72 שעות; זוכרים את מינוי הנשיא בלבנון, באשיר ג'מאייל. בסרט הזה היינו, ולא רק הניסיון הישראלי - היו ניסיונות של כובשים אחרים לקבוע לעם החי תחת הכיבוש מי יהיו מנהיגיו ואילו הסכמים הוא צריך לחתום ואיך הוא צריך לדבר, ולכתוב לו את ההודעה מראש. הפטרנליזם היהיר הזה, הקולוניאליסטי - זה פשוט לא רק פשע כלפי העם שחי תחת כיבוש, אלא הוא פשע נגד העם בישראל, שמשלם את המחיר הזה של הכיבוש. 
       
       ודווקא הדברים של השר במשרד האוצר לפני כמה רגעים בנושא של המצב הכלכלי - הוא דיבר על הכול, כאילו הכלכלה היא מין אי בודד שלא מושפע משום דבר; כאילו הנושא הפוליטי, הנושא הביטחוני, הנושא של המשך הכיבוש, זה משהו סטרילי כזה שקורה ומתנהל במנותק לחלוטין מההוויה הכלכלית-החברתית-הפוליטית שקיימת במדינת ישראל. ובאים ועושים אותה טעות ודוחפים את האזור אל פי תהום. אל פי תהום. 
       
	ההחלטה בנוגע ליושב-ראש הרשות הפלסטינית - קודם כול, היא החלטה פושעת. קודם כול. הרי מה מצפים בממשלה? נגיד שהיו עושים את זה, מה היה קורה? נכון מה שאמר פרס - אם ערפאת היה זז, העם הפלסטיני היה לובש מתינות בצבע כחול-לבן? היה בא להתדפק על דלתה של ממשלת שרון להגיד: נו, תכפו את התנאים ואנחנו נחתום? מה הם מצפים? שיקומו מין אגודות כפרים חדשות שישלטו וימלכו בעם הפלסטיני תחת יאסר ערפאת? 

	יאסר ערפאת הוא לא המכשול, הוא ההזדמנות לשלום, ומי שרוצה לחתום הסכם שלום עם העם הפלסטיני צריך לכבד את בחירתו של העם הפלסטיני וצריך לחתום הסכם עם מי שיכול לחתום בשם העם הפלסטיני כמנהיג גאה, ולא כמין קוויזלינג שמזדחל בשבילי הכיבוש והכובשים. 

	לכן, הם מוכרים לציבור בישראל כל מיני סחורות שפשוט עלולות להביא אסון. מי יהיה במקום יאסר ערפאת אם הוא יזוז? מי יהיה? – "חמאס"? "הג'יהאד האסלאמי"? אפילו אנשים ב"פתח" שיגיעו למסקנה שאין עם מי לעשות שלום? ואז אנחנו נהיה עדים ל-100 שנים נוספות של עימות? זו ההבטחה שהממשלה הזאת נותנת לעם בישראל? זו ההבטחה שהיא נותנת לאזור כולו?

	יש גבול לציניות. הציניות הזאת היא לא משחקי מלים. זו ציניות שנוטפת דם של בני שני העמים.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ברכה, הואיל ואף אחד לא נמצא באולם, יש כאלה האומרים - אני לא אומר את דעתי כמובן, כי אסור לי - שהדבר היחיד שהסכמנו עם ערפאת אי-פעם זה שהים התיכון הוא הגבול של מדינת ישראל. יש לנו רק ויכוח אם זה הגבול המזרחי או המערבי, ואדוני רוצה - - -

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אלה ששואלים, לא אני. גם עצרתי את השעון. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אני אומר לך - בכנות, בכנות - אני אומר לך. הקולות האלה שרוצים לראות בים התיכון גבול מזרחי או מערבי נחלקים בין אנשים, שכמובן, אתה יודע, אני לא מחסידיהם בקרב העם הפלסטיני, ואנשים שקיימים בצד הישראלי - אנשי ארץ-ישראל השלמה - שעוד לא נגמלו מהחלום, שאני גם לא מחסידיהם. לכן, אל תטיל אותי לתוך הדבר הזה. אני לא עם אלה ולא עם אלה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       טוב.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אני שייך למפלגה שחרתה על דגלה את הססמה "שתי מדינות לשני עמים", שהפכה לססמה שמקובלת על כל העולם, ואני גאה שאני עדיין ממשיך לאחוז בדגל הזה. 
       
       אני גם שומע כל מיני דברים של אנשים שנמצאים בשמאל - יהודים וגם ערבים - שאומרים: אם לא יהיו שתי מדינות, אז תהיה מדינה אחת, ואז המאזן הדמוגרפי הוא שיכריע. אני דוחה גם את הדברים האלה, כי הם לא מתאימים לשיטה שלי. 
       
       אני לא רואה - כפי שמר פרס ניסה להלך אימים כאן על האולם - שבעידן הדמוגרפי של התרבות ערבים ומיעוט יהודים צריך לדאוג וצריך לעשות שלום בגלל החשש שילדים ערבים נולדים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חס וחלילה.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       זה דבר שלא מתקבל על הדעת, והטיעון הזה הוא בעוכריהם של פרס ושל מפלגת העבודה - לדורות - של כאילו. למה עושים שלום? כי רוצים מדינה יהודית ודמוקרטית ורוצים להבטיח את הרוב היהודי. 
       
       בסדר, מדינת ישראל תהיה הביטוי של הגדרה עצמית של העם היהודי; אני רוצה שתהיה מדינה פלסטינית לצדה, שתהיה הביטוי הלאומי של העם הפלסטיני להגדרתו העצמית. כך אני תופס את הדברים - לא בגלל ילדים שנולדים, ואין להשתמש בשוט הדמוגרפי על מנת להלך אימים על העם בישראל. 
       
       הדברים האלה אין להם מקום. אני חושב שיש מקום שקול השפיות יתפוס מקום בוויכוח הציבורי במדינת ישראל. 

קריאה:
       
       - - -

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - החליטה על מפת הדרכים, ובו-זמנית, באותה נשימה, החליטה לפוצץ את מפת הדרכים. 


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שתי דקות, חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       51 יום היתה ה"הודנה", שהיתה הזדמנות פז בידי הממשלה לקדם תהליכים, להגיע להבנות. כולם היללו את אבו-מאזן, חיבקו אותו עד שחנקו אותו - פה, בממשלה הזאת. חיבקו-חיבקו ולחצו. אבו-מאזן הוא מנהיג של העם הפלסטיני, הוא בא לייצג אג'נדה פלסטינית. אתם רוצים לצייר אותו כמין משת"פ? כמין קוויזלינג שבא לעשות דבריו של הכובש הישראלי? אז הוא קם ואמר: חברים, זה לא התפקיד שלי, אני לא ממלא את תפקיד ראש הממשלה הפלסטינית בשביל זה. 
       
       הבוקר, אדוני היושב-ראש, לפני שהגעתי לכנסת - יכול להיות שאתה תתחרט על שנתת לי לדבר.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני אף פעם לא מתחרט.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       התעכבתי בדרכי לישיבה מפני שהייתי במשפטו של מרואן ברגותי. נכחתי שם בלווייתם של קרוב ל-20 חברי פרלמנט מאירופה, מכל מיני מדינות: גם מצרפת, גם מאיטליה, גם מגרמניה, גם מקפריסין, מיוון - - -

השר מאיר שטרית:
       
       בלווייתם. לווייתם זה משהו חמור. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       נכון, חס וחלילה. 
       
       אני חושב שזו הזדמנות. היום הוא יום השנה השלישי לאינתיפאדה. היום הוא היום שבו מוכרזת הממשלה הפלסטינית החדשה. למה הממשלה, אדוני השר, לא תעשה מחווה של רצון טוב? הרי את המשא-ומתן לא תנהל הממשלה עם אלה שמסרבים לכל יוזמה פוליטית בקרב הפלסטינים, ולא תנהל - ואני חושב שהיא לא צריכה לנהל - עם אנשים שהם עושי דברה של ממשלת ישראל, מין משת"פים כאלה. היא צריכה לדבר עם נציגות אותנטית של העם הפלסטיני. 
       
       ואם מרואן ברגותי היה לו החלק הנכבד בהשגת ה"הודנה", אני חושב שהוא יכול להמשיך ולמלא את התפקיד הזה. ואם הוא היה אחד מחברי הפרלמנט הפלסטינים הראשונים שהגיעו לכנסת - כאן, כדי ליצור הידברות - אני חושב שזו הזדמנות של רצון טוב. אם יש קצת שכל לממשלה הזאת, היא היתה אומרת למרואן ברגותי: תצא לחופשי ובואו נדבר ליד שולחן המשא-ומתן. תודה רבה, אדוני. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. צריך רק להזכיר שאנחנו, בעמדתנו הברורה, טוענים שמרואן ברגותי - הוא הועמד למשפט על-פי כתב אישום וכמובן, בית-המשפט הוא זה - כי מדינת ישראל היא מדינת משפט וחוק. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       זה משפט פוליטי, אדוני. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא. בית-משפט יבוא ויפסוק את דינו בוודאי. 
       
       רבותי, השר יענה על כל ההצעות יחד. חבר הכנסת רן כהן יעלה עכשיו. חבר הכנסת בר-און עסוק כרגע.
       
השר מאיר שטרית:
       
       הצעתו יורדת?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם אני אקרא והוא לא יהיה פה, הצעתו יורדת באופן אוטומטי. נסים דהן גם כן אינו נמצא כאן. 
       
       יושב-ראש ועדת הפנים, האם הוועדה סיימה את עבודתה?  אני שואל כדי לדעת אם לעשות הפסקה.

ניסן סלומינסקי (בשם ועדת הפנים ואיכות הסביבה):
       
       התחלנו, וידידו בלב ונפש של אדוני היושב-ראש - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מי הוא? יש לי ידידים רבים. 

ניסן סלומינסקי (בשם ועדת הפנים ואיכות הסביבה):

	האחד והיחיד, שהיה גם לפניו.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני מתכוון לרעייתי? 

ניסן סלומינסקי (בשם ועדת הפנים ואיכות הסביבה):

	מי שישב לפניו על הכיסא.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אה, אדוני מתכוון לחבר הכנסת בורג. בהחלט אני רואה אותו כידידי, ואני גאה בכך. 

ניסן סלומינסקי (בשם ועדת הפנים ואיכות הסביבה):

	הוא מנהל קרב הסתייגויות, אלא אם נגיע להסכמה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האם אדוני עדיין מנהל את ישיבת הוועדה? אני רוצה לדעת אם להכריז על הפסקה שתימשך כמה ימים.

ניסן סלומינסקי (בשם ועדת הפנים ואיכות הסביבה):

	הכנסת סיימה את עבודתה? 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אולי אדוני יאמר ליושב-ראש הקואליציה. זה לא תפקידו, אבל אתם צריכים להבין שאני עוד מעט מסיים את הישיבה. 

השר מאיר שטרית:
       
       אם לא רוצים, לא צריך.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה לאדוני. 

ניסן סלומינסקי (בשם ועדת הפנים ואיכות הסביבה):

	כמה זמן יש לנו?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מתאר לעצמי שכל חבר כנסת ימלא את עשר הדקות שלו. יש לנו 20 דקות, והשר ישיב בעוד דקות מספר. הוא כבר השיב באריכות על הצעה אחת. אני מתכוון לסיים את הישיבה מקסימום בשעה  15:00, אלא אם כן - - - 

ניסן סלומינסקי (בשם ועדת הפנים ואיכות הסביבה):

	אדוני יודע אם יש מחשבה לכנס את הכנסת בשבוע הבא?


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בפגרה אני מכנס את הכנסת שלא מיוזמתי, אלא אם כן יהיה לי איזה דבר. אם הממשלה תבקש או חברי הכנסת יבקשו, נכנס. אין שום בעיה, 25 חברי כנסת מגישים. אדוני יתייעץ עם יושב-ראש הקואליציה, כי אני מבין שהאדם שהגדיר אדוני כחברי הטוב, ואני מאשר את הגדרתו,  בתור פרלמנטר ותיק יסכים  בוודאי להגיע להבנות. הרי אלה הם המכשירים הפרלמנטריים. 
       
	אני מאוד מודה לממלא-מקום יושב-ראש ועדת הפנים. 


החלטות הממשלה בתחום הכלכלי, החברתי והמדיני

היו"ר ראובן ריבלין:

       חבר הכנסת רן כהן, עשר דקות לרשותך בנושא: החלטות הממשלה בתחום הכלכלי, החברתי והמדיני - מטעם סיעות מרצ והעבודה. 

רן כהן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, זאת הזדמנות גם לברך בשנה טובה, ובאמת אולי נייחל גם לשנת שלום, שיהיה גם צדק חברתי. זה לא יזיק.  
       
       אומנם, שמעתי את דבריו של השר שטרית, ואני מאוד פסימי לגבי כל ההבטחות העתידיות הפנטסטיות שלו או של הממשלה, ותיכף אתמודד עם זה, אבל כדרכי אני לא יכול לאחר פיגוע מחריד ורצח התינוקת בת שבעת החודשים, שקד אברהם, זכרה לברכה, לעבור לסדר-היום בלי לגנות בכל התיעוב את הפיגוע הזה.
       
       אני אומר את זה דווקא כמי שמתנגד לנגוהות ולקיומו שם. אני חושב שהוא מקום מיותר ומסוכן, ואין שום סיבה בעולם שהוא יתקיים שם, אבל דווקא לכן אני סבור שהרצח הזה הוא רצח שראוי לכל גינוי. 
       
       אולי ישמעו גם ברשות הפלסטינית וגם בצד הפלסטיני לקולה של הנערה סמאח חוג'יראת מביר-אל-מכסור, שבעקבות מכתב הטייסים פנתה וביקשה להפסיק את הטרור ואת הרצח של חפים מפשע. 
       
       נדמה לי שגם היה ראוי, למרות התנגדותי לסרבנות, להקשיב לטייסים, ואולי היה מאוד-מאוד כדאי, השר שטרית, שגם אנחנו נתחיל להבדיל בין פצצה מתקתקת, שאותה צריך, כמובן, למנוע ולחסל, לבין פגיעות בלב אוכלוסייה אזרחית, שגורמות למותם של ילדים ונשים חפים מפשע. אם תצא התוצאה הזאת ממכתב הטייסים, לעניות דעתי, זה יועיל לנו כמדינה, זה יועיל לנו כצבא, זה יועיל לנו כאנשים עם ערכים. 
       
       אדוני היושב-ראש, עשיתי דבר מדהים, והשר שטרית בוודאי מתפלא, חזרתי לקרוא את הברכות של ראש הממשלה ושל שרי הממשלה לפני שנה. אתה יודע מה היה? – ברכות לשנה טובה, לצמיחה, לביטחון, לשלום. תעסוקה, פרנסה. אלו ברכות מלפני שנה. ומה קיבלנו? שנה ארורה, שנה מקוללת, אווירה מיואשת ברוב הציבור. שנה רעה, מהרעות שהיו בתולדות ישראל. עשרות-אלפי מובטלים חדשים. מאות הרוגים, אלפי פצועים, מצוקה חברתית. עוני מתרחב. מצוקה איומה ונוראה.

יוסי שריד (מרצ):
       
       ושחיתות. שחיתות בצמרת.

רן כהן (מרצ):
       
       מאחר שזה כתוב אצלי בהמשך והקדמת אותי, אני אגיד – ושחיתות. שחיתות כמעט לגיטימית בראש השלטון, מונפת בידי השלטון, באותה שנה שבה אותם אנשים הבטיחו לנו שהשנה תהיה ראויה, טובה, נקייה. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       כאשר אמרו את מה שאמרו, העם לא ידע שהם מושחתים, אבל הם ידעו שהם מושחתים.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן, אתה תאמר לי מתי החברים מפריעים לך. כי ברגע שתאמר לי שהם לא מפריעים לך, זה יהיה על חשבונך. אם תאמר לי שהם מפריעים לך - - - 

רן כהן (מרצ):
       
       כבר תיארתי לעצמי שבאדיבותך ובטוב לבך תשים את זה עלי. לכן אני מציע שתיתן לי לדבר.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתן לך לדבר.

רן כהן (מרצ):
       
       אבל מה קרה, השר שטרית? חזרתי וגם קראתי את הברכות של השרים ושל ראש הממשלה השנה. אותן ברכות, אותן הבטחות. אותם דברים בדיוק. כלומר, המלים הן חסרות ערך - חסרות ערך של הבטחה, חסרות ערך שמזין את העם באיזה כיוון שהוא, באיזו ציפייה, באיזו תקווה.
       
       מה קיבלנו לעומת זאת? קיבלנו עכשיו קיצוץ של 10 מיליארדי שקל, שבתוכם 2.6 מיליארדי שקלים הם שירותי משרדי הממשלה - קיצוץ בחינוך, קיצוץ בבריאות, קיצוץ ברווחה; קיצוץ ברוב השירותים שהאזרח מקבל מהמדינה. זה קיצוץ של עוד 600 מיליון שקל מקצבאות הילדים. אני רוצה להזכיר: זה לא מצב שבו נעשתה השוואה – לקחו 600 מיליון שקל והזיזו אותם מילדים שלא מגיע להם לכלל הילדים. לא, זה קיצוץ פרך. אגב, אחרי קיצוץ קודם של כ-2 מיליארדי שקלים בקצבאות הילדים, ומבטיחים עוד.
       
       מה עוד קיבלנו בתוך הברכות של ראש השנה? – קיצוץ של 350 מיליון שקל מהזכויות של הפרישה לגמלאות. מה עוד? – קיצוץ של  275 מיליון שקל מהרשויות המקומיות. היום היתה ישיבה של הוועדה לזכויות הילד. השר שטרית, הרשויות החלשות אינן מצליחות לשלם 25% מהתשלום עבור ילדים בסיכון  שאמורים להיות במוסדות שישמרו עליהם מפני סכנה לחייהם. הקיצוץ הזה יפגע עוד יותר בילדים מן הסוג הזה, ועוד יותר ברשויות מן הסוג הזה. 

יוסי שריד (מרצ):
       
       זה נכון שרוצים לבטל את הוועדה למעמד הילד?

רן כהן (מרצ):
       
       כן, אבל על זה היושב-ראש יענה. זה על חשבון הזמן שלו.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חלילה, לא לבטל אותה, אלא פשוט להכפיף אותה לוועדה. אין צורך יותר בוועדות שהן לא ועדות סטטוטוריות. אני רוצה להוסיף, כי השאלה חשובה. אנחנו יוצרים ועדות שבהן יש יושב-ראש אחד וחברים לא באים. יש לנו עשר ועדות סטטוטוריות וועדות משנה. בהחלט, הוועדה לזכויות הילד יהיה לה מקום נכבד כוועדת משנה של ועדת העבודה והרווחה, וגם לא יהיו ישיבות כפולות של ועדת העבודה והרווחה והוועדה לזכויות הילד. יש לנו היום 20 ועדות, כאשר יש סיעות עם שניים או שלושה חברי כנסת. איך הם יהיו ב-20 ועדות? נוצר מצב שבו יש יושב-ראש ומקבלים החלטות. אבל, כמובן, יכול להיות שנקבע את הוועדה לזכויות הילד כוועדה סטטוטורית. זו בהחלט הצעה ראויה. 

השר מאיר שטרית:
       
       צריך לבטל את כל הוועדות האחרות.

רן כהן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, נוסף על הקיצוצים האלה, שכבר הוזרמו אלינו, מתכוונים לעשות עוד שני דברים: האחד, לדחות את הפרישה לגמלאות לגיל 67, דבר שבפועל יעשה - לא יותר עבודה; הוא יעשה רק דבר אחד - יקטין את הפנסיה שיקבלו האנשים ביציאתם לגמלאות, משום שהם לא יעבדו עד גיל 67, ורק מי שיגיע לגיל 67 יקבל אותה פנסיה. הרי זו כל הכוונה של העניין.
       
       אבל אחרון לא חביב, ביני לבין השר שטרית, שמתכוונים גם לפגוע לא רק בחוק הדיור הציבורי, אלא בזכויות הדיירים בדיור הציבורי, דבר שהוא קטלני מכל בחינה שהיא. אין חלקה טובה בארץ הזאת, בתחום החברתי, שלא מכסחים אותה עם גרזן, וזאת אחת מהן.
       
       אדוני היושב-ראש, אני חייב לומר לך: אילו הייתי יודע שמשהו טוב יצא מהעניין הזה, ושמעתי כאן את כל ההבטחות על הצמיחה ועל התעסוקה וכל הדברים הללו, הייתי מדבר אחרת. אני אומר לך, השר שטרית, שמע מה שאני אומר לך, מכל הגזירות האלה מה שיצא זה רק רעה חולה מבחינה חברתית, ורק המשך המיתון מבחינה כלכלית. לא תהיה צמיחה מגזירות. אתה יודע למה? אני אגיד לך למה.
       
       הלכתי ובדקתי את כל ארבע התוכניות הקודמות בשנתיים האחרונות, ולקחתי אותן. קיצוץ של כ-26 מיליארד שקל במצטבר. הכול בכול. וב-26 מיליארד השקלים האלה אני מוצא שכ-6 מיליארדים נלקחו מקצבאות הביטוח הלאומי - זכאות עד גיל הפנסיה, קצבאות ביטוח לאומי, פריסה ברוחב, פנסיות תקציביות, הבטחת הכנסה, קצבאות ילדים, מענקי לידה ועוד ועוד. עוד 7 מיליארדי שקל זה נטל המסים, במרכז העניין גם העלאת המע"מ והעלאת ארנונה, ביטול פטור לעקרות-בית וכן הלאה וכן הלאה. עוד 6 מיליארדי שקל זה הפחתות בתקציב, שזה ברובו הגדול שירותים לציבור.
       
       מה היתה התוצאה של כל הקיצוצים האלה? צמיחה? לא, קמילה. היתה רווחה? לא, מצוקה. היתה תעסוקה? לא, נוספו עשרות-אלפי מובטלים חדשים. אפילו ויקי קנפו כבר חזרה למצפה-רמון, והתקווה מאתנו והלאה. 
       
       השר שטרית, תראה מה עומד מול מה. אני חייב לומר לך את זה, כיוון שאילו באמת היה מדובר על המצוקה האיומה והנוראה, שאין מאין לקחת, ואילו הדבר הזה גם היה נלקח ומופנה לצמיחה, עוד אפשר היה באיזו צורה לומר, בסדר, אנחנו חיים עם זה, לטובת המשק, לטובת החברה, לטובת העתיד. אבל זו לא האמת. למה? דבר ראשון, משום שאין שום תקציב מעודד צמיחה. לא תהיה צמיחה, השר שטרית, אם בארץ לא יתחיל תהליך שלום, מצד אחד, ואם לא תהיה הפניה אדירה של תקציבים לעידוד תעסוקה ולעידוד השקעות, מצד שני, וזה לא קורה, לא זה ולא זה.
       
       יתר על כן, הממשלה מקצצת עוד 700 מיליון שקל מקצבאות ילדים, היא לא מבטלת את משרד הדתות, שם היא היתה יכולה לחסוך את 700 המיליון האלה. זה 1.6 מיליארד שקל, שהעברתם היום לרשויות המקומיות היתה משיגה את התוצאה.
       
       דוגמה שנייה. הממשלה מקצצת 2.6 מיליארדים בשירותי החינוך, הבריאות, הרווחה, משרדי הממשלה כולם, אבל הממשלה מחזירה 2 מיליארדי שקל לעשירים ביותר, על-ידי ביטול תקרת הביטוח הלאומי. כמעט אותו סכום. לעשירים ביותר זה ילך, לרוב האזרחים זה נטל.
       
       אני אתן דוגמה שלישית. מבטלים את חוק הדיור הציבורי ופוגעים קשות בזכות לרכוש את הדירות, אבל לא מבטלים קודם לכן את ארבעת השרים ללא תיק, שזה 140-150 מיליון שקל לקדנציה. יש שם שרים שאני לא יודע מה הם עושים בכלל.
       
       דוגמה רביעית. מקצצים 350 מיליון שקל לפרישה לגמלאות, אבל לפי חוק הדיור הציבורי לא בנו אף דירה. אף אחד לא בונה. חסרי הדיור הם 200,000 משפחות.

השר מאיר שטרית:
       
       - - -
       
רן כהן (מרצ):
       
       כן. עכשיו, בעיתוי הזה, אני צריך להקל על מי שמקבל 30,000 שקלים ומעלה? לא.
       
השר מאיר שטרית:
       
       - - -
       
רן כהן (מרצ):
       
       אני לא בעד.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       עשר דקות עברו, אבל הואיל וחמש דקות הפריעו לך, אני נותן לך עוד חמש דקות, כי הממשלה גם כן מתעכבת בהחלטותיה, וגם חברי הכנסת שצריכים לדבר אחריך לא נמצאים כאן. במקום לעשות הפסקה, אני אתן לאדוני לדבר, משום שאנחנו בזמן יקר.

השר מאיר שטרית:
       
       למה אתה בעד מתן פטור ממס הכנסה?
       
רן כהן (מרצ):
       
       אדוני השר - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני בקונפליקט. אני צריך לשמור גם על בקשותיה של הממשלה לקיים פה דיון, כמובן לא בכל מחיר, אדוני. אם אדוני יאמר לי לסגור את הישיבה, אני אסגור.
       
רן כהן (מרצ):
       
       אני אסיים בדבר אחד. אדוני השר, אני רוצה לומר לך שבכל זאת יש אילו עדיפויות שחייבות להתבצע. אם יש צרה על ישראל, ואם המצב מאוד קשה, צריך לנגוע גם בבשר החי של הממשלה, וגם בהעדפות הפוליטיות וכביכול המדיניות. אם אנחנו עדיין מוציאים 2.4 מיליארדי שקל עודפים אזרחיים לשטחים, להתנחלויות, ובעניין הזה כמעט לא מקצצים כלום, בה בשעה שלרוב עם ישראל מקצצים מקצבת הילדים ועד לזיקנה, עד לפנסיה, מפטרים עובדים - - -
       
השר מאיר שטרית:
       
       מה זה עודפים אזרחיים?
       
רן כהן (מרצ):
       
       עודפים אזרחיים אלה אותם 2.4 מיליארדי שקל שמוזרמים דרך מגוון עצום של דברים. זה כ-500 מיליון שקלים דרך משרד הבינוי והשיכון בבנייה בשטחים, זה 150 מיליון שקל בכבישים עוקפים, שאין בהם צורך. אני יודע שגם אתה לא אוהב את זה באופן אישי, אבל מה לעשות שהממשלה שלך עושה את זה. אין שום צורך שזה יהיה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הממשלה נבחרה לעשות דברים על-פי מה שהיא הבטיחה לציבור.

רן כהן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת הבטיחה לעם הזה שתהיה לו פרנסה. אם הממשלה הבטיחה פרנסה, היא צריכה לקיים. והיום צריך לקצץ גם בתקציבים הללו.
       
       אני אלך אפילו לתחום שהוא יותר רגיש, ואתה מכיר את רגישותי אליו. לא רק בתקציבים העודפים שהיום הולכים להתנחלויות, שאין להן זכות קיום בכלל - - -
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       הגענו לעניין.
       
רן כהן (מרצ):
       
       לא הקשבת, דיברתי על זה גם קודם, אבל היית עסוק בדבר אחר.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן, טוב או רע, אני לא קובע פה, אבל העם שמע את הוויכוח, והוא החליט החלטה מסוימת. יכול להיות שאתה צריך לשכנע את העם שהוא לא צודק, אבל למה אתה אומר לממשלה? אתה רוצה שהממשלה לא תקיים את הבטחותיה? היא צריכה לקיים גם את הבטחותיה לאותן שכבות ולאותו חינוך ולאותם דברים ולאותה רווחה ולכל אותן מחויבויות שבהן אנחנו צריכים לעמוד, גם לביטחון כמובן.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       היתה הבטחה שיעקרו את הטרור. אלה דברים שאומרים כל הזמן.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       למשל, שיעקרו את הטרור. נכון.
       
רן כהן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, לממשלה קודם כול יש מחויבות ל-100% אזרחיה לחינוך לילדים, לפרנסה סבירה וראויה ולא לאבטלה, לבריאות ולשירותי בריאות בסיסיים ואלמנטריים, לקורת-גג ולחיים. מה הממשלה עושה עכשיו? היא אומרת, קודם כול, ארבעת השירותים המרכזיים האלה, 98% של הציבור יהיו קורבן להם. 2% של הציבור, שהם ממועדפי הממשלה, בנושאים הללו יקבלו את כל ההטבות בעולם, וה-98% יהיו הקורבן של העונש הזה. מדוע?
       
       אני אתן דוגמה שנייה. אם באמת עת צרה לישראל, למה צריך להחזיק היום שני גדודים על נצרים? למה? אלוהים אדירים, העלות של העניין הזה לעם בישראל היא עצומה - -
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אתה הבאת את הטרור לפה. אתה הבאת את הטרור לפה.
       
רן כהן (מרצ):
       
       - - ולכן, אם נצרים לא היתה במקומה, אלא עוברת למקום אחר - -
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       קצת בושה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה, חבר הכנסת הנדל.
       
רן כהן (מרצ):
       
        - - היה יותר ביטחון ליהודים שחיים שם, והיה יותר חיסכון, גם מבחינה ביטחונית וגם מבחינת ההקלות על חיילי צה"ל. מדוע לא?
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       זה היה אם לא היית מביא את הטרור לפה. חוצפן. איזה חוצפן.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת הנדל, סגן השר, הוא אומר את דעתו, מה פירוש חוצפן?
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       הוא לא מאמין במה שהוא אומר.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מכיר אותו, הוא מאמין מאוד, ועל זה כואב לך. כואב לך שהוא מאמין בזה, יש עוד אחרים שמאמינים בזה.
       
רן כהן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, אין כאן לא שיקול כלכלי נכון, לא שיקול של הבטחה אלמנטרית לציבור.
       
       הדבר האחרון, שאתו אני רוצה לסיים: השר שטרית, לא תהיה צמיחה. אתה יודע למה לא תהיה צמיחה? בגלל שלושה דברים. לא תהיה צמיחה, כי אם לא תהיה יציבות מדינית, ולא יהיה אופק מדיני, לא תהיה צמיחה. הדבר השני, לא תהיה צמיחה במצב שבו הממשלה "קורעת" את יכולת הקנייה של הציבור. כוח הקנייה הוא סם חיים בכלכלה. אם אין לציבור כוח קנייה, שום דבר לא מזרים ביקושים למשק, ואם אין הזרמת ביקושים למשק, לא תהיה בתחום העסקי צמיחה ולא יהיה בו ביקוש לעובדים. והדבר השלישי, במקום שבו הסקטור הפרטי לא עושה את הביקוש להשקעות, אין ברירה אלא שהממשלה תהיה המנוף ותמנף את העניין הזה.
       
       אמרת כאן 20 מיליארד שקל למסילות, אבל זה 20 מיליארד שקל, נדמה לי, לשש שנים.
       
השר מאיר שטרית:
       
       לא, לשנה. ולא רק למסילות, לכל התשתיות.
       
רן כהן (מרצ):
       
       20 מיליארד שקל האלה, תאמין לי, אותם 20 מיליארד שקל הובטחו לפני שנה. איפה זה? אין. בינתיים אין. ואתם לא הולכים בשלושת המסלולים הללו בכיוון הנכון. לכן לא רק שלא יהיה צדק חברתי, גם לא תהיה צמיחה כלכלית. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת רן כהן. 
       

אמירתו של פרס שערפאת איננו מכשול לשלום 
והפגיעה באסטרטגיות הלחימה של מדינת ישראל

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רוני בר-און יעלה, בבקשה, ישמיע את הצעתו לסדר-היום, המדברת באמירתו של פרס שערפאת איננו מכשול לשלום והפגיעה באסטרטגיות הלחימה של מדינת ישראל. 
       
       אני מבקש להפנות את תשומת לבו של חבר הכנסת ויושב-ראש ועדת הכנסת הנכבד, שחבר הכנסת פרס, שעמד כאן והציע הצעות בשם סיעות מרצ והעבודה, טען שהוא לא אמר מעולם דבר כזה, שערפאת איננו מכשול לשלום. רק רציתי להפנות את תשומת לבו של אדוני.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       על זה נאמר: חגגת וגם ביקרת. כולם השתתפו בחגיגות, ועכשיו באים בטענות.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       במקרה יש לי הציטוטים גם מ"גלי צה"ל", וגם במו-אוזני שמעתי אתמול דברים ממש ברוח זו, ברשת ב'.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חובתי היתה רק לומר לך מה שאמר חבר הכנסת פרס.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אם אחרי כל מה שקורה פה בגלל ערפאת, אתמול אומר יושב-ראש האופוזיציה שערפאת זכאי לפרס נובל לשלום, היה זכאי, אני לא חושב שהוא יכול להתחמק. 
       
       כך או כך, אדוני היושב-ראש, יושב-ראש האופוזיציה איננו כאן, וזה בסדר, הוא כנראה עסוק במה שנקרא ה-after party של חגיגות ה-80 להולדתו. כולנו מאחלים לו - - -
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       איך קוראים לזה בעברית?
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       תודה לאל, התרבות שלנו עוד לא אימצה את הדבר הזה של ה-after party, נשאיר את זה לעכו"ם. 
       
       כך או כך, נאחל לו אריכות ימים ושנים, ולכולנו ולכל הנמצאים והנוכחים שנה טובה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       עד כמה ששמעתי, ה-after party זה party גדול.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הימים הם ימים שבין כסה לעשור, ימים שבהם מברך יהודי את רעהו בברכת שנה טובה וגמר חתימה טובה. ובימים האלה, מטבע הדברים, וכפי שהניסיון מוכיח, נמלאת תיבת הדואר שלנו באיגרות ברכה לחג ולשנה החדשה. אני מבקש לדבר היום על שתי איגרות ברכה, אם להיות מדויק, איגרות ברכה ומבוכה. יש לומר איגרות ברכה דמיוניות, אבל בישראל, שבה המציאות חזקה מכל דמיון, אולי הברכות האלה אכן יהיו למציאות. איגרות ברכה שנשלחות ממחוזות בלתי צפויים לחלוטין. מוטב להן, לאיגרות הברכה האלה, שלא היו נשלחות משנשלחו, אבל אני חושש שהן כבר הודפסו, ואו-טו-טו הדוור מתדפק על דלתותינו, והנה הן בתיבת הדואר שלנו.
       
       איגרת הברכה הראשונה יוצאת מרמאללה, מהמוקטעה, מלשכתו של יאסר ערפאת. המען: משרדי פסטיבל חגיגות ה-80 של שמעון פרס. תוכן האיגרת: תודה. תודה של יאסר ערפאת לשמעון פרס. ערפאת כולו שבח והודיה על כך שפעם אחר פעם מתעקש יושב-ראש האופוזיציה להחזיר אותו לחיים. ערפאת מוסר תודה על כך שבשבוע שעבר בחר פרס בכנס פתוח, אדוני היושב-ראש, לא בחדרי חדרים, לא בשיחות תדרוך, לתקוף את ראש האגף המדיני-הביטחוני במשרד הביטחון ולהגן דווקא על ערפאת.
       
       מסיים האלוף במילואים עמוס גלעד את סקירתו וקובע, שכל עוד ערפאת כאן לא יהיה שלום, כי ערפאת רוצה להשמיד את מדינת ישראל, והוא המכשול בדרך לשלום. מתעקש יושב-ראש האופוזיציה ותוקף אותו ואומר לו במלים הבאות, והדברים הם עלי כתב, עלי רקורד: "אתה מוכר לציבור אשליות", כך פרס לגלעד. אתה מוכר לציבור, כאילו ערפאת הוא הסיבה המרכזית לכך שאין שלום - איך הוא יכול להכחיש שזה מה שהוא אמר?
       
       בלשון המעטה, הדברים האלה תמוהים. כל מערכת הביטחון, חברים שלנו מהשמאל, שלכאורה יותר קיצוני מפרס, יושב כאן אחד מהם, מאשרים שהאיש הזה הוא מכשול לשלום. אבל זו לא רק התבטאות מוזרה. ההתבטאות הזאת היא פגיעה, אדוני היושב-ראש, פגיעה ממשית בערך אסטרטגי מספר אחת של מדינת ישראל, שהוא לא רק ערך אסטרטגי בענייני הסברה, הוא ערך אסטרטגי במלחמה על השלום או במלחמה בטרור. זהו רכיב קריטי באסטרטגיה המדינית הישראלית, ביכולת ההסברתית שלנו. לבוא ולהגיד: ערפאת הוא לא המכשול לשלום, זה להוציא את אבן הראשה בקונסטרוקציה שמדינת ישראל מנסה לבנות פנימה והחוצה.
       
       לאחרונה, למרבה ההפתעה, אפילו זכינו להישגים בכיוון האירופי. תמיד האירופים היו אלה שהותירו לערפאת את המפלט. כשאמריקה סגרה עליו, כשאנחנו סגרנו עליו, כשכולם סגרו על כך שהפלסטינים צריכים כבר לעשות סוף-סוף משהו ולהפסיק לדבר, היתה באה אירופה והיתה מוצאת את הפתח הזה והיתה משחררת אותו מהלחץ. אפילו אירופה, שומו שמים. הרי פרס הוא מגדולי התומכים בצרפת, כל הדורות, 50 שנה אחורה. אפילו נשיא צרפת, ז'אק שיראק, הכריז בימים האחרונים שערפאת הוא זה שמהווה את המכשול לשלום, והנה בא יושב-ראש האופוזיציה ומתעקש, ממש בעקשנות, כאותו סוחר שמתעקש שוב ושוב למכור אותה מרכולת משומשת ופגומה, שוב פרס שולף את ערפאת.
       
       אבל, במובן מסוים אי-אפשר לתמוה על האיש. זה האיש, אלו הם חלומותיו, שוב חוזר אלינו שמעון בעל החלומות, חלומות שהמציאות הישראלית, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, מתעוררת אליהם פעם אחר פעם, שנה אחרי שנה, עשור אחרי עשור, מתעוררת אל חלומות שמעון כאל סיוטי מדינת ישראל. 
       
       הפעם הרחיק פרס לכת. הוא תקף אישית אישיות ביטחונית בדמות האלוף עמוס גלעד, אישיות ביטחונית שמנועה מלהשיב לו, אבל גם לזאת התרגלנו, שהרי מן המפורסמות הוא שלמר פרס יש חיבה קטנה מאוד להערכות מודיעין שאינן עולות בקנה אחד עם החלומות שלו.
       
       הייתי מציע או הייתי חושב או יש מי שיחשוב כי בגיל 80 הגיע הזמן להתפכח קצת מהחלומות האלה. אולי בגיל הנכבד הזה, שאנחנו מברכים עליו, ומאחלים לו אריכות ימים ושנים, הגיע הזמן להתחיל להבין באיזו מציאות אנחנו חיים.
       
       עד כאן לשון איגרת הברכה או איגרת המבוכה הראשונה, אבל אני חושש שהיא לא תהיה היחידה. היום, ביום הזה ממש, בזמן שפרס הכחיש שהוא אמר את הדברים, קיבלנו דרישת שלום מהיושב-ראש החדש, חדש-ישן אפשר לומר, של הרשות הפלסטינית, אדון אבו-עלא, שמצטט את דברי פרס, הוא מתנבא בשמו. הוא אומר: הוא הבטיח לנו צעד דרמטי, שמדינת ישראל תעשה צעד דרמטי כדי שאפשר יהיה לפרוץ הלאה בעניין השלום. וכך זה נאמר: אבו-עלא מצפה מישראל לצעוד צעד דרמטי, כדי לחלץ את התהליך המדיני מהמשבר. נמסר כי בפגישה עם משלחת אירופית ציטט אבו-עלא את דברי פרס כי ממשלת ישראל צריכה לעשות צעד חריג, כמו נסיגה מעזה, וצעדים קטנים יותירו את המצב כמות שהוא.
       
       אבל גם זאת לא תהיה האיגרת האחרונה. דומני שהאיגרת הבאה תבוא מהשיח' אחמד יאסין. תרשו לי לקרוא בפניכם כיד הדמיון איך תיראה האיגרת הזאת; היא לא תהיה מיועדת רק לפרס, היא תהיה מיועדת לשמעון פרס ועוד ל-27 אנשים נחמדים, 27 פעילים פוליטיים שבחרו להם, אדוני היושב-ראש, להתייצב, אם מותר לי לומר, על קסדת הטיס שלהם כדי לזכות קצת באור המצלמות. 27 יחצנים של השמאל, שבחרו באופן נפסד להשתמש בחיל האוויר כקרדום לחפור בו את ביב השופכין הפוליטי שלהם. 
       
       ברשותך, אדוני היושב-ראש, כמה שורות מאותה איגרת דמיונית, לא דמיונית, של שיח' יאסין לאותה חבורה בעלת כנפיים, או שמא לומר, אדוני היושב-ראש, מלשון הטיס, לא בעלי כנפיים אלא מקופלי זנב. 
       
       כן, אני יודע - יפתח השיח' אחמד יאסין את המכתב שלו - אתם רובכם אינכם ממש טייסים מבצעיים. כן, אני יודע, רובכם כבר שכחתם איך נראה סטיק של מטוס ואתם זוכרים רק איך נראית ידית של מגאפון בהפגנות שמאל. 
       
       כן, אני יודע - ימשיך לכתוב יאסין - אתם רובכם לא קשורים כלל לפעולות, לא ביהודה, לא בשומרון, לא בחבל-עזה, אתם רק עושים שימוש בסרבל הטיסה שלכם, בכנפיים, כתחפושת בדרך לבמה הפוליטית שלכם. אני יודע שיש בכם היום קצת מן הטייס והרבה מאוד מן היחצן. אני יודע, אבל בכל אופן חשוב לי להגיד לכם תודה. 
       
       כותב יאסין: קודם כול, אני מודה לכם על זה שהצלחתם לפגוע פגיעה קשה וכואבת במדינת ישראל, פגיעה שה"חמאס" מעולם לא הצליח ומעולם לא היה מצליח להשיג. השפלתם את ישראל ברבים. זה מה שעשיתם. הפצתם דבר שקר, דברי בלע בראש כל חוצות. החלשתם את ישראל. באמת כל הכבוד לכם משיח' יאסין. כמה ציניות, כמה רשעות צריך היה כדי להשתמש בסרבלי הטיסה שלכם לצרכים פוליטיים. כמה נבזות נדרשת כדי להשתמש בכל הסמלים העיקריים של החברה הישראלית לצרכים פוליטיים של השמאל. 
       
       חוץ מזה, מתרגש יאסין, הבטחתם לי את החיים. אני, אחמד יאסין, אחרי שאתם לא מוכנים יותר לתקוף, בטוח הרבה יותר, חסין יותר. יאסין חסין הרבה יותר. כדי לחסל אותי צריך יהיה לשלוח עכשיו חיילים מיחידות מובחרות, שיסכנו את חייהם על הקרקע, כי אתם לא מוכנים לעשות את מה שצריך לעשות מן האוויר. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כמה זמן יש עוד לאדוני? 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני חושב שאני אסיים במועד. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       המועד כבר הסתיים. בגלל ההפרעות הרבות, לרשותו של אדוני שלוש דקות. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       הערכת הזמן של אדוני את ההפרעות לוקה בחסר. אני חושב שהיו פה הרבה יותר הפרעות משלוש דקות. 
       
       איך כותב יאסין? איך מסביר יאסין למקופלי הזנב את כל התורה כולה? השבוע בעקבות ההודעה שלכם, הטרור ה"חמאסי" בעזה יוכל לפעול בניחותא. לא צריך להיעלם יותר, לא צריך לברוח יותר, אתם הרי לא תפגיזו את הבניין שבו אנחנו, הפחדנים, ה"חמאסניקים" מתכנסים, מוקפים נשים וילדים. אתם דואגים לנשים ולילדים שלנו, אבל לא בטוח שאתם דואגים לנשים ולילדים שלכם. 
       
       ואני אומר, לא, מר יאסין, לא השיח' אחמד, יש לי חדשות בשבילך, אנחנו שומרים על הילדים שלנו. אנחנו לא מעוניינים לפגוע באזרחים, לא מעוניינים לפגוע בנשים ולא בילדים. צה"ל - ואת זאת צריך לומר בפה מלא, וכולם יודעים את זה - הוא הצבא המוסרי ביותר בעולם, ושום הטפת מוסר של אנשים צבועים לא תעזור כאן. חיילים ישראלים נפגעים ומשלמים בחייהם רק משום שצה"ל מתעקש להימנע מפגיעה מיותרת בחפים מפשע. אבל כשזה מגיע לדילמה הקשה, אנחנו או הם, אני חושב שהבחירה ברורה לכולם, לרבות לך, כשאני מדבר אל כיסאך הריק, מר פרס. 
       
       מדינת ישראל לא איבדה את השפיות, למרות מכתב הטייסים. 27 הפעילים הפוליטיים שבגדו באמון המערכת ששלחה אותם ובנתה אותם, הם לא החברה הישראלית. 27 טייסים, או שמא נאמר, אדוני היושב-ראש, לא טייסים אלא 27 "מעופפים" יתכבדו אולי ביום הולדת ה-81 של שמעון פרס בהטסת יונים, אבל מטוסים ישראליים לא צריך לתת להם להטיס יותר. 
       
       החברה הישראלית, אדוני היושב-ראש, חרף המורך שמכניסים דבריו של יושב-ראש האופוזיציה וחרף המורך שמכניס מכתב הטייסים, תרדוף עד חורמה כל פעיל "חמאס", כל פעיל "ג'יהאד אסלאמי", כל פעיל "תנזים", כל פעיל "פתח", כל פעיל טרור, זוטר כבכיר, שיש לו טיפת דם ישראלי על היד. החברה הישראלית איננה חבורה של יחצנים, החברה הישראלית חזקה יותר מחבורת יחצני השמאל הזאת, ולכן החברה הישראלית תנצח את כולם, את אחמד יאסין, את שותפו לשפיכות הדמים יאסר ערפאת, ואת כל אלה שכמותם. תודה רבה, אדוני היושב-ראש. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. 
       
       
הגזירות הכלכליות החדשות
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני השר, חבר הכנסת דהן הגיע במועד. בבקשה, יעלה חבר הכנסת נסים דהן ויפרוס את הצעתו, הגזירות הכלכליות החדשות, מטעם ש"ס וחד"ש-תע"ל. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, לצערנו הרב, בשנים האחרונות, כבוד השר, אנחנו עדים פעם אחר פעם, שהממשלה הנוכחית וחלק מהממשלות השונות שאני הייתי חבר בהן מביאות תוכניות כלכליות שמשמעותן קיצוץ משמעותי בשירות הניתן לאזרח. המשמעות - קיצוץ תקציבי חריף בתקציבי הממשלה, מתוך מגמה שאם הממשלה תצמצם את הוצאותיה המגזר הפרטי ירחיב את הפעילות שלו ואולי מכאן תבוא צמיחה. 
       
       פעם אחר פעם הממשלה מבטיחה: זה הקיצוץ האחרון. אני כבר שמעתי את זה, אדוני השר, לפחות עשר פעמים, פעם אחר פעם, מטעם הממשלות למיניהן, שגם אני הייתי חבר בחלק מהן. אומנם הצבעתי נגד הצעות התקציב שהממשלה הביאה, שמשמעותן קיצוצים עמוקים בתקציב המדינה וביטול ההטבות הניתנות לשכבות החלשות. מה שאתם אוהבים לקרוא לו תקציבי העברה, זה תקציב הקיום המינימלי לשכבות החלשות. פעם אחר פעם מקצצים ומבטיחים: זה הקיצוץ האחרון ומכאן תתחיל צמיחה. וזה לא עובד, אין צמיחה, המשק ממשיך להידרדר, גביית המסים מהמגזר הפרטי, שהוא משלם את המסים, הולכת ומצטמצמת, ואנחנו ממשיכים להידרדר. 
       
       למרות ההצהרות של שר האוצר, מר ביבי נתניהו, שעברנו את סף התהום ואנחנו כבר לא על סף תהום ועשינו שני צעדים אחורה, אנחנו רואים בתוכנית האחרונה שהוגשה לממשלה ואושרה, ובקרוב גם תוגש לכנסת - הייתי מן הבודדים כנראה שקיבלו אותה עוד לפני שהוגשה לכנסת -  שוב פעם קיצוץ עמוק, ואם היתה חרטה באוצר לשעות מספר שלא לקצץ בשכבות החלשות ולא בתקציבי העברה ולא בתקציבים שנועדו לקיום ילדים בישראל, החרטה הזאת היתה רגעית, ואומנם, שר האוצר, במשרד האוצר, חזר לסורו ואנחנו שומעים על קיצוץ של לפחות 600 מיליון שקלים בתקציבים למשפחות ברוכות ילדים. 

השר מאיר שטרית:
       
       הקיצוץ - לא במשפחות ברוכות ילדים. 

נסים דהן (ש"ס):
       
       24 שקלים. כבוד השר, אתה יודע שבשנת 2006, משפחה שקיבלה כ-7,500 שקלים תקבל 1,200 שקלים. זה ידוע לך? הרי אחרי הקיצוץ האחרון, מ-144 שקלים יופחתו 24 שקלים, וזה 120 שקלים לילד. זאת התוכנית הסופית של 2006. עשרה ילדים - 1,200 שקלים. עד היום הם קיבלו 7,450 שקלים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה דבר שחשוב להבהיר לציבור, כי מה שאדוני אומר לא ברור לציבור בעניין זה. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       הרי מה שהולכים להחליט עכשיו לגבי 24 השקלים זה בנוסף. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       עד יוני. 
       
נסים דהן (ש"ס):   
       
       עד יוני, אבל זה נוסף על התוכניות האחרונות ועל הקיצוץ באוגוסט שפרסנו לשש שנים. זאת אומרת,  לא יינתנו 144 שקלים אלא 120 שקלים. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       שבע שנים. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       זאת התוכנית, עם כל הכבוד. התוכנית היתה לשש שנים. אנחנו ניסינו לדחות אותה בשנה, אבל זה לא עלה בידינו. בכל אופן, זה יהיה 1,200 שקל. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבל הטענה שלו היא טענה שרבים חוזרים עליה. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       זאת גם המציאות של הטענה. איך אפשר, ריבונו של עולם, לקחת ממשפחה שהיתה צריכה סכום מסוים כדי להתקיים, כשלא אנחנו קבענו את גובה סכום הקיום, אלא האוצר עם כל השיקולים שלו קבע מה הקיום המינימלי למשפחה עם עשרה ילדים, ובתהליך של שש שנים, כשאין לנו פתרון של עבודה לאותה משפחה, ולדבר על כך שיקצצו אפילו למשפחות ששני המפרנסים שלהן עובדים? זאת אומרת שהם כבר עובדים ועושים הכול כדי להשיג פרנסה, כשאמצעי הקיום שלהם היו אותם תקציבים למשפחות ברוכות ילדים. 
       
       עבודה לא תהיה להם, כי האבטלה רק הולכת וגדלה. עבודה אחרת אני לא רואה שהם ימצאו. לשדרג את מעמדם ולקבל משכורות יותר גבוהות הם לא יכולים, כי רובם הם עובדים מהסוג של עובדי ממשלה על-פי תוכנית קבועה של קידום בחיים. אי-אפשר לקחת משפחה שההכנסה שלה היתה כ-10,000 שקל, לרבות עבודה של ההורים ולרבות קצבאות ילדים, ולקזז לה 7,500 שקל, אומנם בשבע שנים, כשאין אפשרויות אחרות. 
       
       מלבד זאת, אולי פעם אחת ולתמיד האוצר "יעשה חושבים". עד עכשיו השיטה של קיצוצים תקציביים לא הוכיחה את עצמה. אדם שפעם אחר פעם דופק את הראש בקיר, למה הוא דופק אותו עוד פעם? הוא דפק את הראש שלו בקיר עשר פעמים והגיע למסקנה שזה קיר אטום, קיר בטון, אז עוד פעם הוא ידפוק אותו, כדי שאולי בפעם הבאה הוא יצליח לשבור את הקיר בדפיקה שלו? כבוד השר, אתם רואים שהקיצוצים "לא הולכים". 
       
       נניח לרגע בצד את הוויכוחים על קיצוצים, אבל שאר התוכניות שמלוות את התוכנית הכלכלית, איך יש קשר ביניהן לצמיחה? תסבירו לי כשר הבריאות לשעבר - ואומרים עלי החבר'ה ברחוב שהייתי שר בריאות שהבין עניין – איך, ריבונו של עולם, עם צמצום מיטות בבתי-חולים, כשהאוכלוסייה הולכת וגדלה - ואנחנו מקווים שהיא תלך ותגדל כי זאת אחת מהציפיות שלנו לצמיחה - וכשמספר האשפוזים הולך וקטן, מאפשרים לסגור בתי-חולים? איפה יאשפזו את האנשים שצריכים להתאשפז?
       
       אני יודע מה יקרה. במקום ממוצע של ארבעה ימי אשפוז, יהיה ממוצע של יומיים אשפוז. כדי להתגבר על מחסור במיטות, אנשים יאושפזו ליומיים. מה המשמעות של אשפוז ליומיים? האשפוזים החוזרים ילכו וירבו, כי אי-אפשר לרפא אדם ביומיים, כשהממוצע העולמי הוא שישה ימים. במדינת ישראל אי-אפשר לעשות את הנס הזה, ולא צריך בכלל לרפא בנסים. יש תהליך שאדם נכנס לבית-החולים, והממוצע העולמי הוא שישה-שבעה ימים עד שהוא יוצא. במדינת ישראל צמצמו את זה לארבעה ימים. 
       
       אם סוגרים בתי-חולים, המשמעות היא שכדי שאנשים יוכלו להתאשפז יצטרכו לשחרר אחרים יותר מוקדם. המשמעות של שחרור מוקדם היא רפואה לא נכונה. זה אולי יחסוך 100 מיליון שקל בשנה הראשונה, אבל אנחנו נשלם את זה בריבית דריבית – באנשים חולים יותר, באוכלוסייה חולה יותר, בהפסד ימי עבודה מאחר שאנשים מתאשפזים פעם אחר פעם ולא מבריאים אחרי האשפוז הראשון, בגילוי מאוחר של מחלות, מכיוון שלא יהיה לרופאים זמן לטפל בחולים ולא תהיה מניעת מחלות. כל הדברים האלה יבואו לידי ביטוי. 
       
       יש איזו הרגשה שתקציב בריאות זה תקציב הוצאה. הולכים לסגור את "פלימן". הולכים לאחד את "בני ציון" עם "רמב"ם". אני אומר לך כשר הבריאות לשעבר, שזאת אחת הטעויות הכי גדולות שמשרד האוצר הולך לעשות. זאת אחת הטעויות הכי קשות. אתם כל הזמן מדברים על אוסלו, אז זאת תהיה טעות הרבה יותר גדולה מאוסלו. אתם תיצרו פה אוכלוסייה שלמה של תושבי מדינת ישראל שהם חולים שלא מקבלים טיפול בזמן והמחלות שלהם מתגלות מאוחר מדי. 
       
       זה פתרון אחר. אפשר להגיד שזה הפתרון - נותנים לאנשים להיות חולים עד שהם מתים מהמחלה,  בסדר. אבל אי-אפשר להחביא את זה מתחת לכותרת של תוכנית כלכלית שמטרתה לחסוך כסף למדינה, כי היא לא תחסוך. 
       
       בשאר הדברים אותו דבר, כבוד השר. התוכנית הכלכלית, מעבר לקיצוצים, אין בה שום בשורה לציבור במדינת ישראל. אין בה צמיחה, כי זאת עובדה שאין צמיחה. פעם אחר פעם אתם אומרים שהקיצוצים יביאו צמיחה, ופעם אחר פעם הקיצוצים האלה מביאים רק אסון הרבה יותר גדול, אסון אחר אסון. הקיצוצים האלה לא הוכיחו את עצמם. 
       
       כבוד השר, הדברים האלה עוד לא הובאו לכנסת, הם עוד נמצאים בידיכם. ביום רביעי אתם עומדים לקיים דיון בממשלה. "תעשו חושבים" עוד פעם, כי חלק גדול מן התוכנית הכלכלית שלכם, גם הציבור מתנגד לו, גם כלכלנים רציניים מתנגדים לו, ואתם מכירים את הדעות של הכלכלנים האלה. בתוכנית יש גם פגיעה שלא לצורך באוכלוסייה ובכלל האזרחים במדינת ישראל. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת השר לשעבר דהן. ישיב השר מאיר שטרית. כבוד השר, הואיל וחבר הכנסת ברכה וחבר הכנסת בר-און אינם נמצאים כאן, אדוני ישיב רק לחבר הכנסת רן כהן ולחבר הכנסת נסים דהן בנושאים הכלכליים, משום שלא נהוג שאנשים מעלים הצעה לסדר-היום ולא נמצאים באולם. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       לכן הצעתי לקצר עוד קודם. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני מבקש להשיב לשני הנמצאים כאן. אינני רוצה לחזור על ההרצאה הארוכה שנשאתי קודם בתחום הכלכלי. לא צריך לחזור עליה פעם שנייה, אבל אני רוצה להתייחס קצת, בצורה ספורדית, לנקודות שהעלו חבר הכנסת רן כהן וחבר הכנסת נסים דהן. 
       
       ראשית - לגבי הצמיחה. הרי הוויכוח הגדול אם יש צמיחה או אין צמיחה כבר חורג מהגבולות של ההערכות האישיות שלנו, של חברי כנסת או של סיעות שונות בבית. יש תחזיות שונות שמקובלות בעולם. יש תחזית של האוצר, יש תחזית של בנק ישראל, יש תחזית של קרן המטבע העולמית, יש תחזית של הלמ"ס – הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. כל התחזיות, ללא יוצא מן הכלל, של בנק ישראל, של הבנק העולמי, של הלמ"ס ושל האוצר, מדברות על צמיחה. כל אחת נעה באחוזים. אנחנו הנחנו שהצמיחה השנה, לא בשנה הבאה, אלא ב-2003, תהיה 0.8%. הלמ"ס פרסמה בשבוע שעבר כי היא תהיה 1.1%.

נסים דהן (ש"ס):
       
       אז איפה הצמיחה? הצמיחה היא שלילית. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       שלילית לנפש. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       שלילית. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       מאה אחוז, אבל תזכור מה היה בשנה שעברה. חבר הכנסת דהן, הצמיחה בשנה שעברה היתה מינוס 1%, אז צמיחה ממינוס 1% לפלוס 1% זה 2%. אני לא אומר שזה קל. חבר הכנסת דהן וחבר הכנסת כהן, אני מסכים שהצעדים הם קשים וכואבים מאוד, אין שום ספק בזה. אף אחד לא שמח לעשות אותם. האמת היא שאין כל כך מנוס, כי אם יש הצעות יותר טובות איפה לקצץ, אדרבה. כל המחקרים בעולם מוכיחים דבר אחד, שברגע שאתה מצמצם את הוצאות הממשלה, אתה מביא מייד לצמיחה במשק. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       אנחנו כבר 30 שנה מצמצמים - - -
       
השר מאיר שטרית:
       
       כי לא צמצמו. אני רוצה להזכיר לך את השנים 1996, 1997, 1998, 1999. בשנת 1997 נעשתה תוכנית ההבראה הרצינית, ובאמצע 1999 התחילה צמיחה, שבשנת 2000 היתה אמורה להגיע ל-12% ונעצרה בגלל האינתיפאדה על 8%. זאת אומרת שהצעדים שנעשו ב-1996, 1997 ו-1998 הביאו באמת להבראה כלכלית במשק, ובשנת 1999 נתנו את אותותיהם. אני יכול לצטט את עצמי בכנסת כשר האוצר אז, ב-1999. בפברואר אמרתי שבמחצית השנייה של 1999 תתחיל צמיחה, ובמחצית השנייה התחילה צמיחה שבשנת 2000 הגיעה ל-8% במקום ל-12%. אני אומר לך עוד פעם שהצעדים כואבים וקשים, אבל בלעדיהם לא תהיה צמיחה. 
       
       חבר הכנסת רן כהן, הקיצוץ במשרדי הממשלה הוא לא קיצוץ בתקציבים של שירותים שניתנים לציבור. הוא קיצוץ flat בתקציבי הקניות של המשרדים. נכון שלחלק מהם יש השפעה ישירה על הציבור. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       קיצצו - - -
       
השר מאיר שטרית:
       
       אגב, עד היום כבר קוצצו 25% מתקציבי הקניות של המשרדים ועכשיו מקצצים עוד 15%. זה מראה לך שקודם כול היה מקום לצמצום בהוצאות הממשלה – אפילו בחלק הזה עדיין בלי פיטורים של אף עובד, אלא רק קיצוץ בתקציב החופשי של המשרדים. זאת אומרת, היה מקום לקיצוץ הזה. לא מקצצים בתקציבים הקשיחים של המשרדים, מקצצים רק בתקציבים החופשיים במשרדים. 
       
       ברור שלא הזכרת בתוך הקיצוצים שלך שקוצץ תקציב הביטחון, השנה, בהשוואה לשנה שעברה, בסדר-גודל של למעלה מ-4 מיליארדי שקלים. תקציב הביטחון בשנת 2003, אחרי הקיצוץ שעשינו בו כבר בתוכנית ב-2003, עמד על 36.2 מיליארד שקלים בתקציב - -
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       בלי התקציבים המיוחדים. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       - - ועוד מיליארד שקלים של סיוע אמריקני, שהגיע לפני מלחמת עירק. זאת אומרת, בנטו התקציב השקלי שלו עמד על 37.2 מיליארד. השנה תקציב הביטחון עומד על 32.75. זה קיצוץ של למעלה  מ-4 מיליארדי שקלים. אנחנו רצינו שתקציב הביטחון יגיע ל-30 מיליארד, ואז לא היינו נדרשים לקיצוץ של 2 המיליארדים הנוספים, ובהם המיליארד שעכשיו נמצא בוויכוח. לצערי, בסופו של דבר ההכרעה התקבלה על-ידי ראש הממשלה, להעמיד את הקיצוץ בתקציב הביטחון על 32.75, דבר שאילץ אותנו למצוא עוד מקור לקיצוץ 2 מיליארדי שקלים נוספים. מיליארד שקלים הוטלו על המשרדים נוסף על תקציב flat, ומיליארד שקלים זה מה שהובא כשתי אלטרנטיבות לממשלה. 
       
       אגב, בעניין הזה ראינו דבר מוזר מאוד, חבר הכנסת דהן. ההצבעה הזאת בממשלה היתה הצבעה מוזרה מאוד, ואני לא זוכר תקדים לה בממשלות קודמות. היתה הצבעה אחת לקצץ מיליארד שקלים נוספים כדי לעמוד במסגרת התקציב. בהצבעה הזאת היה רוב נגד מיעוט לבצע קיצוץ של מיליארד. האוצר הביא שתי אלטרנטיבות לקיצוץ. האחת דיברה על קיצוץ של 250 מיליון שקלים בחינוך, 250 מיליון שקלים נוספים, מעבר לקיצוצים האחרים, בבריאות, 270 מיליון שקלים בשלטון מקומי ו-270  מיליון שקלים בתחבורה ציבורית. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       ההצעה הזאת נפלה. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       חכה. הצעה אחרת היתה, קיצוץ flat 5% בכל הקצבאות, להוציא קצבאות לנכים קשים, הבטחת הכנסה וקשישים. זאת האלטרנטיבה השנייה שנותנת מיליארד שקלים. ואמרו לשרים: תחליטו, יש פה שתי אלטרנטיבות. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       שאלו אותם איך הם מעדיפים את חבל התלייה. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       בדיוק, תחליטו בין טיפוס לכולירה. אבל צריך להחליט. חבר הכנסת ברכה, אלה בדיוק הבעיות שאנחנו מתמודדים אתן יום-יום, כשצריך להחליט אם לקצץ מזה או מזה. הבאנו הצעה אחת להחלטה של השרים. ההצבעה היתה מוזרה מאוד: שמונה שרים שהיו בישיבה לא הצביעו בכלל. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני השר, כמה זה 5% מתקציב החינוך?
       
השר מאיר שטרית:
       
       תקציב החינוך הוא 22 מיליארד שקלים, ולכן 5% מתקציב החינוך זה סדר-גודל של מיליארד שקלים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זאת אומרת, ביקשו 250 מיליון שקלים ושילמו מיליארד שקלים. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       בקצבאות הוצע קיצוץ של 5%. במשרד החינוך הוצע לקצץ 250 מיליון שקלים, נוסף על הקיצוץ. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       250 מיליון השקלים הם לא מ-22 המיליארד, זה מ-20 המיליארד, כי 20 זה משכורות. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       בהצבעה הזאת שמונה שרים לא השתתפו, אף שנכחו באולם. חמישה הצביעו בעד ההצעה לקיצוץ הקצבאות, ואני ביניהם אגב. אני הודעתי שאני הצבעתי בעד הקיצוץ של 5% בקצבאות, כיוון שהפגיעה במקרה הזה, לדעתי, היתה יותר קטנה מאשר הפגיעה בקיצוץ אלטרנטיבי מהעניים באמת, של 250 מיליון שקלים נוספים בחינוך ו-250 מיליון שקלים נוספים בבריאות ו-250 מיליון שקלים בתחבורה ציבורית. הפגיעה באנשים החלשים היתה הרבה יותר גדולה לדעתי מאשר פגיעה של 5% בקצבאות שהזכרתי. קרה מה שקרה והוחלט לבטל את כל הקיצוץ הזה ולהציג אלטרנטיבה נוספת. 
       
       חבר הכנסת דהן, הקיצוץ של קצבאות הילדים שמוצע, שנותן 600 מיליון שקלים מתוך הקיצוץ של המיליארד, אמור להיות מבוצע כדלקמן: קיצוץ 20 שקלים לכל ילד, מהילד הראשון עד הילד האחרון, עד 1 ביולי 2004. ב-1 ביולי 2004 הקיצוץ יישאר רק למשפחות שיש בהן עד שלושה ילדים.
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       24 שקלים. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       צריך לזכור שב-2003 לא קוצצו קצבאות הילד הראשון והשני. היו 144 שקלים, וכך נשאר. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       זה קוצץ מ-156 ל-144, זה 20%.
       
השר מאיר שטרית:
       
       בקצבאות האלה לא נגעו כמעט. גם אם זה היה 156 זה לא קיצוץ של 20%.
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       12% עדכון ועוד 8% קיצוץ. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       עדכון זה דבר אחר, זה לא קיצוץ. לא היה קיצוץ. מ-1 ביולי הקיצוץ למשפחות שיש בהן יותר משלושה ילדים לא יהיה עוד, יישאר רק הקיצוץ המתוכנן מלכתחילה. הקיצוץ יישאר רק על קצבאות ילד ראשון, שני ושלישי. זאת פגיעה מסוימת, אבל היא פגיעה יחסית יותר קטנה באוכלוסיות היותר-חלשות עם משפחות גדולות, כי אתה פוגע בהן הרבה פחות לעומת האלטרנטיבה של קיצוץ של 5% נוספים בכל קצבאות הילדים. זה היה הרבה יותר גרוע. לכן בין שתי האלטרנטיבות, האלטרנטיבה הזאת היא יותר קלה למשפחות החלשות. 
       

נסים דהן (ש"ס):
       
       אבל למשפחות הגדולות כבר נערך הקיצוץ הכי עמוק. משווים להן את כל הילדים. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       נכון. ההסכם הקואליציוני קובע השוואת קצבאות הילדים. אנחנו מיתנו את זה ופרסנו את זה על פני שבע שנים, מתוך אותה מחשבה שאתה אומר, בצדק: אם אדם חי היום מקצבת ילדים, ויש לו 3,000 או 4,000 שקלים, והוא רגיל לחיות מהקצבה הזאת – אם אתה מקצץ לו בבת-אחת, זאת גזירה שהציבור לא יכול לעמוד בה. לכן חשבנו שלפחות כדי לעמוד בהסכם הקואליציוני ובכל זאת לתת - - - 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       בין מי למי היה ההסכם הזה?
       
השר מאיר שטרית:
       
       שינוי, מפד"ל וליכוד.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       שינוי ומפד"ל ביקשו לפגוע בקצבאות הילדים?
       
השר מאיר שטרית:
       
       זה היה ההסכם הקואליציוני. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       שינוי הרי בגדה גם במשפחות שלה. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       המפד"ל ושינוי דרשו לפגוע בקצבאות הילדים?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה הרי יודע את התשובה. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       זאת שאלת תם. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, זאת שאלה רטורית, שהוא אוהב לשמוע את התשובה עליה. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       קראת כמוני את ההסכם הקואליציוני. אני חושב שבעניין הזה, בין האלטרנטיבות של קיצוץ 5% flat בכל הקצבאות פעם נוספת או קיצוץ בצורה זאת, זה באמת קיצוץ יותר נכון. הוא פחות פוגע באוכלוסיות החלשות. 
       
       אתה אומר שנוסף על הקיצוץ הזה יש פגיעה בבריאות. אין כוונה לצמצם בתי-חולים או לסגור אותם. מה שמוצע כרגע זה איחוד בין בית-החולים "בני ציון" לבית-החולים "רמב"ם" והפעלה משותפת. אני מדבר על שני בתי-החולים האלה, שהוחלט עליהם בסיבוב קודם. מדובר בבית-החולים "פלימן" שאותו צריך לסגור או להפריט. אגב, למיטב הבנתי ולמיטב שיפוטי יש היום קונים שמוכנים להמשיך להפעיל את בית-החולים "פלימן", עם העובדים שלו, כבית-חולים פרטי שיקבל אותם "קודים" ממשרד הבריאות לשיקום נכים ואותם תקציבים, והוא ימשיך להפעיל את בית-החולים באופן מלא. הרעיון הוא ליצור התייעלות במשרד הבריאות. אתה היית שר הבריאות, ואין חולק על כך שהיית שר בריאות לא רק מבין, לדעתי, גם טוב מאוד. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מבין ומאזין. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       בהחלט. עובדה שבזמן שהיית שר הבריאות עשית פעולות של התייעלות במערכת משרד הבריאות, חרף המצב שלא היה יותר טוב מאשר השנה. גם בשנתיים האלה היו קיצוצים, ואתה עשית פעולות התייעלות במשרד. אני חושב שיש מקום להתייעלות של מערכת הבריאות, בלי פגיעה גדולה בתקציב. 
       
       אתן לך דוגמה. הרי אין כל סיבה להחזיק חולים גריאטריים במיטות אשפוז רגילות, שעולות פי-ארבעה מהחזקת חולים במוסדות גריאטריים פרטיים. 
       

נסים דהן (ש"ס):
       
       אבל זה כסף קטן, 20 מיטות. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       זה לא כסף קטן. אתה יודע בדיוק כמוני, שבבתי-חולים מחזיקים חולים גריאטריים וסיעודיים. בסיעודיים אפשר לחסוך מיליארד שקלים בשנה בהוצאות אשפוז אם אתה מעביר את החולים הסיעודיים לבתי-חולים גריאטריים פרטיים. אין כל סיבה להחזיק חולה סיעודי במיטת אשפוז שעולה פי-ארבעה מאותה מיטה לאותו חולה בבית-חולים סיעודי שמטפל בו. אתה מכיר את זה כמוני. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       אבל זה כסף קטן. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       זה כסף גדול, זה מיליארד שקלים בשנה. אני חושב שאילו בא שר הבריאות ואמר שהם מוכנים להתייעל בתחום הזה ולהוציא חולים סיעודיים מבתי-חולים למיטות חולים סיעודיות, יתפנו לך מיטות אשפוז נוספות לקליטת חולים ככל שאתה רוצה. כשהמצב טוב ויש הרבה כסף, אין בעיה שכולם יפזרו לכל עבר. המצב היום גרוע, ואם לא נתקן אותו לא יהיה אפשר להזיז את המשק. 
       
       דבר אחרון, להתייחסות של חבר הכנסת רן כהן לגבי ההשקעות בתשתית: ההשקעות בתשתית השנה הן 20 מיליארד שקלים, ובשנה הבאה עוד 20 מיליארד שקלים, וכך התוכנית לחמש שנים. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       כמה זה יוצא בפועל בשנת 2003?
       
השר מאיר שטרית:
       
       השנה ינוצל כל התקציב. השנה, לצערי הרב, נוצר גם מצב שביצעו מעל התקציב, כיוון שהסתבר שבתחום התחבורה חתמו חוזים שמחייבים כבר לשנה הבאה מעל לתקציב המאושר. בשנה הבאה הרעיון הוא, שמתוך 20 מיליארד השקלים, 6.3 מיליארדי שקלים מתוקצבים בתקציב המדינה, ועוד 14 מיליארד שקלים יגויסו ממקורות חוץ. זה שהורדנו את איגרות החוב המיועדות ולא ממחזרים את האיגרות לקופות הפנסיה, זה יביא אותם לכך שהם יוכלו להשקיע בפרויקט לתשתית עם תשואה לא פחות טובה מזו של הממשלה. 
     
       לכן, הכסף הזה יגויס לשוק הפרטי. בכך שהממשלה מורידה את הידיים שלה משוק איגרות החוב ומאלצת את כל קופות הפנסיה והגמל לקנות איגרות חוב - בכך אנחנו משנים עכשיו את הגישה -  ישתחרר כסף לשוק הפרטי. אם יש היום מכשלה לשוק הפרטי לגבי ביצוע פרויקט לתשתית, היא רק אחת - חוסר היכולת שלו לגייס כסף. לצערי הרב, בנקים עולמיים בעולם לא מוכנים היום לממן חברות ישראליות שפועלות בארץ, כי הם רואים את ישראל ברמת סיכון בגלל המצב המלחמתי שאנו נתונים בו. לעומת זאת, הם מוכנים לממן כל חברה כזאת שעובדת למשל באירופה, אותן חברות, אותם אנשים. אנחנו מנסים לשנות את זה. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       - - -
       
השר מאיר שטרית:
       
       אני מסכים, ואני רוצה לומר את זה בצורה הכי ישרה, חבר הכנסת ברכה, גם לך. אין שום ספק בעיני שיש קשר הדוק וישר בין המצב הביטחוני הפנימי בישראל לבין המצב הכלכלי. אילו היה לנו שלום, אילו היה שקט, הכלכלה הישראלית והכלכלה הפלסטינית היו צומחות בקצב אדיר לשמים.
       
       אני רוצה להביא שני נתונים מעניינים, אדוני היושב-ראש. בחודשי ה"הודנה", או ההפסקה, הפעילות הכלכלית במשק הישראלי באה לידי ביטוי מיידי. במשק הפלסטיני הפעילות גדלה פי-שניים בחודשיים האלה; פי-שניים. לכן תחשוב רגע, אם היתה באמת תקופה ארוכה של שקט - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       תעשו משהו. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       אדרבה, רק שצריך לעשות דבר אחד, שהאחראים על כך באמת יילחמו ויפסיקו את הטרור, זה הכול. זו המכשלה העיקרית. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -  מה הממשלה הזאת עושה?
       

השר מאיר שטרית:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, האחריות של ראשי השלטון הפלסטיני, היום אבו-עלא, אתמול היה אבו-מאזן, האחריות הראשונה במעלה, התפקיד היחיד האלמנטרי והראשוני - להפסיק את פעילות הטרור נגד ישראל. אילו היו הם עושים את זה, מזמן היינו אחרי כל הבעיות. אני חושב שזו המכשלה המרכזית. 
       
       זו הסיבה, אגב, על-פי נוסח הצעתו של חבר הכנסת נסים דהן, או לפי הצעתו הקודמת של חבר הכנסת רוני בר-און, שערפאת הוא באמת מכשול לשלום. הוא לא רק המכשול, אלא לדעתי הוא המכשול העיקרי לשלום. כי אם היה חופש פעולה לאבו-מאזן, או מחר לאבו-עלא, לפעול עם שליטה בכוחות הביטחון של הרשות הפלסטינית, והיה ניתן להם חופש פעולה כדי להפסיק את פעולות הטרור, אולי היו מצליחים והיו מפסיקים את כל מעגל הדמים הזה שאנחנו נתונים בו.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
השר מאיר שטרית:
       
       מאה אחוז, אבל נראה את המאמצים האלה. 
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אם היו נעשים מאמצים על-ידי האנשים הרלוונטיים ברשות, שרואים אותם, גם אם הם לא מצליחים במאה אחוז, לפחות היינו רואים שהם עושים והם משתדלים, אבל אם לא נעשות שום פעולות קונקרטיות להפסיק את הטרור, למי אפשר לבוא בטענות? 
       
       לכן אני חושב, למרות העובדה שיש קשר ישיר וחד-משמעי בין השקט הביטחוני לבין הכלכלה - אנחנו באמת מקווים ומייחלים, זה מה שאני מאחל לשנה הבאה, אדוני היושב-ראש, אפילו שתחזית הצמיחה שלנו היא 2.5% ושל הבנק העולמי היא רק 2.1%, אני מאחל לעצמנו שהשנה הבאה תהיה שנה של שקט ושל שלום. ואם כך יהיה, אדוני היושב-ראש, אין לי שום ספק שלא יהיה לי ויכוח, לא עם חבר הכנסת רן כהן ולא עם חבר הכנסת דהן ולא עם חבר הכנסת ברכה על תקציבים, כיוון שברגע שיש צמיחה במשק, מייד יש גידול דרסטי בהכנסות המדינה. ואם יש גידול בהכנסות המדינה, יש למדינה אפשרות לתת הרבה יותר לאזרחים. הא בהא תליא. אני מאחל לכולנו שנה טובה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לשר. אדוני כמובן מבקש מהם להסתפק בהודעתו, וכמובן, חבר הכנסת דהן לא מסכים, חבר הכנסת ברכה לא מסכים. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       הוא לא ביקש.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא אכפת לי שיהיה דיון במליאה, רק הוא מבקש. חבר הכנסת ברכה, אדוני לא מסכים. חבר הכנסת כהן, אדוני לא מסכים. חבר הכנסת דהן, אדוני לא מסכים. חבר הכנסת בר-און? 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       מסכים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה מסכים, ברצון. אז יש לנו שלוש הצעות, שישה אנשים יכולים לדבר. רשומים לי רק ארבעה.  להצעת חבר הכנסת מוחמד ברכה, הצעה אחרת - בבקשה, חבר הכנסת דהאמשה. להצעת חבר הכנסת רן כהן, חבר הכנסת כהן.  כהן לכהן. כולם יעלו לבמה ויוכלו להסתפק בדקה עד דקה וחצי. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני מסכים עם כל מלה שאמר השר הנכבד בסיפא של דבריו, שהמצב הכלכלי בוודאי קשור בטבורו גם למצב המדיני, ואני מסכים שכולם צריכים לעשות למען השלום. הוא אומר שהפלסטינים לא עושים. אני שואל אותו, גם חבר הכנסת ברכה שאל אותו, מה עושה ממשלת ישראל בשביל השלום? גירוש ערפאת יביא שלום? המשך החיסולים יביא שלום? להגיד על הטייסים שלא מוכנים לבצע פקודות מסוימות? אני לא מדבר במקומם, אבל הם עצמם מדברים. אנשים אומרים: די, הגענו לקצה גבול היכולת. יותר מזה כבר לא רוצים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, האם אדוני אומר שפתאום קם טייס בבוקר ואומר: היום אני מחסל; פתאום אומרים: מגרשים את ערפאת? הרי יש סובב ומסובב. אז לפחות - איזון, אדוני. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       גם בישראל יודעים שבלי ערפאת לא יהיה שלום, כי לפלסטינים יש ערפאת, ואנחנו יודעים שמי שאכן מסוגל לחתום על החלטות קשות ולעשות דברים שאף אחד אחר לא יוכל לעשות זה רק ערפאת. וערפאת עשה שלום והלך בדרך השלום והתקדם כברת דרך. אבל המסקנה היא שכנראה ממשלת ישראל לא רוצה שלום. ולכן היא רוצה אפילו למנוע את האפשרות התיאורטית שפעם אחת ערפאת יחתום עוד פעם על שלום. הרי אם מחסלים אותו או מגרשים אותו או מנטרלים אותו, מה שלא יהיה, מי יבוא לחתום על שלום אחר כך? כל אחד שיחתום חייב לקבל את האישור של ערפאת ושל העם הפלסטיני. 
       
       אם היינו רוצים לעשות שלום, אם הממשלה הזאת רוצה באמת לעשות שלום, אין יותר קל מזה. הרי הכול תלוי בשני צעדים חשובים שכנראה הממשלה לא רוצה בהם ולא מסכימה להם: להפסיק  את הכיבוש ולהוציא את ההתנחלויות. אולי אם הפלסטינים יסכימו, להשאיר אחת, פה ושם, בהסכם.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רגע, זו היתה הצעתו של חבר הכנסת ברכה, באותן מלים. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       את שני הצעדים האלה הממשלה לא תעשה מפני שהיא לא רוצה להתפרק מנכסיה. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       תגיד שייפסקו הפיגועים. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       רק השלום, חבר הכנסת יצחק כהן, יביא את הנחלה ואת הביטחון ואת הפסקת כל הדברים הרעים, לרבות הפיגועים, לרבות החיסולים ולרבות כל הדברים האלה. פשוט עידן אחר יהיה פה, כולם אומרים את זה. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת דהאמשה, אני מאוד מודה לאדוני. חבר הכנסת יצחק כהן, הצעה אחרת להצעת חבר הכנסת רן כהן. גם לך יש אותה דקה של דהאמשה, שנמשכה בערך שלוש דקות. 
       

יצחק כהן (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מאחל לך קודם כול שנה טובה, כתיבה וחתימה טובה וגמר חתימה טובה.
       
       כבוד היושב-ראש, ודאי כולם פה קראו על תוצאות הסקר שנעשה, ש-75% מבני-הנוער בישראל לא רואים את עתידם בישראל. לומר לך את האמת, זה מזעזע. זה מזעזע עד עמקי הנפש. 75% מבני-הנוער בישראל לא רואים את עתידם בישראל. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה מגזים, 72%.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אני ראיתי 75%. בכל אופן, גם 72% זה מזעזע, גם 70% זה מזעזע, גם 10% זה מזעזע. 
       
       אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת ברכה, בני-הנוער האלה, אף שהם מסווגים בעולם באחד המקומות האחרונים במתמטיקה בגלל מערכת החינוך הקורסת והכושלת, חשבון פשוט הם יודעים לעשות. הנוער רואה את ההתנהלות של הממשלה הזאת ואומר: רגע, מה קורה כאן? אני כנראה לא מעניין אותה. מי שמעניין אותה זה העשירון העליון. רק הם מעניינים אותה. פה בונים עתיד לעשירון העליון. היא מעבירה את כל ההון לבעלי ההון. מעמד הביניים, המעמד החלש, לא רק שהוא לא מעניין אותה, הוא גם נדחק ונרדף. פעם התנפלו על החרדים והערבים, עכשיו על מעמד הביניים. יישאר אותו עשירון עליון שלו  ידאגו.
       
       ואני רוצה לומר לכם, מורי ורבותי - חבל שהשר שטרית יצא מפה - מדינת ישראל מנהלת את הכלכלה הכי פרימיטיבית בעולם. זו פשוט מדינה שלוקחת כסף ומלווה אותו בריבית, נותנת ריבית גבוהה. אף אחד לא מעוניין להשקיע בדבר שגורם ייצור. למה לו לעשות את זה כשהוא יכול לקבל ריבית בבנק ולשבת לשתות יין לבן על היאכטה שלו. 
       
       כל עוד סדרי העדיפויות של הממשלה הזאת לא ישתנו, ובאמת כל העם יעניין אותה ולא רק העשירון העליון, בני-הנוער ימשיכו להרגיש כך. ובני-הנוער, אדוני יודע שבמצבים הכי קשים, במצב הביטחוני הכי קשה, מעולם לא ענו את התשובה הזאת.
       
       אני מאחל לך ולכל חברי הכנסת ולעם ישראל כולו גמר חתימה טובה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אמן. תודה רבה. חבר הכנסת ישראל אייכלר  - בבקשה, אדוני.  חבר הכנסת אייכלר, הצעה אחרת להצעתו של חבר הכנסת דהן, בבקשה.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גמר חתימה טובה. 
       
       השר שטרית הבטיח 2.1% צמיחה בשנה הבאה. נניח שהשם יעזור וכך יהיה, 2.1% או 2.5%. אני רוצה להפנות את תשומת-לב חברי הכנסת והעם לכך שיש אפשרות שתהיה צמיחה למאיון העליון, והעם יישאר בלי עבודה. גם בארצות-הברית יש תהליכים שכאלה. זאת אומרת, זו לא בשורה מושלמת של צמיחה. כמה אנשים צריכים למות מרעב כדי שאנשים עשירים מאוד יצמחו עוד יותר? כך שאני לא הייתי נבהל מהצמיחה.
       
       נקודה שנייה, הוא דיבר על זה שאנשים חיו מקצבאות. אני לא מדבר על אדם זקן שיש לו 1,600 שקל לחודש, וגם הוא לא יכול לחיות מקצבה. אבל ילד חי מקצבה של 150 שקל או של 400 שקל? משפחה שיש לה עשרה ילדים יכולה לחיות מ-1,000 או מ-3,000 שקל? הרי עובדים על הציבור בעיניים. ילד עולה הרבה יותר.
       
       הדבר הכי חמור הוא, שהוא מבשר כאן בשורות טובות, ישועות ונחמות, אבל המציאות היא שאלפי אנשים שרוצים לעבוד לא מוצאים עבודה. אלפי אנשים באים אלי ושואלים, אולי יש לך מקום עבודה, ואין עבודה. אני כבר לא מדבר על אנשים שעובדים קשה שמונה שעות ביום ומקבלים 3,500 שקלים לחודש. משרד האוצר לא מתחשב בנקודות הזיכוי לילדים, כמו אצל אשה עובדת. הוא לא מחזיר את נקודות הזיכוי, אף שקיצץ בקצבאות הילדים.
       
       כך נוצר מצב שבו השוק הפרטי לא יכול לספק עבודה, המגזר הציבורי חסום בפני אזרחים שאין להם חברים במשרדי השלטון, לעניים לא נותנים סיוע, לעובדים לא נותנים עבודה, רוצים לפטר את האנשים שכבר עובדים, מקפחים את בעלי המשפחות. ולכן אני קורא לשובתים ששובתים עכשיו בשדות התעופה ובכל משרדי הממשלה, לפגוע באנשי השלטון ובפקידיו אותה פגיעה שהם פוגעים באזרחים חפים מפשע. זו לא חוכמה לעכב שלוש שעות טייס שכבר הסכים להגיע לארץ בתקופה הזאת, או זקנה שמגיעה לביטוח הלאומי. ינסו לחסום את השרים והפקידים שמחליטים.
       
       ולסיום, הייתי רוצה לסיים בתפילות יותר טובות מאלה שהתפללנו אתמול, אבל אין לי מנוס, ועל כך נשלחתי לומר פה שאנחנו מתפללים לקדוש-ברוך-הוא: "וכל הרשעה כולה כעשן תכלה, כי תעביר ממשלת זדון מן הארץ". אמן ואמן.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת אייכלר.
       
       רבותי חברי הכנסת, הצעתכם היא להעביר את הנושא לדיון במליאה. מי בעד קיום דיון במליאה על כל ההצעות ביחד?
       
 הצבעה
       
  בעד ההצעה לכלול את הנושאים בסדר-היום - רוב
נגד - אין
נמנעים - אין
ההצעה לכלול את הנושאים שהעלו חברי הכנסת מוחמד ברכה, רן כהן ונסים דהן 
בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני קובע שפה-אחד הוחלט להעביר את ההצעות לסדר-היום של חברי הכנסת מוחמד ברכה,  רן כהן ונסים דהן לדיון במליאת הכנסת. חבר הכנסת רוני בר-און הסתפק בתשובת השר.
       
       
       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

סגנית מזכיר הכנסת רות קפלן:

	ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת: 

       החלטת ועדת הכספים לגבי צו היטלי סחר (היטל בטחה על ייבוא טובין להגנה על הייצור המקומי) (מס'  2) (הוראת שעה), התשס"ג-2003. 
       
       מסקנות ועדת הפנים ואיכות הסביבה בעקבות דיון מהיר בנושא: התנהלות משרד הפנים במזרח-ירושלים. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, ועדת הפנים של הכנסת עדיין לא סיימה את עבודתה. אני מכריז על הפסקה לרבע שעה. בעוד רבע שעה אודיע אם נמשיך לקיים את הדיון בקריאה השנייה והשלישית בהצעת החוק הממשלתית בדבר מימון מפלגות בבחירות לרשויות המקומיות, או שנסיים את הישיבה. אם תבקש הממשלה או יבקשו 25 חברי כנסת, נקיים ישיבה מיוחדת גם בשבוע הבא, בין יום כיפור הבא עלינו לטובה לבין חג הסוכות. האם יש חג מוסלמי באותה עת?

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       לא.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מכריז על הפסקה. הישיבה תתחדש בשעה 15:30. תודה.

(הישיבה נפסקה בשעה 15:05 ונתחדשה בשעה 15:32.)
	
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מתכבד לחדש את ישיבת הכנסת. האם אנשים מוועדת הפנים נמצאים כאן על מנת להודיע לי בדבר פיצול החוק?
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       ככל הידוע לי הם בדרך לכאן. באתי משם עכשיו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, האם יש לאדוני, בתור יושב-ראש הוועדה שלו, איזו הודעה להודיע בינתיים?
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לא.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אורי אריאל, האם לאדוני יש משהו להודיע ולבשר מטעם הוועדה שלו?
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       נחשוב, עד שהם יגיעו. אולי נמצא משהו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בסדר גמור. אני הבנתי מוועדת הפנים שהגעתם להסכמה בדבר פיצול החוק. כל אותם דברים שהם לקונה אנחנו נאשר אותם בקריאה שנייה ושלישית, ללא הסתייגויות, בעוד אותם דברים שצריך להפרידם ולדון בהם בכובד ראש יידונו בהליך הרגיל של העברת חוק, והוועדה תקיים דיונים מיוחדים ותשמע גם מומחים בנושאים אלה. 
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לגבי הבחירות הקרובות בשני המקומות, הדברים יוחלטו כהוראת שעה.
       
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ולגבי שני המקומות שבהם מדובר - ייקבעו כהוראת שעה. בהחלט הגיוני ואני בהחלט מודה לוועדה שהגיעה לפשרה שהיא בהחלט הגיונית ובכך היא גם מקיימת את ההליכים הקשורים בעבודת הכנסת. 
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       יש הסתייגות אחת, של חבר הכנסת אפללו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אפללו יהיה ודאי פה, רק אני מבקש - אנשים צריכים להבין שאנחנו נמצאים במצב ובשלב שבו אנחנו מחויבים לקיים את הדיון. 
       
       אנחנו נמצאים כרגע בישיבה פתוחה, וברשותכם, אדוני סגן השר וחברי הכנסת, אני אכריז על הפסקה נוספת של חמש דקות. 
       
       האם, חבר הכנסת קרא, לאדוני יש מה לומר?
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       הם בדרך לכאן, אדוני היושב-ראש.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הם בדרך לכאן, אבל כמובן, אינני רוצה לגרום למצב שבו אנחנו נשב דוממים, משום שבכנסת צריך לדבר, אבל לעניין. לכן אני מבקש להכריז על הפסקה נוספת של חמש דקות. בעוד חמש דקות אנחנו נחדש את הישיבה פעם נוספת. בבקשה. 
       
       (הישיבה נפסקה בשעה 15:35 ונתחדשה בשעה 15:45.)
       


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אדוני יושב-ראש הקואליציה, רבותי סגני השרים, אני מחדש את הישיבה, משום שכך התחייבנו, על מנת להכריז על הפסקה  נוספת. זאת לאחר שהובהר לי על-ידי ממלא-מקום יושב-ראש ועדת הפנים, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, שהוועדה הגיעה להסכמה ולפיה נפצל את החוק, בהסכמת המליאה כמובן, כאשר היא תעשה כן.
       
       לצורך כך נדון בשאלת הפיצול מייד לאחר שתתחדש הישיבה.  אם נאשר את הפיצול, יועבר החוק בחזרה לוועדה על מנת שתאשר את הפיצול, ואז הוא ירד אלינו פעם נוספת על מנת לאשרו בקריאה שנייה ושלישית.  הדבר מוסכם על כל חברי ועדת הפנים מהאופוזיציה ומהקואליציה, אין כאן דבר שהוא במחלוקת אלא דבר שהוא בהסכמה.  אם כך הדבר, הרי שכל פרוצדורה היא ראויה ובהתאם לתקנון הכנסת.
       
       הואיל וביקשנו שהעניין לא יועבר בכתב-יד אלא על-פי נוהלי הכנסת יודפס ויונח על שולחן הכנסת, אני מכריז על הפסקה נוספת.  את המשך הישיבה ינהל סגן היושב-ראש יולי אדלשטיין לתפארת הכנסת.  תודה רבה. ישיבת הכנסת תתחדש בשעה 16:00.
       
(הישיבה נפסקה בשעה 15:47 ונתחדשה בשעה 16:00.)

       

הצעת ועדת הפנים ואיכות הסביבה בדבר חלוקת הצעת חוק הרשויות המקומיות 
(מימון בחירות) (תיקון מס' 25 והוראת שעה), התשס"ד-2003
[נספחות.]

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:

	חברי הכנסת, אנחנו מחדשים את הישיבה. אני מבקש לשבת. 

	יושב-ראש הכנסת קיבל פנייה כדלקמן - הנדון: אישור הכנסת לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת בדבר חלוקת הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 25 והוראת שעה), התשס"ד-2003.

	הצעת החוק שבנדון אושרה בקריאה ראשונה היום, ג' בתשרי התשס"ד, 29 בספטמבר 2003. אודה לך אם תעמיד את ההצעה בדבר חלוקת הצעת החוק על סדר-יומה של הכנסת לצורך אישורה. בכבוד, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, ממלא-מקום יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה.

	אכן, אני אזמין את חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, שייתן את נימוקי הוועדה, ולאחר מכן נעבור להצבעה. 


מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       סליחה. לפני דברי חבר הכנסת סלומינסקי, הודעה לסגן המזכיר.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב:
       
       ברשות סגן יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת בקשת ועדת הפנים ואיכות הסביבה, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת, בדבר חלוקת הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 25 והוראת שעה), התשס"ד-2003. תודה.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לסגן המזכיר. 
       


הצעת ועדת הפנים ואיכות הסביבה בדבר חלוקת הצעת חוק הרשויות המקומיות 
(מימון בחירות) (תיקון מס' 25 והוראת שעה), התשס"ד-2003

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת סלומינסקי.

ניסן סלומינסקי (בשם ועדת הפנים ואיכות הסביבה):
       
       אדוני היושב-ראש, הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 25 והוראת שעה), התשס"ד-2003, מסדירה את האפשרות למועמדים לראשות עירייה ולמועצה מקומית בבחירות מיוחדות לקבל מימון להוצאות הבחירות שלהם, אף-על-פי שבחירות אלו נערכות במנותק מהבחירות למועצה. 
       
       כמו כן מציעה הצעת החוק כי למימון האמור זכאי גם מועמד לראשות מועצה אזורית המתמודד בבחירות מיוחדות. 
       
       בהצעת החוק מצויים גם סעיפים שונים אשר אינם קשורים ישירות לתכלית האמורה, ולפיכך מוצע לפצל סעיפים אלה, והם יידונו בוועדת הפנים ואיכות הסביבה במועד מאוחר יותר. 
       
       אני אקרא את הסעיפים שאנחנו מבקשים לפצל: סעיף 4(3)(ב) - הסיפא המתחיל במלים "ובמקום ישולם מייד"; סעיף 7; סעיף 8; סעיף 9(2)(א); סעיף 10(1) - הסיפא המתחיל במלים "ואחרי"; סעיף 12 - הוספת סעיף קטן (ה); סעיף 13(2) - סעיף קטן (ב)(2) ו-(3);   סעיף   13(3) ו-(4); סעיף 20(2), (3),  (4) - הסיפא המתחיל במלים "ואחרי חלק מיתרת"; סעיף 21; סעיף 24; סעיף 27; סעיף 29. כל אלה אנחנו מבקשים לפצל. 
       
       בכוונת הוועדה להפוך את יתר סעיפי הצעת החוק להוראת שעה, שתחול על הבחירות שיתקיימו בתקופה שבין 28 באוקטובר 2003, ב' בחשוון התשס"ד, לבין 30 בנובמבר 2003, ה' בכסליו התשס"ד.

גדעון סער (הליכוד):
       
       למה לא כהסדר קבוע?




ניסן סלומינסקי (בשם ועדת הפנים ואיכות הסביבה):

	
       כדי שזה יהיה הסדר קבוע רוצים לקיים דיון יותר מסודר. מאחר שבין כה וכה רלוונטיות כרגע רק שתי מערכות הבחירות - האחת בלוד והשנייה שתהיה לקראת 30 בנובמבר 2003, ה' בכסליו התשס"ד - אז דובר שזה יהיה בהוראת שעה, ואחר כך יקוים דיון וכבר יהיה הסדר שלם. 


גדעון סער (הליכוד):
       
       הוראת שעה תכיל גם סיבוב שני למקרה שיהיה סיבוב שני - ולא רק תאריך נקודתי אחד. 

ניסן סלומינסקי (בשם ועדת הפנים ואיכות הסביבה):


       	כן, זה כולל את הכול. 


       יש תיקון. אומרים שלא שמעו אותי אומר סעיף 20(5), שגם אותו אנחנו מבקשים לפצל. אז אני מוסיף - סעיף 20 פסקה (5).


היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       

       תודה, אדוני ממלא-מקום יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה. 
       
       אם כן, חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה. אני רוצה להבהיר שאנחנו מצביעים כרגע על בקשתה של ועדת הפנים, כפי שהוצגה על-ידי חבר הכנסת סלומינסקי, לפצל את הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 25 והוראת שעה). הצבעה בעד הפיצול - זאת אומרת, אנחנו מקבלים את עמדת ועדת הפנים; נגד - מתנגדים לה. 
       
       אני מבקש להצביע בהרמת יד - מי בעד הצעת ועדת הפנים בדבר פיצול החוק? תודה רבה. נא להוריד. מי נגד? 
       
הצבעה
       
בעד הצעת ועדת הפנים ואיכות הסביבה - רוב
נגד - מיעוט
הצעת ועדת הפנים ואיכות הסביבה בדבר חלוקת הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 25 והוראת שעה), התשס"ד-2003, נתקבלה.



היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אני קובע שהצעת הפיצול אושרה ברוב קולות.
       
       אדוני ממלא-מקום יושב-ראש הוועדה, האם כבודו יודע כמה זמן בערך דרוש לוועדה להכנת החוק לקריאה שנייה ושלישית?

ניסן סלומינסקי (בשם ועדת הפנים ואיכות הסביבה):

       רבע שעה. בשעה 16:20 נחדש את הישיבה.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:

       אנחנו נחדש, אם כן, את ישיבת המליאה בשעה 16:30. כרגע אני מכריז על הפסקה. תודה רבה.
       
       (הישיבה נפסקה בשעה 16:07 ונתחדשה בשעה 16:35.)
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חברי הכנסת, אנחנו מחדשים את הישיבה, כפי שנאמר, אך לצערי אני חייב להודיע לחברי הבית, שהדיון בוועדת הפנים עדיין נמשך ולכן הישיבה תופסק כעת ותתחדש בשעה 17:15.  תודה.
       
(הישיבה נפסקה בשעה 16:36 ונתחדשה בשעה 17:25.)

     

מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר משה כחלון:
       
       אני מתכבד לחדש את הישיבה. הודעת מזכיר הכנסת, בבקשה.
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות סגן יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 7 והוראת שעה), התשס"ד-2003, שהחזירה ועדת הפנים ואיכות הסביבה. תודה.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה.

הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 7 
והוראת שעה), התשס"ד-2003
[מס' מ/58; "דברי הכנסת", חוברת זו, עמ'  5110;  נספחות.]
(קריאה שנייה וקריאה שלישית)

היו"ר משה כחלון:
       
       ממלא-מקום יושב-ראש ועדת הפנים, חבר הכנסת סלומינסקי, הצג את הצעת החוק. בבקשה.
       
ניסן סלומינסקי (בשם ועדת הפנים ואיכות הסביבה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק זו נדונה בכנסת בקריאה ראשונה ביום ג' בתשרי התשס"ד, 29 בספטמבר 2003, והועברה לוועדת הפנים ואיכות הסביבה.
       
       בהתאם לסעיף 121 לתקנון הכנסת, החליטה הכנסת להרשות לוועדת הפנים ואיכות הסביבה להביא בפניה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית רק חלק מהצעת החוק.
       
       הצעת החוק מוגשת, בצירוף הסתייגויות, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית ביום ג' בתשרי התשס"ד, 29 בספטמבר 2003.
       
       בגלל ההפסקות הרבות אני רוצה להזכיר שהחוק המוצע נועד בעיקרו לאפשר למועמדים לראשות עירייה ומועצה מקומית בבחירות מיוחדות לקבל מימון להוצאות הבחירות שלהם, אף-על-פי שהבחירות האלה נערכות במנותק מן הבחירות למועצה. כמו כן, מוצע להבהיר כי למימון האמור זכאי גם מועמד לראשות מועצה אזורית המתמודד בבחירות מיוחדות. כמו כן, אני רוצה להדגיש שהוראות חוק זה יחולו על בחירות שיתקיימו בתקופה שתחל ביום ב' בחשוון התשס"ד, 28 באוקטובר 2003, ועד יום ה' בכסליו התשס"ד, 30 בנובמבר 2003, מה שנקרא הוראת שעה. תודה לך, אדוני היושב-ראש.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       לחוק יש הסתייגות, אבל המסתייגים לא נמצאים כאן, לכן נעבור להצבעה בקריאה שנייה. 
       
       הצבעה על כל הצעת החוק בקריאה שנייה - מי בעד? מי נגד? מי נמנע?
       

הצבעה

בעד סעיפים 1-24 - רוב
נגד - מיעוט
סעיפים 1-24 נתקבלו.


היו"ר משה כחלון:
       
       אומנם לא ספרתי, אבל יש רוב מוחלט. הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה. 
       
       אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית. מי בעד? מי נגד? מי נמנע?
       
הצבעה 
       
בעד החוק - רוב
נגד - מיעוט
חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 7 והוראת שעה), התשס"ד-2003, נתקבל.

היו"ר משה כחלון:
       
       חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 7 והוראת שעה), התשס"ד-2003, התקבל בקריאה שלישית. תודה רבה.
       
       הישיבה נעולה. הישיבה הבאה תתקיים עם תום הפגרה, ב-20 באוקטובר.
       
       הישיבה ננעלה בשעה 17:29.
       
     
עמוד 135 מתוך 135

