﻿    תוכן העניינים
הצעה לסדר	4
רוחמה אברהם (הליכוד):	4
הודעת הממשלה על הפסקת כהונתו של שר הבינוי והשיכון אפי איתם	5
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	5
מזכיר הכנסת אריה האן:	6
הצעות סיעות ש"ס--יהדות התורה, מרצ--חדש-תע"ל--בל"ד--רע"ם  והאיחוד הלאומי - ישראל ביתנו להביע אי-אמון בממשלה בשל:	7
א. מדיניותה בנושאים החברתיים והחשש מפגיעה בגמלאים ובקצבותיהם;	7
ב. תוכניות האוצר לקצץ עד 10 מיליארדי שקל מתקציבי הבריאות והחינוך  והחשש מגידול הפערים החברתיים;	7
ג. תוכנית ההתנתקות	7
שלמה בניזרי (ש"ס):	7
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):	15
השר מאיר שטרית:	19
בנימין אלון (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	26
השר גדעון עזרא:	31
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	34
מזכיר הכנסת אריה האן:	34
הצעות סיעות ש"ס--יהדות התורה, מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם,  והאיחוד הלאומי - ישראל ביתנו להביע אי-אמון בממשלה בשל:	35
א. מדיניותה בנושאים החברתיים והחשש מפגיעה בגמלאים ובקצבותיהם;	35
ב. תוכניות האוצר לקצץ עד 10 מיליארדי שקל מתקציבי הבריאות והחינוך  והחשש מגידול הפערים החברתיים;	35
ג. תוכנית ההתנתקות	35
מתן וילנאי (העבודה-מימד):	35
אהוד רצאבי (שינוי):	38
אבשלום וילן (מרצ):	40
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	42
עמיר פרץ (עם אחד):	45
ואסל טאהא (בל"ד):	48
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	49
אתי לבני (שינוי):	50
מגלי והבה (הליכוד):	52
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):	54
יעקב ליצמן (יהדות התורה):	55
רוחמה אברהם (הליכוד):	56
רוחמה אברהם (הליכוד):	57
אליהו ישי (ש"ס):	58
עמרם מצנע (העבודה-מימד):	60
גדעון סער (הליכוד):	62
שאול יהלום (מפד"ל):	63
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	67
הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת	69
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):	69
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):	70
הצעת חוק האזרחות (תיקון - אזרחות לכל תושב קבוע המשרת  שירות סדיר), התשס"ג-2003	71
אברהם הירשזון (הליכוד):	71
טלב אלסאנע (רע"ם):	73
הצעת חוק האזרחות (תיקון מס' 8) (הרחבת הפטור  מתנאים להתאזרחות למשרת בצבא-הגנה לישראל), התשס"ד-2004	76
משה גפני (יהדות התורה):	77
גדעון סער (הליכוד):	77
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	78
מזכיר הכנסת אריה האן:	78
הצעת חוק האזרחות (תיקון מס' 8) (הרחבת הפטור מתנאים  להתאזרחות למשרת בצבא-הגנה לישראל), התשס"ד-2004	79
אברהם הירשזון (הליכוד):	81
הצעת חוק הצהרת אמונים של חברי מועצת רשות  מקומית (תיקוני חקיקה), התשס"ד-2004	82
יורי שטרן (יו"ר ועדת הפנים ואיכות הסביבה):	82
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	83
דוד אזולאי (ש"ס):	85
יצחק וקנין (ש"ס):	87
נסים זאב (ש"ס):	89
יצחק כהן (ש"ס):	91
יעקב מרגי (ש"ס):	96
משה גפני (יהדות התורה):	98
יורי שטרן (יו"ר ועדת הפנים ואיכות הסביבה):	103
רוני בר-און (הליכוד):	104
שר הרווחה זבולון אורלב:	105
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	107
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:	107
הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 13), התשס"ד-2004	107
שאול יהלום (מפד"ל):	110
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	111
דוד אזולאי (ש"ס):	112
משה גפני (יהדות התורה):	113
רשף חן (שינוי):	117
שאול יהלום (מפד"ל):	122
הצעת חוק ראש הרשות המקומית (הצהרת הון) (תיקון), התשס"ד-2004	123
יורי שטרן (יו"ר ועדת הפנים ואיכות הסביבה):	124
עזמי בשארה (בל"ד):	124
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	125
יאיר פרץ (ש"ס):	129
הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 61), התשס"ד-2004	129
שלום שמחון (יו"ר ועדת הכלכלה):	129
דוד טל (עם אחד):	132
הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק	132
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	132
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	133
    
       

       
       דברי הכנסת
       לא / מושב שני / ישיבות קמ"א—קמ"ג /
       כ"ה—כ"ז בסיוון התשס"ד / 14-16 ביוני 2004 / 31
       חוברת ל"א
       ישיבה קמ"א
       
       






הישיבה המאה-וארבעים-ואחת של הכנסת השש-עשרה
יום שני, כ"ה בסיוון התשס"ד (14 ביוני 2004)
ירושלים, הכנסת, שעה 16:03

       
הצעה לסדר
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גברתי ורבותי חברי הכנסת, היום יום שני, כ"ה בסיוון התשס"ד, 14 בחודש יוני 2004 למניינם. אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.
       
       הודעה לפי סעיף 53 לחברת הכנסת רוחמה אברהם. בבקשה.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מסע הייסורים לבירור גורל הבנים השבויים והנעדרים עדיין לא תם, ואנחנו עדיין מחכים לרב-סמל צבי פלדמן, לרב-סמל זכריה באומל, לרב-סמל יהודה כץ, לרב-סרן רון ארד, לרב-טוראי גיא חבר וליונתן פולארד.
       
       לצד הכאב, כולנו ניזונים מהתקווה. לצד הייאוש קיימת ציפייה גדולה, שהבנים שהלכו למשימה ולא שבו יחזרו אלינו.
       
       במקורות נאמר שאין מצווה גדולה כפדיון שבויים וכל כסף שנגבה למטרת מצווה כלשהי מותר לשנותו לפדיון שבויים.
       
       בלבנו יש תקווה גדולה וציפייה דרוכה לשובם של היקרים אלינו. בנפשנו יש תפילה חרישית שיתרחש כבר הנס ותבוא הישועה המיוחלת. אנו תפילה כי במהרה יתקיים בהם מאמר הנביא ישעיה: "לקרא לשבוים דרור ולאסורים פקח קוח". תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחברת הכנסת רוחמה אברהם. לא נשכח שעזאם עזאם עדיין נמצא בבית-האסורים במצרים.

       
הודעת הממשלה על הפסקת כהונתו של שר הבינוי והשיכון אפי איתם
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אני מבקש להביא לידיעתכם את מכתב מזכיר הממשלה: "בהתאם לסעיף 9(א)(6) לחוק הממשלה, התשס"א-2001, אני מתכבד להודיעך, כי כהונתו בממשלה של השר אפי איתם, שר הבינוי והשיכון, נפסקה ביום ה', 10 ביוני 2004, בשעה 16:45 - לאחר שהגיש לראש הממשלה כתב התפטרות 48 שעות קודם לכן. בהתאם לסעיף 24(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, אני מתכבד להודיעך, כי ראש הממשלה ימלא את מקום שר הבינוי והשיכון מיום 10 ביוני 2004. בהתאם לסעיף 9(א) ו-(ב) לחוק הממשלה, התשס"א-2001, אודה לך אם תביא הודעה זו לידיעת הכנסת". על החתום מזכיר הממשלה ישראל מימון. 
       
       ואכן, אני עושה כבקשתו ומוסר לכנסת את הודעתו כפי שהיא נכתבה אלי.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       למה את זה הוא לא נתן לאורלב? הוא נתן לו הכול.

       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעה למזכיר הכנסת. אדוני, בבקשה.
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת -
       
       לדיון מוקדם: הצעת חוק-יסוד: משאל עם, מאת  חבר הכנסת יצחק הרצוג; הצעת חוק לתיקון פקודת המכס (ייבוא אישי של רכב מנועי), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אבשלום וילן; הצעת חוק סיווג, סימון ואיסור שידורים מזיקים (תיקון - איסור פרסומות וקדימונים מזיקים), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת רוני בר-און; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון - סמכויות שר הפנים), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת אריה אלדד ואורי יהודה אריאל; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (תשלום עבור נסיעה במונית באמצעות כרטיס אשראי), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת איתן כבל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון - סמכויות שר הפנים), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת משה כחלון; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון - קביעת עילה לפיטורי שר או סגן שר), מאת חבר הכנסת שאול יהלום; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון - הגבלת מספר תלמידים בגן-חובה ובכיתה בבית-ספר יסודי), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת דליה איציק  וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק המכר (דירות) (הבטחת השקעות של רוכשי דירות) (תיקון - הפרשי הצמדה וריבית), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אילן שלגי  וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (העברת סכום יחסי מאגרת השידור הציבורי ל"גלי צה"ל"), התשס"ד-2004, מאת  חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק הקולנוע (תיקון - תקציב שנתי מינימלי), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אילן שלגי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח, מכירה ורכישה) (תיקון - ניכויים מותרים), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אילן ליבוביץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון - ביטול מועד העלייה לישראל כתנאי לקביעת זכאות לתגמולים), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אילן ליבוביץ  וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון - קיצור תקופת מאסר עד להבאה בפני ראש ההוצאה לפועל), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת מגלי והבה; הצעת חוק בתי-המשפט [נוסח משולב] (תיקון - סמכות הטפל הנגרר אחר העיקר), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת מגלי והבה; הצעת חוק הלוואות לשכר לימוד (תיקון - הלוואות לתואר שני), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת דני יתום; הצעת חוק הבחירות לכנסת [נוסח משולב] (תיקון - הוספת קלפי ניידת בבתי-חולים), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת יצחק הרצוג; הצעת חוק לתיקון פקודת הבנקאות (איסור חלוקת דיבידנדים לפני מחיקת חובות מסופקים), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת גלעד ארדן; הצעת חוק האימוץ (תיקון - סייג לחזרת ההורים הביולוגיים מהסכמתם למסירת ילדם לאימוץ), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת שאול יהלום וגילה פינקלשטיין.
       
       הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיף 102 והחלפת סעיף 34א לתקנון הכנסת - הנוסח הסופי לאחר חלוף שבועיים. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה למזכיר הכנסת.
       
       רבותי חברי הכנסת, אבקש את סיועכם ועזרתכם. לפני שבוע מצאנו תקלה קלה בלוח ההצבעות, והייתי מבקש מכם לאפשר לי לבדוק אותה ולהפעיל את ההצבעה. כל אחד יצביע כראות עיניו. מי שרגיל להצביע נגד - יצביע נגד, ומי שרגיל להצביע בעד - יצביע בעד, ומי שרוצה להתרגל להצביע נגד - יצביע נגד. ואז, אודה לכם, אם גם נחזור על ההצבעה הזאת. אני כבר מודיע שיש משהו משובש. הצבעתי בעד? אולי אינני יודע מה הצבעתי, אך הצבעתי נגד. רבותי חברי הכנסת, עכשיו אני מבקש מכם להצביע פעם נוספת. אני מאשר את ההצבעה. תודה רבה.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       זה ריפוי בעיסוק?

       
הצעות סיעות ש"ס--יהדות התורה, מרצ--חדש-תע"ל--בל"ד--רע"ם 
והאיחוד הלאומי - ישראל ביתנו להביע אי-אמון בממשלה בשל:
א. מדיניותה בנושאים החברתיים והחשש מפגיעה בגמלאים ובקצבותיהם;
ב. תוכניות האוצר לקצץ עד 10 מיליארדי שקל מתקציבי הבריאות והחינוך 
והחשש מגידול הפערים החברתיים;
ג. תוכנית ההתנתקות
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אנחנו עוברים לסדר-היום: הצעות סיעות ש"ס--יהדות התורה, מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם והאיחוד הלאומי - ישראל ביתנו להביע אי-אמון בממשלה. ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת שלמה בניזרי, אשר יביא את הצעתה של סיעת ש"ס. נדמה לי שסיעות בל"ד--מרצ--חד"ש היו צריכות להיות הראשונות. אני מתנצל, הראשונות - ש"ס--יהדות התורה. בבקשה.
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אל תשליכני לעת זיקנה, ככלות כוחי אל תעזבני. היכן חבר הכנסת הרצוג? האמת היא שבשבוע שעבר התרגשתי מאוד מדבריו. הוא נתן פה נאום חוצב להבות ולבבות וריגש אותי עד מאוד. לדמעות - לא אגזים - לא הגעתי - -
       
רן כהן (מרצ):
       
       אל תגזים.
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       - - אבל ממש התרגשתי כל-כולי מדבריו החמים והלוהטים. היו כאן הלובי של הגמלאים, חבר הכנסת לשעבר גדעון בן-ישראל, ובאמת היו התאחדות והתלכדות של האופוזיציה מול הקואליציה הדורסנית. היא רואה קשישים בכלל? חבר הכנסת סלומינסקי, יושב-ראש הלובי של הקשישים בכנסת ישראל, היה פה - ואני מקווה שאינני טועה - נדמה לי שהוא יצא בהצבעה, אינני חושב שהוא הצביע נגד, אבל הוא לא הצביע בעד הצעת החוק.
       
       שר הרווחה, שאמור לדאוג לקשישים, הצביע נגד ההצעה, ולצערנו הרב היא נפלה ברוב של אחד. מה בסך הכול ביקש חבר הכנסת הרצוג עבור אותם קשישים? לבוא ולחדש ימינו כקדם, אותם 100, 200, 300 שקלים, שאולי לכל אחד מאתנו, חברי הכנסת, הם לא סוף העולם, אבל לקשיש שמשלם רק לתרופות 100, 200, 300 ו-400 שקלים כל חודש, שאמור להתמודד עם קצבה של 1,800-1,900 שקלים, לו זה כל העולם. אלה הם חייו.
       
       לכן החלטנו היום לבוא ולומר: רבותי, אין אמון בממשלה הזאת. ממשלה שפוגעת בקשישים, ממשלה שמגלה פתאום שיש לה יתרת כספים, אבל לאן היא מעבירה אותם? אמר פה חבר הכנסת הרצוג עצמו - היא מעבירה ל-DVD, לסוכר, לסומסום ולהקלות מסוימות שנותנים לאזרחי מדינת ישראל. כרגיל, אלה שנהנים הם השכבות הגבוהות במדינת ישראל. 
       
       לכן אמרנו, שאם למפלגת העבודה חשוב הנושא של הקשישים, ולא חשובה לה דעת הקשישים בתוך המפלגה עצמה, שמחשבתה היא איך להתקרב למרכז הבימה בכנסת ולהיות קרובים יותר לצלחת - הנה לכם הצעה, חברי הכנסת פינס ושמחון, יש לכם הזדמנות להראות שאתם באמת נאמנים לקשישים, שחשוב לכם כל כך לדאוג לרווחתם. אז הנה, בבקשה, היום אנחנו מגישים הצעת אי-אמון בממשלה בנושא של הקשישים. 
       
       מה אני מתבשר היום בתקשורת?
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       זה אי-אמון בממשלה או אי-אמון במפלגת העבודה?

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       לא, אני רוצה לשמוע מה אתם אומרים. אם אתם לא תצביעו אתנו היום, האי-אמון יהיה לא רק בממשלה, אלא גם אי-אמון בכם. ואתם - "דובר שקרים לא יכון נגד עיני". בשבוע שעבר באתם ודיברתם פה בהתלהבות שאכפת לכם כל כך מהקשישים, שנמאס לכם כבר מהממשלה הזאת שמרעה לחלשים. נו, אז הנה, בבקשה, זו ההזדמנות שלכם, הזדמנות חייכם. למה אתם לא מוכנים להצביע היום אי-אמון בממשלה? מה קרה, הרגשתם יותר את המרכז? זו הבריחה שלכם? איפה הרצוג שבשבוע שעבר נאם כאן כל כך בהתלהבות? איפה כל אלה שהתלהבו? 
       
       רבותי, "אשר פיהם דיבר שווא וימינם ימין שקר". רבותי, הכול בפוליטיקה זה אינטרסים. מה לעשות, רואים שהמרכז מתקרב אליהם, השלטון מתקרב אליהם, ולכן, לצערנו הרב, אפשר לוותר על הכול. זו המדיניות שהממשלה הזאת נוקטת באישורה של מפלגת העבודה, המוציאה לפועל את המדיניות של ממשלת הליכוד. כמה תאשימו אותנו? ישבנו בממשלה לפני שנה וחצי - "אל תזכור לנו עוונות ראשונים". די לממשלה הזאת. 
       
       היום שמעתי את חבר הכנסת סלומינסקי אומר דבר מאוד מעניין. הוא אמר: אנחנו לא נצביע היום אי-אמון בממשלה, כי אי-אפשר להצביע אי-אמון בממשלה. אבל מאידך גיסא הוא הוסיף עוד משפט ואמר: אבל אנחנו לא יכולים להצביע בעד הממשלה. בעד הממשלה בוודאי לא נצביע, אבל גם אי-אפשר להצביע אי-אמון. למה? אני רוצה שתצביעו בעד הממשלה. תצביעו בנושא של ההתנתקות. כן, אתם יכולים להצביע. 
       
       הרי מה אתם טוענים  עם המנהיג שלכם אורלב? אתם טוענים: בין כה וכה רק בעוד תשעה חודשים תהיה ההצבעה, ומכיוון שרק בעוד תשעה חודשים תהיה הצבעה על עקירת יישובים, בינתיים אנחנו יכולים לשבת בממשלה. אני לא מבין אתכם, אם אתם באמת מדברים רק על עוד תשעה חודשים, אתם יכולים להצביע אמון בממשלה, כי אתם נותנים אמון. עצם הישיבה שלכם בממשלה מבטא אמון במדיניות של הממשלה. זו הצביעות הנוראית של המפד"ל, שעדיין מאמינים שלא יעקרו. בישיבת הממשלה יושב ראש הממשלה מול אורלב ומדבר על ההתפנות המהירה, על הפיצויים, על הכול, אבל אורלב מעדיף לטמון את ראשו בצלחת ואומר: לא יפנו יישובים, אנחנו נהיה שם, אנחנו נשפיע.
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       יש תוכנית מינוי-פינוי. תמורת כל פינוי יש מינוי. מפנים את ניסנית, אתה מקבל סגן שרת החינוך - מפנים את אלי-סיני - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני, יושב-ראש תנועת ש"ס, נא לשבת.
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אני רק רוצה להסביר לחבר הכנסת - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אלא אם כן אדוני רוצה לבוא ולנאום.
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       אני אשמח מאוד, כי התחלתי לדבר מפני שהוא לא הספיק להגיע. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בניזרי, אתה מייצג את האי-אמון בגאון.

אליהו ישי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אני גם כתבתי מכתב לאדוני שצריך להציג על דוכן הכנסת את המינויים החדשים, את כל תוכנית הפינוי-מינוי המפורטת, איזה פינוי תמורת איזה מינוי, מה המחיר שיהיה מחר על ירושלים, חברון ומקומות אחרים. מאוד חשוב לנו ולבית ישראל - - - אפילו ערפאת התבלבל - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ישי, כרגע חבר הכנסת בניזרי מייצג את תנועתו של אדוני, שהוא עומד בראשה. אני מבקש לאפשר לו לדבר.
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       חבר הכנסת ישי היה אמור לדבר עכשיו, הוא פשוט לא הספיק להגיע - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני מייצג היטב. על מקומך כרגע לא יעמוד אחר, אפילו אינו זר.
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       אני לא מצליח להבין אותם. הם יושבים מול ראש הממשלה שאומר להם: חבר'ה, אנחנו זזים, פינוי. ומה הם אומרים: לא, לא, לא יהיה פינוי. כלומר, יש  שכנוע עצמי כזה, לחיות בשקר. ריבונו של עולם, עד מתי אתם יכולים לעשות שקר בנפשכם. אם אתם כל כך מאמינים שתוכנית ההתנתקות לא תצא לפועל, למה לא תצביעו היום אמון בממשלה? תצביעו אמון בממשלה. למה תימנעו? הרי לדבריכם לא הולך לקרות שום דבר. 
       
       תמיד מפד"ל זה חיים בשקר. אני זוכר, כשהם נכנסו לממשלה, לפני שנה וחצי, עמדתי מעל בימת הכנסת ואמרתי להם: תפסיקו להתפתות לשינוי, בממשלה לא יהיה שום שינוי באהבת דתיים וחילונים. אדרבה, אתם תהיו הקטליזטור להרס כל חומות הדת במדינת ישראל. והנה היום ביטא את זה בית-המשפט בצורה הטובה ביותר. אם היה שר לא מטעם שינוי בממשלה, במשרד הפנים, הבג"ץ היה הרבה יותר זהיר בנושא של חוק החזיר. אמרתי אז שראשי התיבות של מפד"ל הם: פתי מאמין לכל דבר. עד היום אנחנו רואים את אורלב כפתי מאמין לכל דבר, או שהוא מנסה להאמין לכל דבר. הוא לא מאמין, אבל ההתנתקות האישית שלו מהכיסא היא בוודאי בלתי אפשרית.  
       
       להאמין לראש ממשלה כזה? אתם זוכרים איך לאורך כל הדרך הוא אמר משפט מאוד מעניין. הוא אמר: אנחנו לא נדבר עם ערפאת ועם הפלסטינים תחת טרור, תחת אש. אמרתי לעצמי: איזה ראש ממשלה אמיץ יש לנו, ראש ממשלה גיבור, הוא לא דיבר תחת אש. נו, בוודאי הוא צודק, נכון? אבל למה הגענו בסופו של דבר? הוא לא דיבר תחת אש, הוא נותן להם הכול תחת אש. כלומר, הטרור נמשך, לצערנו הרב הטרור נמשך, ראש הממשלה לא מדבר אתם ונותן להם את הכול. מישהו יכול להבין את הדבר הזה? פשוט נשגב מבינתי הדבר הזה. 
       
       את ראש הממשלה הפסקתי כבר מזמן להבין. אבל אתם, המפד"ל, שחרתתם על דגלכם תורת ישראל, ארץ-ישראל, עם ישראל - אבל איך אמר ידידי, מנהיג התנועה, אנחנו הולכים היום למדיניות של פינוי תמורת מינוי. אנחנו שומעים שחבר הכנסת סלומינסקי יקבל תפקיד סגן שר, שהשר אורלב קיבל מינוי בקבינט. אנחנו שומעים על עוד שורה של מינויים שהם הולכים לקבל. נשגב מבינתנו להבין. תמיד צחקו על תנועת ש"ס ואמרו: אתם סחטנים, אתם אינטרסנטים, אתם מפלגה עדתית, אתם דואגים אך ורק לאינטרסים שלכם. כל הזמן צעקו עלינו, אף שבפועל זה נכון, אנחנו מוגדרים כמפלגה עדתית, דתית, סקטוריאלית, שדואגת לנושא  הדת, לנושא החברה, לחלשים במדינת ישראל. זה נכון, אנחנו לא מתביישים. אבל כל אותם יפי נפש שבאים להטיף לנו מוסר - - - 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אם אתה דואג לחלשים באמת, למה אתה מתנגד להתנתקות ולפשרות מדיניות?
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       אני לא מתנגד להתנתקות. אני לא ימין, אני לא בני אלון ואחרים. בפועל אני בעד תוכנית מדינית שבסופה יפנו גם יישובים. אתה יודע את זה, בפועל פסקו של הרב עובדיה יוסף הוא תמיד נר לרגליהם של הרבה אנשי שמאל.
       
רן כהן (מרצ):
       
       - - -  הסכמה פלסטינית. אם אתה רוצה לעזור לעם ישראל - - - 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       פסקו של הרב עובדיה יוסף - קדושת האדם מול קדושת האדמה - היה נר לרגליהם של הרבה אנשי שמאל, אבל כשהוא דיבר על קדושת האדם, שחיי האדם הם ערך, הם יישמרו. אבל כשאתה יוצר עוד תקדים,  אחרי תקדים לבנון ותקדים סיני, אתה יוצר תקדים חדש של בריחה. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       אתה רוצה שנחזור ללבנון? 
       
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       אני לא מציע. בזמני הייתי השר היחיד שהתנגד.
       
רן כהן (מרצ):
       
       - - -  
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רן כהן, חבר הכנסת בניזרי, אני רוצה להבהיר לאדוני, עצרתי את השעון גם כשראש התנועה דיבר וגם כשרן כהן הפריע לך. כרגע לרשות אדוני דקה ו-35 שניות, לא כדי לענות לחבר הכנסת רן כהן, אלא לסיים את דבריו. אם ירצה - יענה לו ויסיים דבריו, אם ירצה - יסיים דבריו ולא יתייחס.

רן כהן (מרצ):
       
       ואם ירצה, יענה לרב עובדיה יוסף.

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       קדושת האדם, אדוני היושב-ראש, קודמת לקדושת האדמה, כאשר יש הסכם ברור ויש כתובת, ויש למי לפנות לאחר מכן. כשנצא מעזה, יצרת תקדים שהטרור ניצח, שאנחנו ברחנו עם הזנב מקופל, כפי שקרה בלבנון, שברחנו ולא יצאנו כצבא אמיתי עם כוח ועם עוצמה. על זה אני מדבר. אבל היום, בריחה, על מה? תמורת מה? מה אנחנו מקבלים? כשנצא, תהיה לך כתובת עם מי לדבר? על זה אני בוכה. אני לא ימין. עם כל הכבוד, יש לנו הערכים והעקרונות שלנו. הרב עובדיה יוסף לא משנה לרגע את פסקו. פסקו עדיין נשאר - נר לרגלי דבריך ואור לנתיבתי. אבל לא במציאות שיצרו היום, לצערנו הרב.
       
       רבותי, אנחנו התחלנו את ההצעה בנושא הקשישים, ורק דרך אגב עברתי לנושא הזה. אתה שאלת מה עם ההצעה, ואני חוזר ואומר למפלגת העבודה, שבשבוע שעבר דיברתם פה בעוז ובגאון עבור אותם קשישים. כשאני הייתי שר העבודה, אנחנו דאגנו להם ובאמת השתדלנו להשיג את כל ההישגים. נכון, הממשלה הלכה וקיצצה. פוטרנו מהממשלה בגלל רצוננו לדאוג לאותם קשישים. אבל אנחנו חיים ביום-יום. יושב-ראש התנועה היה רץ כל יום מבית-תמחוי לבית-תמחוי. כשאני הייתי שר העבודה והרווחה, דאגתי לתקצב 5 מיליוני מנות בבתי-תמחוי. מה צעקו לי כולם? אתה מנציח את העוני. נכון, אני מנציח, אבל מה אתם מצפים? שאני אשאיר אותם קשישים, אותם רעבים שלא יהיה להם מה לאכול? היום אתם הולכים ומצמצמים ופוגעים גם בבתי-תמחוי וגם בכולם. אנחנו שומעים על אנשים שמתים מרעב, על אנשים שמתאבדים.

נסים זאב (ש"ס):
       
       - - -

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       שמה?

נסים זאב (ש"ס):
       
       הם מנציחים את המתים.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זאב, אם אתם תפריעו אני לא אעצור את השעון.
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       לצערי הרב, מפלגת העבודה משום-מה נעלמה מהספסלים, למעט חבר הכנסת מתן וילנאי. אשמח לשמוע מכם איזו מלה. מה קרה שאתם נמנעים היום? לפחות יש לי מישהו לדבר אתו פה. כולם ברחו, אפילו הרצוג, מציע החוק. ריבונו של עולם. זה שזעק פה בשבוע שעבר מעל לבמה על כבודם של הקשישים. איפה הרצוג? אני רוצה לדעת. מה אתם תעשו בהצבעה, תימנעו? בשבוע שעבר אתם הזדעזעתם, איך הממשלה פגעה בקשישים. הרי כולם מדברים על צמיחה ועל הכול, אז את הכסף הזה של הצמיחה, במקום שתיתנו אותו לקשישים, כי נותר לכם קצת כסף, עודפים, במקום שתיתנו אותו לקשישים נתנו אותו ל-DVD ולסומסום ולקוביות סוכר? איפה אתם? למה אתם נרדמים? מה קרה, הכיסאות של הממשלה קורצים לכם?

השר מאיר שטרית:
       
       - - -

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       או, הנה. מאיר, מה שאני אוהב אצלך תמיד זה הכנות. השר שטרית הוא שר כן מאוד, אני אוהב אצלו את האמת שלו. כן, הכיסאות קורצים לכם.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לסיים.

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       בושו לכם. תאמינו לי, הקשישים שהיו פה בשבוע שעבר מחאו לכם כף. אבל מה צריך להגיד להם היום? תגידו להם את האמת, שאנחנו מצטערים. כשאנחנו לא יכולים לדאוג לכם וזה לא נוגד את האינטרסים שלנו, אכן כך. אבל כשזה נוגד את האינטרסים שלנו, אנחנו מצטערים.
       
       משפט אחד לסיום: משמיעים כל מיני הודעות בתקשורת: ש"ס תיכנס, לא תיכנס, תזחל, לא תזחל. לא ניכנס, לא נזחל ולא כלום. לממשלה הזאת אין שום זכות קיום, ואנחנו לא נהיה חותמת הגומי, לתת לה את ההכשר לכל המעשים הנוראים שהיא עושה נגד אזרחי מדינת ישראל, נגד המדינה, ובוודאי נגד תורת ישראל. תודה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת בניזרי. חבר הכנסת עסאם מח'ול ינמק את הצעת סיעות מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם להביע אי-אמון בממשלה בגלל תוכנית האוצר לקצץ עד 10 מיליארדי שקלים מתקציב הבריאות והחינוך והחשש מגידול הפערים החברתיים. על שתי ההצעות ישיב השר מאיר שטרית.

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, השבוע התחילו להקרין את הסרט השלישי בסדרת הארי פוטר - "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן". הסוהרסנים, שהם סוהרי כלא המוות והאימה באזקבאן, שהוא יותר כלא אבו-ע'ריב היום, הם יצורים מבעיתים ששולטים באסירים על-ידי כך שהם מנשקים אותם ומוצצים מתוכם את שמחת החיים. אני חושש שאנחנו עומדים פנים-אל-פנים מול מדיניות ומול ממשלה של סוהרסנים, שמצליחה בצורה עקבית לשאוף מהציבור הרחב את שמחת החיים זה שלוש שנים וחצי.
       
       אנו מצויים בצומת דרכים, מבחינת ההתפתחויות המדיניות והחברתיות, אשר משליכות זו על זו. ציר אחד של התפתחות, אדוני היושב-ראש, הוא ציר הכיבוש והמלחמה, שבו פועלת ממשלת שרון לחיסול השאלה הפלסטינית ולהנצחת הכיבוש באמצעות שינויים למראית עין. ואילו הציר השני הוא ציר המתקפה הניאו-ליברלית, שבו פועלת ממשלת שרון להגדלת הכנסות ההון על חשבון העובדים. הציר השלישי, שהוא פועל יוצא של המדיניות לשימור הכיבוש ולחיסול הזכויות החברתיות, הוא ציר החתירה תחת החירויות הדמוקרטיות והמתקפה הגזענית והפאשיסטית.
       
       ההתנתקות שמבטיחים לנו מוצאת ביטוי באותו צעד שננקט על-ידי הממשלה יום אחד אחרי העברת תוכנית ההתנתקות בממשלה, והוא סגירת אזור התעשייה בארז וזריקת העובדים הפלסטינים, כמה אלפים, פעם נוספת אל העוני ואל האומללות ואל הרחוב, אפילו בלי פיצויים. אבל זו בדיוק המשמעות של ההתנתקות. זה לפטור את הכיבוש מהאחריות שמעוגנת באמנות הבין-לאומיות לעם הנמצא תחת הכיבוש, מבלי לפטור את העם הפלסטיני מהכיבוש.
       
       אני רוצה להגיד, אדוני היושב-ראש, שהפשעים שמבוצעים בשטחים הכבושים, עימות הדמים החריף בשלוש וחצי השנים האחרונות, נוצלו בידי ממשלת ההון בראשות שרון כמסך עשן שבחסותו מאיצים את ההפרטה של חברות ושירותים ממשלתיים, מחסלים זכויות שהעובדים השיגו במשך עשרות שנים, מצמצמים בשיטתיות את מדינת הרווחה, ובתוך זה באה התוכנית - ההבטחה עכשיו לקצץ עוד 10 מיליארדי שקל, דבר שיפגע בעיקר בשירותי הבריאות והרווחה.
       
       יישום המדיניות הניאו-ליברלית דוחק שכבות נוספות אל השוליים של המיותרות החברתית. האבטלה הפכה תופעה מבנית מתמשכת. לפי הנתונים הרשמיים, שיעור המובטלים הוא 11% מכוח העבודה, אך במוקדי האבטלה, שרובם יישובים ערביים, מגיע שיעור האבטלה ל-20% ויותר מכוח העבודה. האבטלה בתורה מנוצלת כשוט לסחיטת הסכמת עובדים להורדת שכר ולקיצוצים בתנאים הסוציאליים.
       
       ממשלת שרון, אדוני היושב-ראש, מיישמת בקפדנות את הנחיות המדיניות הניאו-ליברלית, שגיבשו החברות הרב-לאומיות בחסות קרן המטבע הבין-לאומית וארגון הסחר העולמי, ואם תרצו 
ה-G-8. לכן, היא מתמידה לשמור מדיניות של הטבות מס לבעלי ההון על חשבון קיצוצים בתקציבים המופנים לחינוך, לבריאות, לרווחה ולרשויות המקומיות. פירות מדיניות זו הם הדיווחים על גידול ברווחים של הבנקים והחברות הגדולות ועל הרווחים שהושגו במסחר בבורסה, בעוד מספר החיים מתחת לקו העוני ובעיקר בקרב הילדים הולך וצומח ותופח.
       
       אפילו לפי הנתונים הרשמיים, בגלל המלחמה הנמשכת להנצחת הכיבוש, המשק הישראלי מפסיד מדי חודש 2 מיליארדי שקלים של אפשרויות צמיחה שאינן ממומשות. ההתפתחויות בשנים האחרונות מלמדות, כי מלוא כובד המחיר הכלכלי של הכיבוש הנמשך מוטל על העובדים, על מקבלי הקצבאות, על העניים, בעוד העשירים והחברות מקבלים פיצוי ומרוויחים עוד באמצעות הטבות מס הגדלות ואמצעי רווחיות מופרזת.

       עוד לא דנו בתקציב 2005, וכבר מבשרים על תוכנית לקיצוץ 10 מיליארדי ש"ח. מישהו שאל לאן הציר הזה מוביל? מישהו שאל לאן אנחנו הולכים מכאן? מישהו בכלל העלה על הדעת לשנות כיוון?
       
       אתמול סיפרו לנו בטלוויזיה, מפיהם של קברניטי האוצר, שהפעם הולכים לקצץ בתקציב הביטחון. אנחנו שומעים את זה מדי פעם, אבל זה נראה מוזר, כי בד-בבד עם זה קראנו בשבוע שעבר שאותה ממשלה שמדברת על קיצוץ בתקציב הביטחון עומדת לרכוש נושאת מטוסים ושתי צוללות. נראה לי שזה לא בדיוק כדי לטפל בעזה, זה לא כדי לשוט בכינרת, זה לא כדי לשוט בנהר הירדן. אילו חלומות אימה אלה?
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       כדי לתפוס את ספינות הנשק.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       החשיבה הזאת בנויה על כך שממשלת ישראל גמרה אומר - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ממשלה שחושבת לצמצם את שטח הארץ חושבת גם על ייבוש הים.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אני מכיר את התיאוריה הזאת היטב. אני מכיר אותה כל כך טוב עד שהיא מבעיתה, כי האמת של המדיניות הזאת ושל הקו הזה היא, שממשלת ישראל גמרה אומר למלא תפקיד של שרת במסגרת התוכניות הגלובליות של ארצות-הברית באזור. ארצות-הברית הגיעה למסקנה שהיא לא יכולה להמשיך לשחק את התפקיד שהיא משחקת היום – אחרי שהיא הסתבכה בעירק היא לא רוצה לעשות את העבודה המלוכלכת, את מלאכת הדמים הזאת, כי העם האמריקני לא ייתן. ואתם חושבים ובונים על כך שהעם בישראל ייתן לכם לשרת את ארצות-הברית ולבצע את התוכניות המלוכלכות נגד העם העירקי ונגד עמי האזור עם עוד נושאת מטוסים ועם עוד שתי צוללות נוסף על שלוש הצוללות שיש היום, עם ראשי חץ גרעיניים?
       
       אני חושב שהממשלה הזאת מובילה את הציבור ואת העם למחוזות מסוכנים ביותר, למחוזות של שואה – גם חברתית, גם מדינית וגם ביטחונית. הגיע הזמן להגיד את הדברים האלה. 
       
       תוכנית קיצוץ של 10 מיליארדים – מי משלם את המחיר? כבר קיצצתם את הקצבאות, עברתם כל קו אדום בקיצוץ בקצבאות, אז זאת בשורה שאתם לא מקצצים עוד בקצבאות? ואני גם לא מאמין להבטחה הזאת – אתם תקצצו ועוד איך תקצצו בקצבאות, תקצצו ועוד איך תקצצו בעלות העבודה, תמשיכו לפטר עובדים – יש 1,200 עובדים בעיריית ירושלים שמסרו להם שהם מיותרים. מישהו מאמין שהסיפור הזה של קיצוץ או הקטנת הוצאות משרדי הממשלה מכוון באמת לוותר על העבודה של אותם 1,200 עובדים בעיריית ירושלים? שטויות. הם רוצים להחליף את העובדים המאורגנים האלה, שעדיין יש להם זכויות, בעובדי קבלן. הם רוצים להחליף אותם, להבטיח העשרה של כמה קבלנים שנמצאים במרכז מפלגה שולטת, זו או אחרת. על זה מדובר. מדובר על קיצוץ כדי לייעל? 
       
       הממשלה הזאת חושבת שציבור העובדים מיותר, הממשלה הזאת חושבת שציבור העניים מיותר, שציבור המובטלים מיותר. זו ממשלה שבונה את המדיניות שלה ואת התפיסה שלה על אבטלה מבנית מתמשכת ללא הפסקה. זו ממשלה שחושבת שדווקא האבטלה המבנית המתמשכת היציבה היא השוט שבידה כדי לסחוט את העובדים פעם אחר פעם אחר פעם. זו המדיניות שאתם מובילים. 
       
       אנחנו מדברים על אבטלה, אבל אנחנו מדברים גם על החרפת הבעיה הזאת – על מובטלים כרוניים. על-פי נתוני שירותי התעסוקה, אדוני היושב-ראש, בינואר 2003 היו רשומים בלשכות 20,000 מובטלים כרוניים – שמובטלים יותר משנה – שהיו כ-10% מכלל המובטלים. באפריל 2004, שנה וחצי לאחר מכן, היו רשומים כבר 57,000 מובטלים כרוניים, שהיו 27%, במקום 10%, מכלל המובטלים שנרשמו בלשכות התעסוקה. הגידול החד ביותר בהיקף האבטלה הכרונית היה בקרב נשים, אבל יש קבוצות שסובלות בצורה מיוחדת: מובטלים ערבים – שם שיעור האבטלה הכרונית מגיע לשליש מכלל המובטלים; קבוצת בני 45–54, שבשוק העבודה הקיים מתקשים מאוד למצוא עבודה; בעלי השכלה נמוכה שלא סיימו תיכון וכו' וכו'.
       
       אדוני היושב-ראש, אנחנו מדברים על המציאות הזאת, על הקשר הזה של הליכה בשני צירים מסוכנים המאיימים על החברה הישראלית. אבל חשוב לזכור בהקשר זה את הוויכוח שפרץ החוצה בשבוע האחרון בין ראשי הממסד הביטחוני עמוס מלכא ועמוס גלעד. הוויכוח הזה חושף את האמת שאנחנו העלינו כאן פעם אחר פעם בשלוש השנים האחרונות, שאתם בניתם את המלחמה הזאת על השקר ועל התרמית ועל הולכת השולל של הציבור בישראל ובעולם. אתם בניתם את מדיניות שפיכות הדמים הזאת – יותר מ-600 הרוגים ישראלים, אלפי הרוגים פלסטינים – על בסיס השקר שאתם הצמחתם, שאתם רציתם בו. מופז רצה בו ולכן עמוס גלעד נתן אותו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני הנכבד, אדוני ודאי בחר לדבר בנושא הזה כי הוא נושא חשוב. היה מתחיל בו.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אני מסיים בו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבל אדוני צריך לסיים. אישרתי לאדוני הצעה לסדר-היום בעניין הזה וחבל שאדוני יעשה לעניין פרומו.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אני מודה לך.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היה כתוב "חבר הכנסת ברכה", אבל נודע לי שזה אתה. אדוני נמצא כבר 14 דקות וחצי מעל הדוכן. אנא סיים.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אני מסיים, אדוני. אני אומר שאנחנו צריכים גם לדעת מיהו עמוס גלעד. זה אותו קצין שוועדת חקירה בישראל, בראשות השופט כהן, קבעה שהוא האדם שעמד על הגג בספטמבר 1982 והשקיף ועקב צעד אחר צעד אחר הטבח שהיה בסברה ושתילה. אז הוא הפך להיות האחראי לקבוע את אופי המדיניות כלפי הפלסטינים ולספק את הנתונים?
       
       אני חושב שהחשיפה הזאת אומרת דורשני. העם רומה, הציבור רומה, העולם הוּלך שולל, ומישהו צריך לעמוד כאן ולבקש סליחה, ולהגיד שבראשו, בראשה של המדיניות הזאת, בראשו של השקר הזה, בראשם של מי שעומדים מאחוריו, דמם של כל ההרוגים, ישראלים כפלסטינים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מח'ול, קודם כול, אדוני אמר מין גילוי חדש שאיש לא ידע עליו. היה אומר את זה בהתחלה.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אלה אינן העובדות. לפי ועדת-כהן, עמוס גלעד היה היחיד שטען לפני כל האחרים שעתיד להיות טבח, והם לא שעו לאזהרותיו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לכן כדאי לומר דברים כאלה בתחילת הנאום, כדי שאנשים יוכלו להתכונן ולהזים את הטענות. בכלל, לא טוב לדבר על אדם שאינו נמצא כאן וכשאין עובדות מוכחות. אבל כמובן, אנחנו נמצאים בכנסת ישראל, ובכנסת הזאת אתה יכול לומר כל מה שאתה רוצה, ובלבד שאתה אחראי לדברים שאתה אומר. 
       
       ישיב כבוד השר מאיר שטרית, אני לא בטוח אם לעניין הסוגיה האחרונה שחבר הכנסת מח'ול דיבר עליה.
       
השר מאיר שטרית:
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להשיב על הצעות האי-אמון, וראשית על ההצעה של סיעת ש"ס בנושאים החברתיים והחשש מפגיעה בגמלאים ובקצבותיהם. 
       
       אף אחד לא הסתיר ולא מסתיר את העובדה, שבגין הנסיבות שבהן היה נתון המשק בתחילת הקדנציה הזאת, היה צורך לבצע קיצוצים מאוד משמעותיים בכל תקציבי הממשלה והוצאותיה, כדי שאפשר יהיה להביא לצמיחה. אבל, בכל הקיצוצים האלה, לבד מקיצוץ בקצבת הילדים שהיה תוצאה של ההסכם הקואליציוני, התוכנית הממשלתית לא קיצצה שום שקל מקצבאות אחרות. 
       
       אני רוצה להזכיר, שקצבאות הזיקנה וקצבאות הבטחת הכנסה קוצצו שנה קודם לכן, בתקציב 2002, כאשר גם סיעת ש"ס ישבה בממשלה והצביעה בעד הקיצוץ הזה, וגם בכנסת היא הצביעה בעד הקיצוץ הזה. לכן אי-אפשר להעלות הצעה לסדר-היום והצעת אי-אמון כשאתם עצמכם תמכתם בקיצוץ הזה בקצבאות הגמלאים. זה לא הולך ביחד.
       
       בשבוע שעבר אמרנו, שאנחנו עושים את כל המאמצים להביא לכך שבשנת 2005 יבוטל הקיצוץ לגמלאים, כך שגמלאים שחיים רק מהבטחת הכנסה יבוטל אצלם הקיצוץ, ואם נוכל נוסיף עוד. אני חושב באמת, שאם יש עוול בחלוקת הקצבאות של המדינה, הוא בעובדה שנותנים לכולם אותו דבר, גם לעניים וגם לעשירי, ולדעתי צריך להבדיל בין אלה לאלה. אדם שחי רק מקצבת זיקנה וזאת הכנסתו היחידה, לא רק שהוא עני, אלא הוא מתחת לסף העוני. הוא הרבה יותר עני מעני וקשה לו להתקיים. לעומת זאת, אדם שיש לו הכנסות אחרות מנכסים או מפנסיה, אין צורך לתת לו קצבת זיקנה באותו שיעור. נדמה לי שאם נעשה הבדלה וניתן באמת עזרה לנזקקים, נוכל לתת להם הרבה יותר, בלי צורך לחלק את הכסף שאין לנו לכל מי שלא זקוק לו. 
       
       זאת בדיוק הבעיה הקשה מאוד בכל הקצבאות. אם היו נשארים במעגל הקצבאות רק אלה שזקוקים לסיוע, אפשר היה לתת להם הרבה יותר ובתקציב הרבה יותר קטן. כאשר המעגל הזה התרחב לממדים אדירים, שנמצאים בו 500,000-600,000 איש שמקבלים קצבאות מהמדינה, ברור שמי שמממן את הקצבאות האלה הם אנשים שעובדים, במסים שלהם. התוצאה היא שמספרם של אלה שמקבלים קצבאות הולך וגדל כל הזמן והעול שמוטל על אלה שמשלמים את הקצבאות הולך וגדל כל הזמן. אם התהליך הזה לא ייפסק, תהיה התפוצצות חברתית. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       תייצר מקומות עבודה. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       בשנה הזאת לבד נוצרו עשרות אלפי מקומות עבודה. הממשלה לא יכולה לייצר מקומות עבודה בעצמה. היא תשלח אנשים לעבוד בטורייה בייעור? הדרך היחידה לייצר מקומות עבודה היא להביא לצמיחה כלכלית, וזה מה שאנחנו עושים, לשמחתי בהצלחה. אחרי שנה – התחלנו בפברואר, ובמאי הגשנו את התוכנית הכלכלית לכנסת – שנת 2003 נגמרה בצמיחה של 1.3%; השנה הצמיחה תעבור את ה-3%, וכל הפרמטרים הכלכליים במשק הם חיוביים. רואים את הגידול בצמיחה, ביצוא, בייצור, ברכישות, ויש תוצאות חיוביות למהלך. 
       
       אגב, למהלכים הללו יש השפעה גם על האוכלוסיות החלשות, והזכרתי את זה בשבוע שעבר. אם לאדם יש אוברדרפט בבנק, ולא מדובר בעשירים, הוא משלם בבנק הרבה פחות ממה שהוא שילם רק לפני שנה. 
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אל תיסחף. הם משלמים פחות לתרופות? פחות לאוכל? אל תיסחף. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       אם אדם משלם משכנתה, הוא משלם היום הרבה פחות ממה ששילם לפני שנה, כי הריבית ירדה. על הלוואות משלמים הרבה פחות, כיוון שהריבית ירדה בחצי. מס הכנסה ירד, וב-1 ביולי מס הכנסה ירד עוד מדרגה. 
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אין, הם לא משלמים הזקנים האלה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת אילנה כהן, מספיק. קריאת ביניים זה קריאת ביניים. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       ב-1 ביולי מס הכנסה ירד עוד מדרגה לשכבות הביניים, אלה שמרוויחים בין 4,000 ל-10,000 שקל, מעבר לרפורמה שהרצנו. בסוף השנה הבאה אף אדם שעובד לא ישלם ממשכורתו יותר מ-49% על כל המסים ביחד ברמה הגבוהה ביותר של המסים, ואנשים ברמת ביניים ישלמו הרבה פחות. התוצאה תהיה עידוד אנשים לצאת לעבוד, ולא משנה כמה האיש יעבוד וכמה משרות. הוא תמיד ירוויח נטו בכיסו יותר. תמיד רוב שכרו יישאר בידו. אלה ערכים שיכולים לחזק את התנועה מהכיוון של חיים בתנאי עוני מקצבאות לכך שכדאי כן לעבוד. 
       
       תוכנית ויסקונסין תיכנס לפעולה, אני מקווה, ותשלב אנשים מובטלים בעבודה, אנשים מקבלי הבטחת הכנסה. זאת יוזמה של השר בניזרי בממשלה הקודמת. אני זוכר שהוא נסע לשם, למד את העניין, הביא את זה לממשלה; התקבלה החלטה עקרונית, ואני מקווה שהיא תצליח. 
       
       בוויסקונסין התוכנית הצליחה. סיפר לי מנהל התוכנית בארצות-הברית, בוויסקונסין, שבתוך שנה הורידו את מספר מקבלי מענקי האבטלה מ-100,000 לאפס. כולם שובצו בעבודה בסוף הדרך, כי ברגע שאנשים היו צריכים לבוא למרכז תעסוקה ולבלות שם שש-שמונה שעות - כמה זמן יש לי?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כמה שאתה רוצה, אבל תזכור שאנחנו צריכים לדון בעוד הצעת אי-אמון. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       ברגע שהציבו בפני אנשים את הברירה לבוא למרכז השמה ולחכות שם שש-שמונה שעות כל יום והציעו להם מקומות עבודה, כי אם הם לא היו מקבלים את מקומות העבודה היו מבטלים את מענק האבטלה, רובם, לפי דבריו, הלכו בעצמם לעבוד במקומות שבהם הם עבדו ממילא. אחרים שלא הצליחו, שיבצו אותם בעבודה והבעיה נפתרה. 
       
       רבותי, כל מי שיושב פה, חברי הכנסת חיים בתוך עמם ואני מציע להם לדבר עם קבלני בניין ועם קבלני שיפוצים. הם באים ובוכים כל יום על כך שהם לא מצליחים להשיג עובד אחד לבניין. הם רוצים רק עובדים זרים, כי הם לא מצליחים להשיג עובד ישראלי אחד. קבלנים אמרו לי שהם מוכנים לשלם 5,000-6,000 שקל נטו לחודש לעבודות בניין לא מקצועיות, לעובדי בניין פשוטים, אבל אנשים רבים לא מוכנים לעבוד בבניין. זה קשה, נכון. אנחנו הולכים לשנות את הטרנד. 
       
       חברי הכנסת, אין פה תענוג, חלילה, לפגוע באף אחת מהאוכלוסיות החלשות. להיפך, דווקא השיפור במצב הכלכלי יביא בסוף הדרך לשיפור מצבן של האוכלוסיות החלשות ולהוצאתן, אני מקווה, ממעגל המצוקה. 
       
       לגבי ההצעה השנייה, אדוני היושב-ראש - על התוכנית לקצץ 10 מיליארדי שקל - של סיעות חד"ש--בל"ד--רע"ם וכו'. איך אומרים? מאז שחרב בית-המקדש אלוהים נתן נבואה רק לחירש, לשוטה ולקטן. הנה, אני שר במשרד האוצר, ואני אומר לכם שאין לי מושג ירוק מהיכן אתם לוקחים את המספרים הללו. עוד לא גמרנו אפילו לעשות את המצרפים, לא את עבודת הטייס האוטומטי, עוד לא נקבעו שום עקרונות ושום סכומים, ולכן אין אחיזה במציאות ואין ידיים ורגליים למספר הזה בשלב הזה. יכול להיות שהמספר הזה יהיה נכון, יכול להיות שהוא יהיה יותר גדול או יותר קטן, אבל נכון להיום המספר הזה הוא שקרי. אין לו אחיזה במציאות. 
       
       אני רוצה לומר בהגינות – ידוע לכם מה הפרמטרים המקרו-כלכליים שאנחנו עובדים לפיהם. התחייבנו שההוצאה הממשלתית בשנה הבאה, לפי החלטת ממשלה, לא תעלה ביותר מ-1% בהשוואה לשנה זו. התחייבנו לאמריקנים שבשנה הבאה הגירעון בתקציב לא יעלה על 3%.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אחוז נומינלי אדוני אמר. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       אחוז ריאלי, אם כי פירושו של דבר קיצוץ מסוים. זה אחוז ריאלי. התחייבנו שהגירעון בשנה הבאה לא יעלה על 3%, לעומת 4% השנה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       התחייבתם לאמריקנים, מה זאת אומרת?
       
השר מאיר שטרית:
       
       מול ממשלת ארצות-הברית יש לנו מחויבות. אתה חושב שאתה מקבל את הערבויות באופן חופשי? אתה צריך להראות שאתה עומד באיזה מסלול כלכלי של הבראה. התחייבנו בכתב. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       למי בדיוק?
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       שלוחה של הכלכלה האמריקנית.
       
השר מאיר שטרית:
       
       מה רע בזה? הלוואי שהיינו שלוחה של הכלכלה האמריקנית. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ברכה, אני הייתי מציע להיות מודאג אם אמריקה היתה שלוחה שלנו, אבל להיות שלוחה שלהם, זה לא כל כך נורא. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       הלוואי. הלוואי שהיו עובדים אצלנו כמו בארצות-הברית והלוואי שפריון העבודה בארץ היה כמו בארצות-הברית. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אני לא יודע אם המחנה הלאומי מסכים לסוג כזה של עצמאות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי  חברי הכנסת, זה לא גילוי כל כך גדול. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       זה לא גילוי, זה ידוע, זה כבר רשמי. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       חבר הכנסת ברכה, כשאתה הולך לבקש ממישהו סיוע, אתה לא יכול להיות גיבור כזה גדול ולומר: לא אכפת לנו מה אתם חושבים על הכלכלה שלנו, העיקר שתיתנו לנו כסף ואנחנו נפזר אותו. הם רוצים לדעת שאתה פועל נכון, ובצדק ובאמת הממשלה התחייבה. לכן, במסגרת הפרמטרים הללו, אנחנו נפעל בתקווה שההכנסות במדינה יגדלו במידה כזאת שהקיצוץ יהיה מינימלי. הלוואי והלוואי. אנחנו בוודאי לא שמחים לעשות שום קיצוץ. 
       
       על כל פנים, אדוני היושב-ראש, המספר שננקב אין לו, נכון לעכשיו, שום ידיים ורגליים, כי אפילו לא התחיל הדיון בקביעת מצרפי התקציב. כשנגיע לתקציב נראה לאילו מספרים באמת נגיע. הוא לא יהיה סוד בפניכם, אני בטוח בכך, כי, כידוע, התקציב יוצג לפני הכנסת לקריאה ראשונה, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, ויש עוד המון זמן לדון בעניין. 
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש לדחות ולהוריד מסדר-היום את הצעות האי-אמון. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. שאלה לחבר הכנסת בניזרי. בבקשה. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אז האוצר מציע לקצץ?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן, חבר הכנסת אלון כבר מצפה לשאת את דבריו. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כבר הדגשתי בנאומי, וידעתי שתגיד שאנחנו, ש"ס, היינו שותפים לגזירות. את העוון שלנו תזכיר 20 פעם – אל תשכח שפיטרו אותנו בגלל זה. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       את חטאי אני מזכיר היום. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       אתה זוכר שפוטרנו בגלל זה. הרי אתם מציינים עודפים של כסף, פה אתם מקלים במע"מ ופה בדבר אחר – בסך הכול אנחנו רואים שנהנות מכך רק השכבות העליונות. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       לא נכון. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       הרי מדובר בכמה עשרות מיליונים, לא יותר, כדי לבטל את הגזירות שהטלתם על הקשישים. למה לא תיתן אותם עשרות מיליונים לקשישים?
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       הם לא אישרו לאמריקנים, על מה אתה מדבר?
       
השר מאיר שטרית:
       
       מה שאתה מציע, ידידי חבר הכנסת בניזרי, הוא, שכאשר יש לממשלה הכנסות נוספות היא תפזר את הכסף – תגדיל את הוצאותיה. אנחנו לא יכולים להגדיל את הוצאות הממשלה. להיפך, צריך להקטין את הוצאות הממשלה. לכן, השימוש בעודפי הכנסות להורדת מסים הוא דרך לעזור גם לחלשים. כאשר אתה מוריד מע"מ ב-1% אתה חוסך לחמשת העשירונים התחתונים 800 מיליון ש"ח. זאת העלות של 1% של מע"מ. אנחנו חושבים על האפשרות שבשנה הבאה נוכל להוריד את המע"מ ב-1% נוסף. המשמעות היא עוד 800 מיליון ש"ח נטו לחמשת העשירונים התחתונים. הרי הורדת מע"מ היא דרך אידיאלית לעזור לעניים, כי מי ש"אוכל אותה" במה שקרה עם המס הזה הם העניים. מע"מ, כידוע לך, הוא רגרסיבי. היום אתה משלם על כל התצרוכת שלך 16%–17%. בזה שהורדנו 1%, הורדנו 800 מיליון ש"ח מארבעת העשירונים התחתונים. אתה מוריד מס הכנסה – מס הכנסה יורד לא רק לעשירים, הוא יורד גם לבינוניים, וגם לעניים וגם למי שמקבלים 4,000 ש"ח. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       במה הורדת את זה, ב-DVD?
       
השר מאיר שטרית:
       
       המשפחות העניות לא קונות DVD? כל DVD עולה היום 200 דולר – הן לא קונות? הן קונות. טלוויזיות הם לא קונים? מכונות כביסה הם לא קונים? מקררים הם לא קונים? זה עוזר לעניים. האמן לי, עשירים לא צריכים הורדה במס הזה. הם יקנו DVD או פלזמה אם יורידו ואם לא יורידו, זה לא משנה בכלל. לאחרים אתה משנה את איכות החיים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. יעלה ויבוא ויגיע לדוכן חבר הכנסת בני אלון, השר לשעבר, כדי לנמק הצעת אי-אמון מטעם תנועת האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       מי יענה על ההצעה של האיחוד הלאומי, המפד"ל?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר גדעון עזרא יענה לשר בני אלון, שהוא חבר הכנסת. 
       
בנימין אלון (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כעיקרון, כל סיעה צריכה לדאוג לנעשה אצלה בבית פנימה, ואומנם הליכוד הוא האחות הגדולה שלנו במחנה הלאומי, והמפד"ל קצת קטנה מאתנו, וכל אחד צריך לדאוג לענייניו, אבל יש רגעים שבהם הנושאים הם מעבר לעניינים מפלגתיים פנימיים. 
       
       ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לקרוא מפתיחת חוקת הליכוד: "שם התנועה הוא הליכוד, תנועה לאומית ליברלית. מטרות: הליכוד הינה תנועה לאומית ליברלית, הדוגלת בקיבוץ גלויות, בשלמות המולדת" – לא מולדת, מפלגתי, אלא הליכוד – "ריכוז העם היהודי בארץ-ישראל, קיבוץ גלויותיו ומיזוגו במולדת, שמירת זכותו של העם היהודי על ארץ-ישראל כזכות נצחית שאינה ניתנת לערעור, התמדה ביישובם ובפיתוחם של כל חלקי ארץ-ישראל והחלת ריבונות המדינה עליהם". זאת חוקת הליכוד. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היה לי הכבוד להיות בין מנסחיה. 
       
בנימין אלון (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       זה באמת כבוד גדול, ולנו יש הכבוד שיש לנו יושב-ראש כנסת עם כבוד, שגרם לי ועוד להרבה אזרחים לדמוע כאשר בשם רבים הדלקת את המשואה, ואני חושב שפרטת על נימים של הרבה. 
       
       אבל, לצערי, אני שואל, וישיב השר עזרא: יש תנועה, יש מסורת, יש תרבות של דמוקרטיה שבנויה על מפלגות, לתנועה יש חוקה, לתנועה יש מרכז, יש משאל שהוחלט לעשות, וכלום – בוז מוחלט. זה כאילו לא ענייני, מה זה קשור אלי? זאת הציניות. אז אני מבין, אתה תצטרך לענות, ידע שור קונהו וחמור אבוס בעליו – אתה מכבד את ראש הממשלה, שמינה אותך לדבר הזה, אבל אני אומר, השר עזרא, שיש נקודה כלשהי של אמת, שעומדים בה. 
       
       מה זאת הציניות הדורסנית הזאת? מה זה, האינדיאנים אוהבים שכך יתנהגו כלפיהם, כמו שאמר עמרי שרון? זה מה שהאינדיאנים אוהבים, שיבוזו להם ויירקו להם בפרצוף? שביום שבו הממשלה מחליטה על פשרה, ושרים בליכוד משתפנים, לדעתי, אבל מגיעים לפשרה כלשהי, באותו ערב יעמוד ראש הממשלה מול התקשורת, מול קבוצה של צעירים וצעירות שבאו מאמריקה ובאמת אינם מבינים במה מדובר, ויאמר בעברית עם קצת אנגלית – והם לא הבינו את עיקר הדברים שהוא אמר – ההתנתקות: שום דבר לא יעצור אותי, אני אלך קדימה, לא משנה לי מה שהאינדיאנים האלה יגידו, לא משנה לי מה שהאינדיאנים האלה יחליטו במשאל-העם שלהם. איזה בוז, איזו דורסנות. ואיש לא יכול לעמוד ולהגיד: רגע, יש גם עקרונות, יש גם חוקה, יש גם דרך?
       
       אם לא הייתי רואה את ציבור המתפקדים, מכל הלב – ואלו שלא באו להתפקד אמרו אמירה אפילו יותר ברורה, כי הם לא רצו להביך את ראש הממשלה, אבל העובדה שהם לא באו היתה זעקה ברורה – אם לא הייתי רואה את זה, הייתי אומר: נגמר, המפלגה הזאת אבדה. אבל אני ראיתי שלמטה יש אנשים חזקים ונאמנים יותר מהפוליטיקאים שניסו להטיל אימה על-ידי כל מיני מנגנונים וניסו להשתלט על המשאל. 
       
       אני רואה: גם ראש הממשלה מטיל אימה – הוא מפטר שרים, שרים מפחדים, פחד אוחז בהם. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       חבר הכנסת אלון, אפשר לשאול שאלה?
       
בנימין אלון (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לא. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שאלת, והוא לא רוצה – הוא לא מסכים.  
       
בנימין אלון (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       חבר הכנסת וילן, אני פונה אל המחנה הלאומי, שמתלבט בדברים האלה. אני לא פונה אל אנשים שזו היתה השקפתם כל הזמן. אני חושב שראש הממשלה אריק – או העריק – שרון ערק מהמחנה הלאומי, ואתו יש לי משא-ומתן. אין לי משא-ומתן אתך. דרכך ברורה. אני שואל את החברים שלנו, אני שואל את אלה שזה כואב להם ואת אלה שיש להם דרך ברורה, שיש להם השקפת עולם. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       זאת שאלה מוסרית. אם אנשים שהם לא ליכוד מצטרפים לליכוד – חבריך – זה מוסרי?
       
בנימין אלון (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       יש כאן דיון על גוש-קטיף ועל ארבעה יישובים בשומרון? לא, זאת לא האמת. השר אולמרט כבר אמר את הדברים, ואני שם לב שהוא כל הזמן מקדים ואומר את הדברים קצת לפני ראש הממשלה. כדי שלפחות לא נרמה את עצמנו: רבותי חברי הליכוד וחברי המפד"ל וחברי המחנה הלאומי, מדובר על כל יישוב שלא יהיה בתוך הגדר. לא יהיה משא-ומתן עליו בכלל. זה בית-אל, וזה עופרה, וזה כל יהודה ושומרון. 
       
       ראש הממשלה חושב שהוא יציל את גושי ההתיישבות שמחוץ לגדר – או שבתוך הגדר – תלוי מאיפה מסתכלים. ראש הממשלה אינו תמים כשהוא אומר שבשביל הסכמה אמריקנית בהסדר קבע כדאי לוותר חד-צדדית על כל היישובים. הוא הרי יודע, והוא אמר זאת מפורשות, שלא יהיה הסדר קבע ב-50 השנה הקרובות. הוא הרי מאמין שלא יהיה שלום ב-50 השנה הקרובות. לכן, כשהוא אומר "הסדר קבע" הוא מתכוון להסכמה אמריקנית על תוואי הגדר, שהוא מאמין שהוא יצליח להגיע אליו, עם אריאל ועם המקומות האלו. 

	פה שתיים רעות עושה הליכוד בשתיקתו: האחת – בגידה בתנועה, בחוקה, בהחלטת משאל, בהשקפות. זאת ארץ-ישראל. התחייבתם לשמור על שלמות המולדת. זאת המטרה, מטרה מס' 1: "דוגלים בקיבוץ גלויות, בשלמות המולדת". התחייבתם שארץ-ישראל היא זכות נצחית שאינה ניתנת לערעור, וכי תתמידו ביישובם ובפיתוחם של כל חלקי ארץ-ישראל. כך מזלזלים? דברים שרואים משם לא רואים מכאן? עד כדי כך הציניות חוגגת? זאת הרעה הראשונה, ברמה הערכית.

	הרמה השנייה היא ברמה הפוליטית-האסטרטגית: הוא יכול להיות גאון, אסטרטג צבאי, שגם ילמדו את הדברים האדירים שהוא עשה עם הארמייה השלישית באום-כתף, בכביש ביירות--דמשק – אפשר להפתיע את העולם. אפשר לעשות דברים במחטפים, במבצעים צבאיים שאורכים חודשיים, שלושה חודשים, חצי שנה - - 

רן כהן (מרצ):
       
       מכביש ביירות--דמשק לא כדאי שילמדו.

בנימין אלון (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - להגיע ממקומות שלא תוכננו. אבל בשדה הפוליטי, שהוא כל כך ארוך, שהוא כל כך רב-משתתפים, זה באמת יהיה חד-צדדי? כבר היום אנחנו יודעים שכולם בוחשים בקדירה: זה הקוורטט, זו אמריקה, אלה המצרים ואלה ניסיונות מגוחכים להחיות שלטון פלסטיני מלאכותי, כאילו דחלאן יכול להיות מה שהוא חשב שאמין ג'מאייל ובאשיר ג'מאייל יהיו, או שיהיו "אגודות הכפרים". ודאי שלא יהיה פה אקט חד-צדדי. בפוליטיקה כזאת אתה יכול ללכת למהלכים שאתה יודע מה יעשה ראש הממשלה שייבחר דמוקרטית אחריך? אתה יכול להיות ערב לכל המהלכים הללו?
       
       מפלגת הליכוד, הרי התמונה היחידה שתישאר ודאית היא ערבים חוגגים עקירה של יהודים, עם היישובים, עם הבתים, עם בתי-הכנסת. זה יהיה ודאי. והם יאמרו – כמו שאמר נסראללה, עם קורי העכביש – שאנחנו כאן על בסיס זמני, כמו המנדט הבריטי, כמו הצלבנים. אפילו הפליטים, שהם באמת זמניים במחנה שלהם, 56 שנה, אפילו בהם איש אינו נוגע ואינו מציע להזיז אותם, ליישב אותם, לפתור את הבעיה שלהם. היציבים היחידים פה בשטח הם ה-natives, הילידים הערבים, אתם הזרים, אתם הגעתם הנה במסגרת האימפריאליזם הקולוניאליסטי הבריטי, תחזרו לארצותיכם באירופה. אנחנו עשינו לכם את הטרגדיה של השואה? תבואו בדברים עם פולין ועם גרמניה. מה לנו ולכם? אנחנו הקבועים. זו התמונה היחידה שתישאר, ורק היא תישאר, ואתם, לאן תישאו את חרפתכם, אנשי הליכוד, עם החוקה, עם הדרך המפוארת, עם המייסדים המפוארים שלכם, שלא עמד לכם האומץ לעמוד מול עריק אחד עם עוצמה, שמפחיד אתכם שהוא יפטר אתכם? ממה אתם מפחדים? זוהי התמונה שתישאר.
       
       זה לא יהיה חד-צדדי. כולם יבחשו בקדירה הזאת. כבר עכשיו כולם בוחשים בקדירה הזאת. לא יהיה הסכם אמריקני לשום הסדר קבע  – שלא יהיה בכלל. יהיה רק דבר אחד: עקירה חד-צדדית, כי היא לא תלויה באף אחד. אני לא תלוי בהסכמה של ערפאת. אני לא זקוק לאישור של אף אחד. זה תלוי רק בראש הממשלה שרון. 
       
       השר אורלב, זה גם לא תלוי במפד"ל, שנשארה בקואליציה למעט השר איתם וסגן השר לוי. אתה הרי יודע שאינך מסוגל לעצור את הדורסנות הזאת. אם שרים בכירים בליכוד, שבאמת ניסו לעצור, לא הצליחו, אתה תצליח? תרוויח עוד כמה חודשים, ואז, להיכן תישא את חרפתך?

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אתה יכול לדבר אליו אף שהוא איננו, כי גם אם הוא היה הוא לא היה שומע. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אלון, נא לסיים. 

בנימין אלון (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לכן, בכאב – אני מסיים, אדוני היושב-ראש – אנחנו מביעים אי-אמון, מסיבה אחת: כי אין לנו אמון במוטיבציה הלאומית של ראש הממשלה, כי אין לנו אמון באחריותה של הממשלה, באומץ לבה, כי אנחנו רואים שהכול ייכשל ויעלה בדמים רבים. ועד שהכישלון הזה יכה בכולנו וכולם ילמדו מדוע שרון הוא כישלון אסטרטגי ברמה הפוליטית-המדינית, אנחנו, מבחינה ערכית ומבחינת החוסן האסטרטגי האמיתי של עם שמנסה לשוב לארצו ומנסה להסביר לכל העולם, שהתנ"ך נותן לנו, למרות היעדרותנו רבת השנים, זכות להיות כאן יותר ילידים מילידים; בזה, בתנ"ך הזה, ראש הממשלה שרון מכה מכה אדירה. 
       
       אבל נדמה לי שיש בארץ ציבור שהוא נחוש לא פחות מראש הממשלה, והוא יעשה כל מה שהוא יכול, יחד עם הציבור הפשוט, "האינדיאנים", כמו שאתה קורא להם, עמרי שרון, "האינדיאנים" של הליכוד יחד עם הציבור הפשוט, שהוא הציבור - - - 


ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       למה אתה אומר "אינדיאנים" כל הזמן? אתה גזען בין-לאומי. מה יש לך נגד האינדיאנים?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, לפני שאדוני הגיע לפוליטיקה היה איזה ביטוי שלא מתייחס, חס וחלילה - - - 

אבשלום וילן (מרצ):
       
       הוא אומר שהוא יודע בדיוק למה הוא מתייחס. 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       גזען בין-לאומי.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ההתרסה היא לא גזענית. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       הוא משתמש בזה באופן ציני וגזעני. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא נראה לי.

אבשלום וילן (מרצ):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, הוא כבר מעבר לזמן שמתיר קריאות ביניים, כי הוא כבר לא נמצא.

רן כהן (מרצ):
       
       ככה לא מדברים על - - - 

אבשלום וילן (מרצ):
       
       הוא פאשיסט. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בדיוק להיפך: הוא אמר שקראו לאחיו אינדיאנים. 
       
בנימין אלון (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אם תרשו לי לסיים בצורה שגם חברי הכנסת פה יבינו, העם האמיתי של הליכוד – לא המנגנון – אותו עם אמיתי, חזק ושורשי – אני מאוד מקווה, יחד עם אותו ציבור גדול שממנו אני בא, ידעו להיות נחושים יותר משרון ולהציל את מדינת ישראל, ולהציל את חזון שיבת ציון. תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד השר גדעון עזרא ישיב על ההצעה. 

השר גדעון עזרא:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקש להודות לשר לשעבר בני אלון על העבודה שהוא עשה כשר התיירות, וחבל שבדרך שהוא הלך בה, וברצון שלו להצביע נגד החלטת הממשלה, הוא גרם לכך שהיום הוא נמצא מחוץ לממשלה.

יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       הוא פוטר לפני החלטת הממשלה.

השר גדעון עזרא:
       
       מאחר שהוא רצה ללכת בדרך שהממשלה לא רצתה בה, הוא לא בממשלה. 

אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
        - - - 

יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - - 

השר גדעון עזרא:
       
       מה אתם מתרגשים? מה קרה?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי.

השר גדעון עזרא:
       
       בני אלון ישב מולי בשולחן הממשלה, ואף שהוא הצביע נגד מפת הדרכים, הרי בסופו של דבר הוא הצטרף לנושא מפת הדרכים ופעל בממשלה כדי שמפת הדרכים תצא מן הכוח אל הפועל. אלא מה? לצערנו לא היה לנו פרטנר.
       
       אני מוכרח להגיד לך, השר בני אלון, מפלגתך היא מפלגה שכוחה אינו גדול. אני לא בטוח שאין במפלגתך חברים שחושבים באופן שונה ממך – חלקם מדברים וחלקם אינם מדברים. אני יכול רק להגיד לך, שכל הכוונה שלך היא לתקוע טריז בליכוד, ואני רוצה להזכיר לך ולעם בישראל שבשנת 1992 - - -
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       - - -

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת וקנין, נא לא להפריע לשר.
       
קריאות:
       
       - - -
       
השר גדעון עזרא:
       
       בשנת 1992 איבדתם את דעתכם, ולכן הגיע אלינו אוסלו. בשנת 1999 איבדתם שוב את דעתכם, והבאתם עלינו את קמפ-דייוויד. ואתם יכולים לאבד את דעתכם בפעם השלישית, ולהביא עלינו את ז'נבה. ואם אתה חושב שבדרך שבה אתה הולך - לתקוע טריז בליכוד ולקרוע את הימין בעם - אתה תצליח להביא לעתיד טוב יותר למדינת ישראל, יש לך טעות. 
       
       אני מוכרח להגיד לך, שישראל נמצאת בקיפאון ובדשדוש מדיני שאיננו טוב לה. אין לנו פרטנר בצד הפלסטיני, יש לנו בעיות ביטחוניות קשות מאוד - לידיעתך, השר בני אלון, אתה לא בממשלה, אבל אתמול דיווח ראש אמ"ן בממשלה, שמאז 1 באפריל היו 27 ניסיונות של מתאבדים לבצע פעולות התאבדות בתוך מדינת ישראל, ובגלל צבא-הגנה לישראל ושירות הביטחון, ושיתוף הפעולה ביניהם, הצלחנו לסכל את הדברים.
       
       החלטנו, על מנת לצאת מהמבוך שבו אנחנו נמצאים, לעשות שני דברים: לצאת מחבל-עזה, והגדר תהיה הגבול בינינו לבין המחבלים, ולעשות גדר ביהודה ושומרון. ובהזדמנות זו גם כל האוכלוסייה שנמצאת פה, בישראל, בצורה בלתי חוקית, נוכל להרחיקה לאחר מכן מכאן. 
       
קריאות:
       
       - - -
       
השר גדעון עזרא:
       
       אם לא נצא מחבל-עזה, יהיה יותר קשה לבצע. אם לא נצא מחבל-עזה, החיכוך עם הפלסטינים יימשך, ונצטרך גם להתמודד עם ההיבטים האזרחיים של חיי הפלסטינים בכל הנושאים - כלכלה, חברה, בריאות, חינוך וכיוצא בזה. 
       
       ראש הממשלה יזם את תוכנית ההתנתקות, וביוזמה של ארצות-הברית, ובגיבוי מדיני עולמי חסר תקדים שהולך וגדל מיום ליום, אנחנו רוצים להגיע למציאות שתקל על ישראל להתמודד עם הקשיים הביטחוניים בשטח. תדעו לכם דבר אחד: כל מי שרוצה לסכל את התוכנית הזאת, בסופו של דבר, לדעתנו, יביא אותנו למציאות מדינית-ביטחונית קשה יותר. 
       
       ראש הממשלה קיבל, ב-14 נגד שבעה מתנגדים, את תוכנית הממשלה, ואת תוכנית ההתנתקות המתוקנת, המדורגת, והוא נחוש להוביל אותה על-פי הדרך שתתווה הממשלה למימוש הדרגתי וליציאה מחבל-עזה.
       
       אני קורא לחברי הכנסת להצביע נגד הצעת האי-אמון של חבר הכנסת אלון ומפלגתו. תודה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה לשר המקשר, גדעון עזרא. חברי הכנסת, אנחנו פותחים בדיון המשולב בשלוש הצעות האי-אמון. ראשון הדוברים הוא השר מתן וילנאי - סליחה, חבר הכנסת מתן וילנאי. הרגל טוב, לא? מה פרויד היה אומר על זה? אחריו - חבר הכנסת יחיאל חזן,  ואחריו - חבר הכנסת אהוד רצאבי. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       - - -
       
       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       הודעה למזכיר הכנסת.
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת – 
       
       לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק מס הכנסה (פטור ממס על הכנסה מהשכרת דירת מגורים) (הוראת שעה) (תיקון מס' 11), התשס"ד-2004, שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק העובדים הסוציאליים (תיקון), התשס"ד-2004, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 14) (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשס"ד-2004, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות. תודה רבה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה למזכיר הכנסת. 
       
       
הצעות סיעות ש"ס--יהדות התורה, מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם  
והאיחוד הלאומי - ישראל ביתנו להביע אי-אמון בממשלה בשל:
א. מדיניותה בנושאים החברתיים והחשש מפגיעה בגמלאים ובקצבותיהם;
ב. תוכניות האוצר לקצץ עד 10 מיליארדי שקל מתקציבי הבריאות והחינוך 
והחשש מגידול הפערים החברתיים;
ג. תוכנית ההתנתקות
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת מתן וילנאי, חמש דקות לרשותך. בבקשה, אדוני. 
       
מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח בבית אבא שלי. אני גדלתי אצל אבא, צדיק אמיתי, איש ארץ-ישראל השלמה, אשר חינך אותי כל חייו על מורשתנו ביהודה ושומרון, על חברון, בירתה הראשונה של ממלכת יהודה, של דוד המלך, על שילה, על כל המקומות אשר אליהם חזרנו לאחר מלחמת ששת הימים. אני מכיר את הסיפור, שהאבן שעליה הניח יעקב אבינו את ראשו בחלום בבית-אל נמצאת בכס ההכתרה של מלכי אנגליה, ב"ווסטמינסטר אבי" אשר בלונדון. גדלתי על כל הדברים האלה. 
       
       כשבגרתי ראיתי שכל זה עומד מול החזון של מדינה יהודית דמוקרטית בארץ-ישראל. ואני לא מוכן להפקיר את החזון של מדינה יהודית דמוקרטית בארץ-ישראל. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       זה מה שאביך - - -
       
מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       החלטת הממשלה מהשבוע שעבר היתה החלטה חשובה ובכיוון הנכון. סוף-סוף חלק מאנשי הליכוד - לא כולם - אחרי שנים ארוכות של הטעיה, מודים כי הדרך היחידה להגיע לאיזון באזור היא דרך הפשרה, התכנסות ליעדים ריאליים, והחשוב מכול, שמירה על הצביון היהודי והדמוקרטי של מדינת היהודים. 
       
       אני שמח שהדיבורים הראשונים על תוכנית חד-צדדית, מתחלפים לאט-לאט לתוכנית מתואמת. צריך להבין היטב, ידידי, בני אלון, הכדור יצא מהקנה. אין שום כוח שיחזיר את הכדור הזה לתוך הקנה. לא ברור מתי יושלם המהלך, איך הוא יושלם, איזו ממשלה תעשה את זה, ואפילו לא איזה ראש ממשלה. אבל דבר אחד הוא חד וברור: הציבור הישראלי קץ בכך שחבורה קיצונית, הזויה במידה מסוימת, חושבת שיש בידה הפתרון. מצב הדברים בליכוד ובכנסת אינו משקף את עמדת הציבור, שהיא ריאלית ומעשית. אני תמיד הייתי חסיד של ממוצע השכל הציבורי. הוא הרבה יותר חזק מכל נאום מתלהם מעל במת הכנסת. 
       
       החלטת הממשלה, צריך להודות, היא דרכה של מפלגת העבודה החל משנות ה-30 של המאה הקודמת, של תוכנית החלוקה, ואז היו הדיונים בנושא כפי שהם קורים גם היום. 
       
       עם זאת, התוכנית היא בעייתית ויש בה דברים רבים שדורשים שיפור. עצם זה שהיא פועלת להסרת נוכחותנו בעזה, בזה היא נכונה. אך התוכנית היא רעה, קודם כול - ובזה אני מסכים עם חבר הכנסת אלון - מכיוון שאין מושג כזה, חד-צדדי. יש פלסטינים, וצריך לדבר אתם, וצריך לתאם אתם. ויש מצרים ויש ארצות-הברית של אמריקה, וכל מי שעושה שלבים הוא חד-צדדי בידי הצד השני, שירצה - יעצור את התוכנית במעשה טרור, ירצה - ייתן לה להמשיך. 
       
       צריך לצאת מכל השטח, עם כל הדיון הביטחוני. הישארות בציר פילדלפי, התחככות קבועה במחנה הפליטים, רק נזקים יביאו עלינו. ולכן תיאום צריך לפתור את העניין הזה, וכתוצאה מזה גם את הלגיטימיות לטרור, במידה שנצא מכל השטח. ומי שלא הבין מה קרה בלבנון, שיבין כרגע. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       - - -
       
מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       אני אגיע אליך. שב, תוך דקה אני אגיע אליך.
       
       יש "קטיושות" בלבנון בידי ה"חיזבאללה". הם לא משגרים אותן, כי אין להם לגיטימיות לשגר אותן. וזה דבר חזק בפני עצמו. וההנחה היא – ואני לא מתפשר עליה אף פעם - תמיד אנחנו החזקים ועושים את הפעולה ממקור של עוצמה ולא ממקור של בריחה. 
       
       נדרשת תפיסה אסטרטגית שלמה, חדשה, שונה, שאיננה בליכוד. ראש הממשלה שרון עדיין לא הפנים את זה. זה יגיע בהמשך. ולכן כרגע התוכנית היא לא טובה. פוליטית, קודם כול שיהיה ברור - - 

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       נא לסיים.

מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       - - ממשלתו של שרון היא ממשלה רעה. היא הביאה את מדינת ישראל אל עברי פי פחת. החיבור של ראש הממשלה שרון ויושב-ראש שינוי, לפיד, הביא את מדינת ישראל למצבים שהיא אף פעם לא היתה בהם, ב-56 שנותיה. הם הצליחו להביא אותה לשם.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה.

מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       הממשלה היא רעה – סליחה, יולי, אני חייב לסיים - -

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אתה חייב לסיים, זה נכון.

מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       - - אבל צריך להבין שראש הממשלה נוקט מהלכים נכונים. אין לי הלוקסוס, חבר הכנסת בניזרי, לעמוד כאן ולהשתלח בראש הממשלה על תוכנית שהיא נכונה, ולעסוק בדברים שאתה עוסק בהם – בצדק – אבל התוכנית הזאת עדיפה מהכול - -

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה.

מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       - - והיא תשנה גם את המצב החברתי. ולכן - -

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       - - - תוכנית נכונה - - -


מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       - -  אין ספק שהכיוון נכון. אין ספק שהכיוון נכון - -

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       זה דיון מאוד מעניין, אבל אין זמן.

מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       - - והוא יחלץ אותנו גם מהצרות שאתה מדבר עליהן. ולכן אנחנו, כאופוזיציה אחראית, לא כפי שהליכוד היה בשעתו, בזמן אוסלו, אלא כאופוזיציה אחראית, נעקוב ונתמוך. לא לעולם חוסן. כאשר נחשוב שמישהו מרמה, מזייף, חותך בפינות, אנחנו נתנהג אחרת - - 

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה.

מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       - - ננהג מתוך אחריות לאומית, וכך גם נצביע בהצבעת האי-אמון היום בכנסת. תודה רבה.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת מתן וילנאי. אני מבקש משאר הדוברים להשמיע את הטיעונים שלהם בתוך חמש הדקות שניתנות להם. 
       
       חבר הכנסת יחיאל חזן – לא נמצא. חבר הכנסת אהוד רצאבי – בבקשה, אדוני, ארבע דקות לרשותך. אני לא יודע ממה נובע הקיפוח הזה, אבל זה מה שיש. אה, כן, כי יש לסיעת שינוי שני דוברים. 

אהוד רצאבי (שינוי):
       
       סיעה קטנה - - -

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       בבקשה, חבר הכנסת רצאבי. ארבע דקות. 

אהוד רצאבי (שינוי):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, בחודש נובמבר 2003 קיבלה סיעת שינוי פה-אחד תוכנית מדינית בת 12 סעיפים. מטרת התוכנית היתה לחדש את התהליך המדיני עם הפלסטינים. בסעיף 8 של התוכנית נאמר, כי אם הפסקת האש תחזיק מעמד, ישראל תחליף את החיילים המגינים על נצרים, מתוך מגמה לפנות גם אותם בבוא העת. חלפה חצי שנה, והממשלה קיבלה החלטה אמיצה – לפנות לא רק את נצרים, אלא את כל ההתנחלויות ברצועת-עזה.
       
       רבותי חברי הכנסת, ההחלטה היתה נכונה, צודקת ואמיצה, וחבל שהתקבלה רק עכשיו. הציבור תומך ביציאה חד-צדדית מרצועת-עזה, משום שהתחושה היא שאין לנו מה לחפש שם. שינוי לא תיתן לתהליך להתמסמס וללכת לאיבוד. יש בכנסת חברים שקיוו שהתינוק הזה לא ייוולד, אבל הוא נולד. אנחנו לא ניתן - - 

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       הוא ימות. 

אהוד רצאבי (שינוי):
       
       - -  לילד הזה למות או להישאר נכה - - 

משולם נהרי (ש"ס):
       
       - - - 

אהוד רצאבי (שינוי):
       
       - - אנחנו רוצים לראות את הילד הזה מתבגר במהרה, ומשלים את תעודת הבגרות שלו. 
       
       אנחנו צריכים לצאת משם, לעזוב את המקום הזה. זה מה שהבטחנו לציבור, זה מה שרוב הציבור רוצה, ולא ייתכן שמתי מעט יכתיבו לנו את המשך דרכנו בחיים. הדבר הזה צריך להסתיים, ומהר. 
       
       כעת, משהחלו הדיונים על הפינוי, יש לתת את הדעת על הפיצויים ועל בניית יישובים חדשים או על הרחבתם של יישובים קיימים - -


משולם נהרי (ש"ס):
       
       - - - לא קראת – הוא לא קרא - - -

אהוד רצאבי (שינוי):
       
       אל תפריע לי, חבר הכנסת הנכבד. - - שיקלטו את התושבים שיתפנו. 
       
       נושא הפיצויים הוא סבוך ומורכב, וגם כואב. אסור לשכוח שמדובר במשפחות שגרות שם שנות דור, משפחות שעברו טראומות וכבר נעקרו מיישובים קודמים, ובסך הכול אנחנו שלחנו אותם לשם. אנחנו צריכים לעזור להם לארוז את מיטלטליהם, לפרק את בתיהם ולעזוב בדרך מכובדת. 
       
       הממשלה צריכה לבוא לקראתם כמה שיותר, אך מצד שני אסור שהדבר הזה יהפוך אמצעי לסחיטת אוצר המדינה. לכן יש לקבוע קריטריונים ברורים לפיצוי על הרכוש שיישאר שם, ממזלג ועד מחרשה; ממכונת כביסה ועד מכונת אריזה. 
       
       אני מנצל את הבמה הזאת כדי לקרוא לקהל, לקרוא לציבור, לגלות אמפתיה כלפי המתנחלים. למרות חילוקי הדעות הפוליטיים, שמן הסתם קיימים, אל לנו לשכוח שהמתנחלים האלה נשלחו על-ידינו, במצוותנו, במצוות הממשלות הקודמות, במצוות אותה ממשלה שלמעשה החליטה כרגע להחזיר אותם לתוך גבולות ישראל, לתוך "הקו הירוק". 
       
       ומעט מהפן הכלכלי – בואו נזכור דבר אחד: ככל שיש לנו הישגים מכובדים – לממשלה הזאת יש הישגים מכובדים בפן הכלכלי – לא תהיה בזה כל התקדמות, לא תהיה בזה כל הצלחה, ללא התקדמות בתהליך המדיני. ללא תהליך של שלום לא תהיה לתהליכים שאנחנו נמצאים בהם כרגע כל אפשרות להביא את מדינת ישראל להבראה כוללת, ולכן, זה רק מחזק את מה שאמרתי בהתחלה: יש להמשיך בתהליך החד-צדדי, והלוואי שייהפך לתהליך דו-צדדי. תודה רבה.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת רצאבי, גם על כך שעמד יפה מאוד במסגרת הזמן. חבר הכנסת אבשלום וילן – בבקשה, אדוני. אחריו - חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, ואם לא נזכה לראותו – חבר הכנסת יעקב ליצמן מיהדות התורה. 

קריאה:
       
       ואם הוא לא יהיה?

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת מוחמד ברכה. בבקשה, חבר הכנסת וילן. 

אבשלום וילן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לשמוע פה את הנאום היפה והמנומק – באמת – של השר לשעבר חבר הכנסת בני אלון, אני מודה שהוא מעלה בי הרהורים נוגים. 
       
       קודם כול – ובאמת לא ארד היום לרמה האישית, אנסה להתווכח עניינית, אבל כאשר עומד פה השר אלון ואומר: "אריק ערק" – ומה עשה בני אלון? בני ברח. אם היה בו קורטוב אמיתי של כבוד, היה עומד על דעותיו, לוחם עליהן באומץ, כפי שעשה פה היום. מה, הוא משחק אתנו מחבואים? שישי-שבת? הספורט הלאומי? לאן נעלם בני? חפש את הילד? איפה בני? זה רציני? ככה מנהלים ויכוח ציבורי? 
       
       אגב, אני מסכים עם השר לשעבר אלון: הפיטורים היו לא דמוקרטיים, לא נכונים, ולא בצורה כזאת מנהלים פוליטיקה. אבל מי שמתחבר בבריתות פוליטיות עם מפלגות מסוימות, שלא יתפלא שהנורמות שם עוברות גם אליו. 
       
       יותר מזה, השר לשעבר בני אלון עמד ודיבר פה על ה"אינדיאנים". הוא לא הצ'יף, הוא הכומר שמביא לאינדיאנים את התורה, אחרת איך תסביר שהוא התחבר לכל הנוצרים החדשים בארצות-הברית? כספם טהור. אבל מישהו פעם אמר – השר לשעבר בני אלון נתן לעצמו דין-וחשבון מיהם אותם נוצרים חדשים? מהו חזון אחרית הימים שלהם? מה יקרה פה, בציון, בבוא הגאולה? יהודים לא ישבו פה. אבל בטווח הקצר משתפים פעולה. זה מוסרי? זה יהודי? ברית עם הנוצרים החדשים, הפונדמנטליסטים? למה, לכסף אין ריח? 
       
       יותר מזה, בואו נלך הלאה. קראנו ריאיון מצמרר השבוע עם ידידו הטוב של השר לשעבר בני אלון, משה פייגלין. מצמרר, משום שראית תפיסה כהניסטית, גזענית, שמתעלמת מכל מה שקורה בעולם ורואה רק את האמת הפנימית שלה. וזאת תפיסה של כת, כת משיחית. 
       
       בני אלון הוא חברו הטוב של משה פייגלין. מה לאיש האיחוד הלאומי ולמפקד הליכוד? משה פייגלין, על-פי תפיסתו, פקד הרבה מאוד אנשים – יש אומרים 10,000, יש אומרים יותר – אל תוך הליכוד. לשם מה? כדי לבוא ולכבוש מבפנים את הליכוד בעמדה סופר-קיצונית, שמנוגדת לאידיאולוגיה של הליכוד. הוא אומר את זה בגלוי. מיהו חברו הטוב של פייגלין? בני אלון, השר לשעבר. ציפיתי מ"בני ברח" דבר אחד – שיגיד: דרכו אינה דרכי, אני לא מקבל את השיטה הזאת. אידיאולוגית – אדרבה, יבוא פייגלין לאיחוד הלאומי, יתמודד על האמת האידיאולוגית שלו פה, אבל להשתלט על גוף אחר? 
       
       תסלח לי. זה מזכיר לי תיאוריות שאני לא אזכיר אותן, אבל בשנות ה-20 הן נכתבו בספר מאוד-מאוד בעייתי מבחינת העם היהודי. 

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אריק שרון בא מהמפא"יניקים. גם לו אתה אומר לחזור למפא"י?

אבשלום וילן (מרצ):
       
       אני חושב שבמובן מסוים, באורח מאוד פרדוקסלי, אריק שרון היום בהחלט משלים מהפך היסטורי. אל תדאג, בדרך הוא עוד יגרום הרבה מאוד נזקים.  

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אז מי - - -

אבשלום וילן (מרצ):
       
       אני חושב שעכשיו הוא מנסה לעשות מחטף וגנבת סוסים – האישור של הגדר באריאל אתמול היה התחכמות, ויהיו עוד הרבה מאוד התחכמויות – אם אתה רוצה, מפא"יניקיות ברוח מפא"י של העבר, לא של הנוכחית שמתרפסת באפס מחיר וזוחלת אל עבר הממשלה. אנחנו מדברים פה על אידיאולוגיה. 
       
       אני חושב שמי שבא לנאום פה על תרבות ה"אינדיאנים" וחושב שבצורה כזאת הוא יביא את האור, והוא מדבר בשם העם - הרי מה הטרגדיה? הטרגדיה איננה עם אנשי גוש-קטיף, והטרגדיה איננה עם המתנחלים. ברמה האישית, רובם המכריע הם אנשים טובים. איפה אהוד רצאבי? הוויכוח הוא על טיבם של האנשים? הוויכוח האמיתי הוא, שאותה קבוצה מתעלמת מהמאזן הדמוגרפי, מתעלמת מהעובדה שבתוך חמש שנים אנחנו היהודים נהווה מיעוט בין הירדן לים, מתעלמת מהעובדה שאי-אפשר ללכת נגד כל הקהילה הבין-לאומית, נגד כל העולם, מתעלמת מהעובדה שאם אנחנו רוצים להיות פה, מדינה יהודית דמוקרטית, מדינה יהודית, אבל גם מדינה של כל אזרחיה, אי-אפשר להמשיך במציאות שמובילה אותנו למדינה דו-לאומית, במציאות שמובילה אותנו לסינדרום של דרום-אפריקה. ואת האסון הזה, בנחישות שראינו, כפי שהציג בני שברח היום, בנחישות הזאת ייחרב הבית השלישי. 
       
       ולכן, אני רוצה לשמוע סוף-סוף פעם אחת גם את מפלגת שינוי, מה אתם באמת חושבים על הסדר הקבע ולאן אנחנו הולכים, לא לאן אנחנו בורחים. תודה, אדוני. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת וילן. חבר הכנסת ניסן סלומינסקי - כפי שאמרנו, איננו. חבר הכנסת יעקב ליצמן  - גם הוא לא נמצא. חבר הכנסת מוחמד ברכה. חמש דקות לרשות אדוני. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מוזרות דרכי הפוליטיקה. לרגע קט ירד מהדוכן איש מפלגת יחד, מפלגת מרצ, שהתפלמס דווקא עם האיחוד הלאומי, תוך סינגור מוסווה או מוצהר על הממשלה. נפלאות דרכי הפוליטיקה. 
       
       הוא אפילו הפנה שאלה לאנשי שינוי מה דעתם על הסדר הקבע. הסדר הקבע על-פי תפיסתה של הממשלה הזאת בעצם מתהווה היום בממשלה ועל הקרקע. הסדר הקבע של שרון מורכב משני דברים, משני מרכיבים. הראשון הוא ההינתקות, זאת אומרת, לפתור את הבעיות של הכובש בעזה על-ידי הוצאת ההתנחלויות; אבל השליטה תישאר גם על הים, גם על שדה התעופה, גם על הגבולות, גם על המעברים, גם על האוויר, כמובן. בית-הכלא רק יהיה יותר גדול, והסוהר לא יהיה בתוכו. 
       
       המרכיב השני הוא המשך בניית הגדר. חבר הכנסת וילן, שהתרעם על העובדה שבונים סביב אריאל - אבל זו התוכנית, מה אתה מתפלא פה? התוכנית היא לבנות את הגדר כך שתשסע את הגדה המערבית לארבעה חלקים, ותספח דה-פקטו את גושי ההתנחלויות למדינת ישראל. שני המרכיבים אמורים להסתיים בסוף שנת 2005 - גם ההינתקות מעזה, וגם בניית הגדר ושיסוע הגדה המערבית. זה פתרון הקבע. 
       
       מה אתה שואל? מה השאלה כאן? זה פתרון הקבע של שרון, שהוא סיפוח התנחלויות, שהוא פתרון הבעיה של הכיבוש בעזה או פריסה מחדש של הכיבוש בעזה. שהוא למוטט כל אפשרות להקמת מדינה פלסטינית, תוך הישענות על ההבטחות של בוש מ-14 באפריל, שגם הוא הכריע בסוגיית הפליטים, ואמר שהפליטים יכולים לחזור רק למדינה הפלסטינית שתקום. והמדינה הפלסטינית שתקום, איפה? - בכלא של עזה ובארבעת הקנטונים בגדה המערבית, וזה לא מדינה ולא נעליים. זה הסדר הקבע. 
       
       ולכן אני מתפלא גם על אנשי מרצ וגם על אנשי העבודה, אנשי מרצ שהולכים היום להימנע או להצביע ברגליים, או אנשי העבודה שזוחלים. ואני מצטער, עמרם מצנע, גם אתה בין אלה שמתחילים להאמין לאריק שרון. על מה? מה קרה לכם? לפחות כמפלגות של אופוזיציה תוציאו ציוצים של מפלגות אופוזיציה. נוח מאוד להתווכח עם הנדל ובני אלון, כאנשים שנמצאים במרכז המפה ושמאלה כביכול. נוח מאוד. אבל כנראה שגם נוח לכם מאוד להתיישר ולהזדחל בתוך הקו של שרון. מה קרה לכם? לאן אתם הולכים? מחנה השפויים הולך ומידלדל. המערך הוא של התיישרות בתוך הקונספציה של שרון, שהיא קונספציה הרסנית, גם מדינית, אבל גם כלכלית. מה קרה? אילו הבטחות יש לכם? ממתי אתם מאמינים לשרון? תנו לו כמה חודשים להוציא התנחלות אחת או שתיים, אחר כך תתחילו להוציא קולות אחרים של צהלה. 
       
       כאילו הכול תלוי עכשיו במזוז. אם מזוז לא יגיש כתב אישום נגד שרון, אז הדרך סלולה לממשלה. כאילו אין בעיות של כלכלה, אין בעיות של קשישים, אין בעיות של עוני, אין בעיות של משכורות של עובדי רשויות, אין בעיות של אבטלה. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       לא, כאילו שחוות הדעת של מזוז מנקה את שרון. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       נכון, כאילו. הרי במקרה הטוב ביותר, מזוז מה יגיד? יגיד שהוא לא יכול להגיש כתב אישום בגלל חוסר ראיות; שהוא לא רוצה לגרום לחילופי שלטון או להדחת ראש ממשלה בגלל דברים שיש בהם 10% שיכול להיות שהוא לא יכול להוכיח אותם בבית-משפט. העננה לא תוסר. 
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מאחר שיש התקדמות בחקירה, החקירה נחלשת. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       מטבעות הלשון שלך, אני לא מהחסידים הגדולים שלהן. 
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       ברוך השם. 
       
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       ברוך השם יום-יום. יום-יום. אבל, אגב, שמעתי שבמשפחה שלך יש בחור שהוא בסדר. ברוך השם. 
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       ברוך השם הוא בסדר, לא כמוך. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       דודים לא אחראים לאחיינים. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, הגילוי ה"מרעיש" היום היה של השר שטרית, שהוא מדבר על מהלכים כלכליים פרטניים שהוא קיבל עליהם את הסכמתה של ארצות-הברית. אז בסדר. שרון מוותר על הנדל כדי לרצות את בוש. יפה. ונתניהו מוותר על החלשים ועל הקשישים ועל העניים ועל המובטלים כדי לרצות אותה כתובת, את האמריקנים. בסופו של דבר המדינה הזאת הולכת בצעדי ענק לכיוון של רפובליקת בננות. תודה רבה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת ברכה. חברת הכנסת רוחמה אברהם - איננה. למען הסר ספק, מי שקראתי בשמו, ולא היה באולם, הפסיד את תורו לצמיתות. חבר הכנסת עמיר פרץ - בבקשה, אדוני, חמש דקות. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני יודע שהריטואל של הצעות האי-אמון נראה כאילו אנחנו ממחזרים את עצמנו, ואני רואה את החברים מהאיחוד הלאומי שאך לא מזמן אמרו לנו: מדוע אתם מבזבזים את זמנכם על הצעות אי-אמון? והנה, חבר הכנסת הנדל, לעולם לא תדע איך הכלים הפרלמנטריים האלה שנראים חסרי ערך פתאום הופכים הכלי שבו אתה יכול לומר את דברך, אם אני מסכים אתך ואם לא. אבל זאת זכותך. ולכן, אנחנו נעמוד כאן כל שבוע, בכל פעם שיזדמן לנו, כדי שנאמר את דעתנו על הממשלה. 
       
       אני חושב שהולך להיווצר פה מצב בלתי הגיוני לחלוטין. אני פונה לחברי ממפלגת העבודה ואומר לכם: נניח שבאמת ראש הממשלה מתכוון לפנות את ההתנחלויות ולפנות את כל האזור הצפוני ברצועת-עזה. הרי נגיע ל-2005. מה יקרה ב-2005? תיגמר כל המדיניות ששואפת להמשך תהליך השלום? האם היא תסתיים בכך? הרי במידה מסוימת כניסה לממשלת אחדות היום יכולה ליצור מצב שבעצם נותנים לממשלת שרון את הזכות להפסיק דקה אחרי שהוא גמר את נושא עזה. אין דבר מסוכן מזה. 
       
       אני פונה לחברי עמרם מצנע שנמצא כאן. אני חושב שמוכרחים, במצב שנוצר, שרוב חברי הכנסת היום מייצגים עמדות שהם לא התייצבו אתן לבחירות ברוב הסיעות, אם הליכוד, אם שינוי או מפלגות אחרות, ללכת בחזרה לציבור כדי לקבל מחדש אמון על כל הנושאים. אני יכול לומר, שלהערכתי, כפי שאני מכיר את הדינמיקה בכנסת, במאי 2005 תתקיימנה הבחירות, ולכל המאוחר - ביוני 2005.
       
קריאה:
       
       - - -
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       שינסו כל מיני - - -
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       או שיוחלף ראש הממשלה בלי בחירות.
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אני מציע לך לא לבנות על כך. ראית שבנית על הרבה חברים בתוך הליכוד שיהיו אתך. חברי צבי הנדל, אני מקווה שלא תצליח במהלכים הפוליטיים שלך, כי אני מתנגד לעמדותיך, אבל כעצת ידיד: אל תבנה על כל חזית הסירוב שנמצאת היום בליכוד, כי ברגע האמת של הפלת ממשלה הם יעדיפו לשמר את מקומותיהם בכנסת מאשר ללכת אחרי ההצהרות הגדולות.
       
       אבל אנחנו דנים בהצעות אי-אמון שעיקרן התפיסה והמדיניות הכלכלית-החברתית. הגיע הזמן להפסיק להטעות את הציבור. אני מתפלא על חברי מאיר שטרית, שמתנדב בכל פעם לבוא ולהגן על המדיניות הזאת. אני מתפלא על חברי מאיר שטרית, שיודע שבורסה היא מין בועה שבשלב מסוים מתפוצצת. למה לנסות להציג את העליות בבורסה כאילו הן ההוכחה שהמדיניות הכלכלית-החברתית הצליחה? מה יקרה ביום שבו הבורסה תיפול? אין דרך אחרת: בורסה עולה - היא גם נופלת. ביום שהיא תיפול לאף שר לא יהיה אומץ להתייצב כאן ולומר לציבור מי הולך לשלם את המחיר של הנפילה הזאת, מי יפצה את האנשים על כך.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       למה אתה מתפלא על שטרית? סתם מעניין אותי לדעת. בגלל שמה?
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       כי אני יודע. אתה יודע מה? בכל זאת, אני חושב - - -
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       - - - ביבי נתניהו. למה אתה - - -?
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       מותר לי להתפלא. נתניהו - אני יודע את עמדותיו, את תפיסת עולמו, מאיזה בית-מדרש הוא הגיע ובאילו תלמים ושבילים הוא הלך. בכל זאת, אני חושב שמאיר שטרית הגיע ממקום אחר. בהחלט, בכל פעם שמאיר שטרית יאמר את המשנה הכלכלית של נתניהו, אני אביע פליאה. מותר לי.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       זו לא המשנה הכלכלית של נתניהו. זו המשנה הכלכלית של מאיר שטרית. הוא היה במשנה הזאת לפני שהוא עבד עם נתניהו ואחרי נתניהו, ואין שום סיבה להתפלא, חוץ מאשר דעות קדומות וסטיגמות מלאכותיות.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת עמיר פרץ, משפט סיכום.
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שכאשר אני שומע את טומי לפיד ואת ביבי נתניהו אומרים שהם לא יאפשרו למפלגת העבודה להיכנס, כי הם פוחדים שתהיה תביעה לשינוי המדיניות הכלכלית-החברתית, איך אמר השר טומי לפיד: שמא רוחו של עמיר פרץ תסתובב סביב שולחן הממשלה - אז אני רוצה להגיד גם לשר לפיד וגם לשר נתניהו: הפחדים שלהם הם תקווה גדולה לאזרחי ישראל, זו תקווה גדולה למובטלים שהפקרתם וביזיתם, זו תקווה גדולה לאמהות החד-הוריות שנטשתם והעלבתם, זו תקווה גדולה לאותן שכבות ביניים שהיום מוצאות את עצמן מתחת לקו העוני, וזו תקווה גדולה להחזיר לחברה הישראלית קצת יותר שפיות, כי אכזריות לא יכולה להיות לעולם מדיניות כלכלית שמדינת ישראל תסכים לה. האכזריות וההשפלה הן מדיניות שאנחנו צריכים לסלקה מהר ככל האפשר, ולכן אנחנו נצביע בעד הצעת האי-אמון.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת עמיר פרץ.
       
       לפני שאקרא לחבר הכנסת ואסל טאהא ואחריו לחבר הכנסת דהאמשה, סגן המזכיר הפנה את תשומת לבי לכך שהיתה החלטת ועדת הכנסת מיום ט"ו בסיוון התשל"א, 1971, שבדיון סיעתי - כרגע אנו בדיון סיעתי - אם הסיעה לא אמרה את דברה מכיוון שנציג הסיעה נעדר מן האולם, בכל זאת ישקול היושב-ראש לאפשר לאותה סיעה לומר את דברה, ואפילו כתוב "על-ידי חבר אחר" - רשאית הסיעה להציג חבר אחר. לכן, שתי הסיעות שהפסידו את תורן, יהדות התורה והמפד"ל, כי נציגיהן משום-מה לא היו באולם, כל אחד מנציגיהן בכל זאת יקבל שלוש דקות כדי להביא את דבר הסיעה ולהסביר לנו איך יצביעו באי-אמון. אבל זה יהיה לאחר שנשמע את חברי הכנסת טאהא ודהאמשה, שלא יצאו מן האולם וחיכו בסבלנות לתורם.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אם חבר הכנסת ניסן סלומינסקי לא יהיה, אני אוכל לייצג אותו?
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת סלומינסקי יהיה, והוא כבר מודע לסיכום הזה שזה עתה הסברתי. חבר הכנסת טאהא, בבקשה. לרשות אדוני חמש דקות.
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הבוקר הודיעו כל כלי התקשורת, כי מפלגת העבודה תימנע בהצבעת האי-אמון, וכי היא נחושה להמשיך ולתת רשת ביטחון לראש הממשלה. העבודה מבטיחה את קיומה של הממשלה הזאת, שאותה היא תקפה כל הזמן והאשימה כאילו היא מכשול בפני השגשוג הכלכלי, בפני השלום, בפני הפתרון ובפני ההידברות עם הפלסטינים. 
       
       רשת ביטחון, למי אתם נותנים? לממשלה ולראש ממשלה שיוצר ערפל, והתחיל לבנות ולהמשיך את החומה. הוא יצר ערפל כדי למנוע ולחסום את הראייה של עיניכם, על מנת שימשיך בבניית החומה - החומה הזאת שהפכה את חייהם של הפלסטינים לגיהינום. אדוני היושב-ראש, רק בשבוע האחרון ניתקו יותר מ-80,000 פלסטינים, שרובם תושבי ירושלים המזרחית, מעירם, מהמשפחות שלהם, מבתי-הספר. זאת הממשלה שמפלגת העבודה פורסת לה רשת ביטחון.
       
       אבל רשת - אפשר לדוג בה. כנראה רוצים לדוג כיסאות בממשלה. אני לא יודע אם זה יתאפשר ואם חברי הליכוד יאפשרו להם. כנראה גם שם מתלכדים ובונים גוש חזק וחוסם כדי למנוע ממפלגת העבודה, החפצה בכך, להיכנס לממשלה. לכן, היא פורסת רשת. היא רוצה לדוג. היא רוצה לתפוס משהו.
       
       אדוני היושב-ראש, מפלגת העבודה נותנת כתף ותומכת, ומבטיחה את קיומה של הממשלה הזאת, אף שבפומבי מכריזים יומם ולילה שממשיכים לבנות עוד התנחלויות ועוד חומות. למרות כל זה, הם נותנים כתף. תומכים. הכריזו על בניית התנחלות מצפון לבית-לחם כדי ליצור רצף טריטוריאלי עם גוש-עציון. האם חברי העבודה לא שמעו? האם מפלגת העבודה לא רואה מה שקורה בשטח? נראה שראש הממשלה, בערפל שיצר, הצליח לחסום את הראייה ומנע מהם לראות את העובדות המתרחשות בשטח.
       
       אדוני היושב-ראש, צווי הפקעה נשלחו לעשרות פלסטינים, אשר דרכם, אחרי שיבנו את הגדר, רוצים לספח יותר מ-150 קילומטרים רבועים לתחומי מדינת ישראל – באריאל, בעמנואל, בקדומים. הם חותכים את השטח הפלסטיני לפרוסות. האם חברי העבודה נותנים יד גם לזה? מה התוכנית של מפלגת העבודה? האם התוכנית בנויה על תוכניתו של שרון? הם רואים בה תוכנית וכיוון נכון? איזה כיוון? מתי זה יתחיל? מתי יפנו את ההתנחלויות? מתי זה יסתיים? אף אחד לא יודע. האם אתם יודעים? לכן אתם נותנים לו יד ופורסים לו רשת ביטחון להמשך שלטונו ולהמשך ממשלתו?
       
       אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת, שהורסת את החיים הנורמליים של הפלסטינים בכל התחומים, שמחסלת כל אפשרות של הידברות עם הפלסטינים, לא יצילו אותה והיא לא תמשיך לכהן זמן רב. בסופו של דבר היא תיפול. לכן, אני קורא לכל חברי הבית להצביע אי-אמון בממשלה הזאת.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת טאהא. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה – בבקשה, אדוני; חמש דקות לרשותך.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, ממשלה שכרגיל איננה – במיוחד בימים האלה, חברי חברי הכנסת, אני מתפלא על אלה שכנראה לא כל כך מבינים את מהלכיו של ראש הממשלה. יש שמאמינים לו ויש שאינם מאמינים לו. לדעתי, הדברים אינם קשים להבנה. ראש הממשלה הוא איש צבא, הוא איש מלחמות, איש קרבות, והוא יודע שאם הוא חלש בצד אחד של החזית, הוא צריך לשפר עמדות. הוא צריך לוותר על חלק שהוא חלש בו כדי להבטיח חלק שהוא חזק בו. זה בדיוק מה שהוא עושה. 
       
       הוא יודע שבעזה הוא לא יכול להכריע שום מלחמה, לא בדרכים צבאיות ולא בכניסה לעזה – הוא ניסה את זה כמה פעמים – גם לא בכל הסיכולים-חיסולים הממוקדים והלא-ממוקדים מהאוויר. כל הדברים האלה לא יכולים להכריע שום מלחמה בעזה, ולכן הוא הגיע למסקנה שצריך לצאת משם. אין יותר קל מזה – פשוט לשפר עמדות. 
       
       חברי הכנסת מהימין אומנם לא רוצים להבין זאת, וגם לא מוכנים לקבל את ההסברים שלו. זכותם – מה לעשות, לא כולם צריכים להיות אסטרטגים גדולים ואנשי צבא מעולים, מה גם שיש אנשי צבא שחולקים עליו. יש כאלה שעדיין סבורים שאפשר לאכול את כל העוגה ולהשאירה שלמה. 
       
       במקרה הזה הוא אומר: אני אעזוב את עזה, אבלע מקסימום אדמות בגדה המערבית, אמרר את חיי הפלסטינים, אבנה את גדר ההפרדה, אמנע כל סיכוי או אפשרות של הקמת מדינה פלסטינית שם, ומה אכפת לי שלא יהיה שלום ולא תהיינה הסכמות? מתי שרון רצה שלום? מתי הוא האמין שיהיה שלום עם הפלסטינים? אף פעם. אף פעם. אם הוא אומר את זה, הוא אומר את זה רק כדי לסבר את אוזני השומעים, כדי לרמות את בוש לנצח – בוש כנראה אף פעם לא יתפכח – ולרמות אחרים לתקופות מסוימות.
       
       מר שרון יצר במו-ידיו – הוא אומנם מצא משרתים טובים, אסטרטגים, אנשי אמ"ן ואנשי מודיעין – הוא בנה במו-ידיו את הקונספציה שאין צד פלסטיני, שאין פרטנר. אם אין פרטנר, למה אתם באים אליו בטענות שהוא לא עושה שלום? אין פרטנר – לא ערפאת, ולא אבו-מאזן, ולא הרשות הפלסטינית ולא אף אחד אחר. אין פרטנר, וכשאין פרטנר לא צריך לטרוח. מצד אחד צריך לעשות הכול – לקבוע עובדות בשטח, לבלוע איפה שרוצים, לעזוב איפה שקשה לבלוע ולקבוע את העתיד כפי שהוא רוצה, כפי שהוא חושב לנכון. 
       
       אומנם הדברים האלה יכולים גם להתפוצץ בפרצוף שלו, וזה מה שהעם הפלסטיני עושה. העם הפלסטיני לא רוצה לתת לו את הפרס של כניעה. העם הפלסטיני לא מוכן – לא אבו-מאזן, ולא דחלאן, ואפילו לא הילד הקטן ביותר בעם הפלסטיני – להיות  עכשיו סעד חדאד או להיות הגנרל לאחד בידי שרון. אפילו כשהוא הימר על הפלנגות הם ביישו אותו והראו לו שמבחינה אסטרטגית הוא לא תמיד יכול לבנות על אחרים או לקרוא את המפה נכון. את זה הוא לא רוצה לשנות. מר שרון בשלו. הוא עדיין מהמר על מלחמת אזרחים בתוך הפלסטינים, או על כך שיקום מנהיג פלסטיני שיאמר "כן" לשרון, "כן" לממשלת ישראל, כזה משת"פ, קוויזלינג, תקראו לזה איך שאתם רוצים, וכאשר ההזיות האלה תתנפצנה, מר שרון אולי יתפכח ויאמר סליחה לאלה שהוא רימה אותם ולאלה שהאמינו בו.
       
       אדוני היושב-ראש, האמת היא שחייבים להחליף את מר שרון ואת ממשלתו באנשים שבאמת יאמינו בשלום ויצעדו לקראתו. לזה יעזור רק דבר אחד – לאחר הפלת הממשלה הזאת יש ללכת אל העם, שיאמר את דברו וישלח לכנסת אנשים שייצגו את העמדות שלו, ולא אנשים שמייצגים עמדות של אחרים או עמדות שהם לא קיבלו עליהן מנדט וייפוי כוח מהציבור. תודה רבה, אדוני.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת דהאמשה. חברת הכנסת אתי לבני – בבקשה, גברתי; ארבע דקות לרשותך.  לאחר מכן – חבר הכנסת מגלי והבה.
       
אתי לבני (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לברך את חברי מפלגת העבודה שחזרו אלינו מהחתונה המפורסמת במונקו, ואני מקווה שהם נהנו, מילאו את תפקידם וייצגו אותנו כראוי.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אבל אף פעם לא נדביק את קצב הנסיעות שלך. בחיים לא נגיע לזה. 
       
אתי לבני (שינוי):
       
       אני אשמח להתמודד אתך. כמו שאת יודעת, אני לא נוסעת לחתונות, אלא לייצג את ישראל במאבקים על דעת הקהל. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חברת הכנסת לבני, אפילו אני לא יודע במה מדובר, קל וחומר הצופים בבית. 
       
אתי לבני (שינוי):
       
       ראיתי היום ב-Ynet, שמשלחת מטעם הכנסת נסעה לברך אחד מעשירי צרפת ביום - - -
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       - - -  איזו משלחת?
       
אתי לבני (שינוי):
       
       מחברי הכנסת. משלחת של חברי מפלגת העבודה. קראתי באינטרנט.  
       
	כאשר שמעתי את הדברים של חבר הכנסת בני אלון היום, עצמתי את עיני והיה נדמה לי שאני נמצאת בתקופת התנ"ך. בא אלינו נביא זעם ומתאר לנו סיטואציות אפוקליפטיות, מתאר את מלחמת בני האור בבני החושך, מתאר את המאבק בין היהודים לערבים כמאבק דמים לעולם ועד. ראיתי את המשיחיות של אותו פלג בעם ישראל, שעומד על דעתו וחושב ומשכנע שלעולם לא יהיה פה, באזור שלנו, הסדר. 

       והנה, באה תוכנית ההתנתקות של ראש הממשלה ואומרת: בואו נהיה פרגמטיים, בואו נראה מה אנחנו יכולים ומה אנחנו לא יכולים. בואו נראה במה העולם יכול לגבות אותנו ובמה לא. אם אין אנו יכולים לנהל עכשיו משא-ומתן, בואו נתנתק באופן חד-צדדי ממקומות שלעולם לא נישאר בהם. ואפילו ייכנסו הפלסטינים לתוך הבתים וירקדו וישמחו, אז ירקדו וישמחו. האינטרס הגדול שלנו הוא לא להיות במקומות האלה. אם ירקדו וישמחו, זה לא קובע בשיקול הדעת אם להמשיך ולהקיז דם באותם מקומות. צריך להיות פרגמטיים, צריך לראות מה אפשר לעשות באזור הזה, כדי להזיז את המצב האיום והנורא שבו אנחנו נמצאים עכשיו.

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אוסלו, לא המתנחלים.

אתי לבני (שינוי):
       
       תוכנית ההתנתקות היא לא הטובה בתוכניות, ואולי גם לאור הדברים שעכשיו נבדקים בהערכות המודיעין, אולי בכל זאת אפשר לקיים משא-ומתן. מובן שמשא-ומתן והגעה להידברות עדיפים תמיד ממהלכים חד-צדדיים. אבל אם אי-אפשר, למה לא לעשות את הדברים האלה? למה לא לעשות דבר שהוא טוב לנו, הוא טוב לישראל, לבנינו ולנו, שחיים כאן? אנחנו צריכים לצאת מכל אותם המקומות, ויפה שעה אחת קודם ובבת-אחת.
       
       אני רוצה לומר כמה דברים לגבי התוכנית הכלכלית, שגם עליה הוגשה הצעת האי-אמון. אני מסתכלת על הדרישות שמעלות המפלגות שאמורות אולי להיכנס לקואליציה, בצורה כזאת או אחרת, ואני רואה את 300 מיליון השקל שאגודת ישראל והמפלגות החרדיות מבקשות כדי להיכנס לקואליציה. מה הדרישות של ש"ס? מה הדרישות של המפד"ל, של החלק שנשאר?

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       נא לסיים.

אתי לבני (שינוי):
       
       אני לא רואה בתוך כל הדרישות והכספים הגדולים שעומדים להידרש ממשרד האוצר תמורת הכניסה לקואליציה את הדאגה לחלשים, את הדאגה לגמלאים; אני לא רואה את הדאגה למקבלי הקצבאות. הדמגוגיה לחוד והביצוע לחוד. תודה.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחברת הכנסת אתי לבני. חבר הכנסת מגלי והבה - בבקשה, אדוני. לאחר מכן, מצעד המאחרים, חברי הכנסת סלומינסקי, ליצמן ורוחמה אברהם - כל אחד שלוש דקות.

מגלי והבה (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כשראיתי את הצעת האי-אמון של האיחוד הלאומי נזכרתי בפתגם המפורסם: אם באים אליך בטענות גם מימין וגם משמאל, כנראה אתה בדרך הנכונה. 

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - -

מגלי והבה (הליכוד):
       
       עוד לפני שבועיים תקפה האופוזיציה את הממשלה בטענה שאין לה תוכנית מדינית. היום האופוזיציה תוקפת את הממשלה כי יש לה תוכנית מדינית. כמו שאומר הפתגם, כנראה אנחנו בדרך הנכונה.
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אף שאני עומד כאן ומדבר נגד עמדת האיחוד הלאומי, יש לי הערכה רבה למפלגות הימין על דבקותן ואמונתן ועל נכונותן לשלם מחיר על כך. אבל יש לי גם ביקורת קשה עליהן, ואני סבור שהם צריכים להאזין לה כי היא באה מהלב. רבותי, המקצוע שלנו בבית הזה הוא פוליטיקה. וכבר אמר מי שאמר, שפוליטיקה היא אמנות האפשר. לא תמיד מצליח כל אחד מאתנו לממש את כל הרצונות ואת כל המטרות שהציב לעצמו. האם במקרה כזה הוא צריך להרים ידיים ולוותר על הכול? אני פונה אל אנשי מפלגת הימין ושואל: גם אם אינכם משוכנעים בטיעוניו של ראש הממשלה וגם אם אתם סבורים שהוא טועה, האם זו סיבה לוותר על הכול? האם משום שנראה לכם שסוגיית גוש-קטיף הוכרעה, נכון מבחינתכם לוותר על המערכה לשמירת גושי ההתיישבות ביהודה ושומרון?

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מי מוותר?

מגלי והבה (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אינני מזלזל באידיאולוגיה, באמונה ובערכים. גם לי יש ערכים וגם לי יש קווים אדומים. אבל התנהגות האיחוד הלאומי וחלק מן המפד"ל איננה מבטאת ערכים או אידיאולוגיה. התנהגות זו היא שבירת כלים שעלולה לפגוע קודם כול ולפני הכול בערכים שעליהם האיחוד הלאומי והמפד"ל מתכוונים להגן.

       הרי אנחנו יודעים שבתוכנית המדינית הזאת - מה ראש הממשלה השיג מהאמריקנים ואיזו הכרה של שלוש הנקודות החשובות והעקרוניות גם לך וגם לכולנו: אין חזרה לגבולות 1967, אין זכות שיבה, ויש שמירה על גושי ההתיישבות. אלה שלושת הדברים שנכתבו והוכרעו והסכימו עליהם.

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       זה ברק הסכים.

מגלי והבה (הליכוד):
       
       אלה הדברים שאכן היו והתקיימו וגם הוכרזו ומצאנו להם ביטוי. אפילו התחילו בחקיקה בקונגרס, והחקיקה נעצרה כי אנחנו עדיין לא קיבלנו החלטות. אבל ברגע שקיבלנו החלטות, שזו התוכנית המדינית שלנו, אלה הדברים החשובים שיישמרו לנו. ראש הממשלה הולך ובונה את המדיניות הזאת בדרך הנכונה. הרי ראש הממשלה עצמו מצהיר כי מטרת תוכניתו היא להצליח ולשמר את גושי ההתיישבות ביהודה ושומרון בריבונות ישראל. הוא הצליח להביא לתמיכה אמריקנית בעניין, ורבים הסיכויים שבמהלך הזה, יותר מאשר בכל הדיבורים הגבוהים, הוא יביא לשמירת גושי ההתיישבות בריבונות ישראל, ונדמה לי שאלה המטרות שלכם במפלגות האיחוד הלאומי והמפד"ל.
       
       לכן, רבותי, כאיש הליכוד אני מישיר מבט לכל אחד מחברי הבית הזה ולכל אזרח שצופה בנו עכשיו ושואל: מה נכון יותר לשמירה על ארץ-ישראל? ההתעקשות על הכול או לא כלום, שעלולה להשאיר אותנו עם כלום, או התנהלות חכמה, שגם אם היא כרוכה במחיר כואב, היא היחידה שיכולה להביא להשגת המטרה?
       
       אני אומר לכם כאיש ליכוד, שאני סבור שרק תוכנית הממשלה תשמור באמת על גושי ההתיישבות ביהודה ושומרון, ולכן אני קורא לחברי הבית הזה לדחות את הצעת האי-אמון. תודה רבה.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת והבה. חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת יעקב ליצמן.

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין כאן שר או סגן שר.
       
עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       יש כמה אקסים.

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       יש שרים פוטנציאלים. יש אקסים ויש עתידיים. 
       
       יש בחיים תופעות, שגם הדמיון כנראה לא יכול לדמיין, ואחת מהן מתרחשת ודאי בתקופה זו. ראש הממשלה מגיש תוכנית התנתקות, תוכנית נוראה; תוכנית ששוברת את כל עקרונות הציונות, את כל העקרונות שעליהם חונכנו; הולכת לשבור חלקים מארץ-ישראל, הולכת להזיז אנשים שיושבים שם בצדק, ביושר, על-פי ממשלות ישראל, בניגוד לכול - שום חוק כבוד אדם וחירותו וכל דבר אחר שרק אפשר. לשם שלחו אותם והם יושבים שם והולכים להזיז אותם. זה דבר נורא, ואני לא חושב שיש איזו מדינה בעולם שעושה את זה.

       מפלגתי, כל-כולה, על כל חבריה, מתנגדת באופן נחרץ לתוכנית הזאת, וקיבלה על עצמה לעשות כל מה שאפשר כדי לעצור, לטרפד ולעכב את ביצוע התוכנית הנוראה הזאת. ויש בינינו מחלוקת, מחלוקת בטקטיקה: מהי הדרך היותר-נכונה להשיג את המטרה. חלק מאתנו חושבים, שאם נעזוב את הקואליציה נוכל לפעול יותר – אולי להפיל את ראש הממשלה, אולי להפיל את הממשלה, אולי לארגן תנועה ציבורית – וכך נוכל לפעול טוב יותר לטרפד את המהלך. חלק אחר חושב, שאולי עדיין מבפנים, מאחר שאנחנו לשון המאזניים – וזה לא סוד, אנחנו לשון המאזניים – אולי מכוח זה נוכל לעכב ולשבש. כל דרך יש בה ההיגיון שלה, ואנחנו לא יודעים מהי הדרך הנכונה. נמצאנו במצב של מפלגה מלוכדת – וכך גם החלטנו: אנחנו ממשיכים לעבוד יחד; מפלגה מלוכדת במטרה ובמשימה שלה ומפוצלת בחשיבה מהי הדרך הנכונה.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       נא לסיים.
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       יכול להיות שבתוך זמן קצר יתברר שאין דרך להשפיע מבפנים, וכולנו נהיה כאן, ואולי להיפך, אבל בינתיים קיבלנו על עצמנו לפעול יחד, ובנושא הספציפי הזה לפעול בשני ראשים, האחד בדרך הזאת והאחד בדרך הזאת, ולראות איזו דרך תצליח, ואותה דרך שתצליח, האחרים יצטרפו אליה.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה. תודה רבה. אנחנו נשאיר את חבר הכנסת אריאל במתח – הוא לא ידע מה תעשו באי-אמון היום. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       לא אני, הוא עצר אותי.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       בבקשה, חבר הכנסת יעקב ליצמן. אחריו - חברת הכנסת רוחמה אברהם. 

יאיר פרץ (ש"ס):
       
       תשבי יתרץ קושיות ובעיות – תיק"ו.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, דבר ראשון, תודה רבה על שאפשרת לי לדבר לפנים משורת הדין. 
       
       בעצם אנחנו, הציבור החרדי, מעבר לכל הדברים של האי-אמון שיש לנו בממשלה, חייבים להתמקד באי-אמון בשרת החינוך. זה לא סוד שהיום משרד החינוך מוביל בכל הגזירות נגד הציבור החרדי – אם  בישיבות, אם בגנים, אם בת"תים, אם בסמינרים – ולכן הגיע הזמן לדרוש את פיטוריה של שרת החינוך. כציבור גדול, אין שום סיבה בעולם שנסבול, ואין סיבה שיתנכלו לציבור החרדי כפי שמתנכלים לו היום.
       
       שרת החינוך ועוזרה עושים כל דבר שאפשר כדי לפגוע במוסדות התורה, ועל כך אני חושב שלא צריך לעבור – ואסור לעבור – לסדר-היום, ובין כל הסיבות וכל הדברים שאנחנו מביעים בגללם אי-אמון בממשלה, האי-אמון שלנו הוא בעיקר נגד שרת החינוך ונגד משרד החינוך.
       
       הדבר השני – ואני רוצה לנגוע בו בזמן הקצר שיש לי – הוא הפסק של הבג"ץ היום. אני חושב שבג"ץ לא הוכיח היום – כי הוא הוכיח את הדבר כבר מזמן – אלא רק חוזר ומחדיר לציבור שאנחנו לא מדינה יהודית. בג"ץ אומר כל הזמן: לא צריך להתחשב בשום דבר, גם הדבר המאוס והשקוץ ביותר שיש – חזיר – גם על זה אין מעצורים לבג"ץ. הייתי רוצה לשמוע בבג"ץ, למשל, על כביש בר-אילן – שזה כביש של 100% תושבים חרדים – למה בג"ץ פסק שצריך לפתוח אותו בשבת? הרי הוא כולו חרדי. אם צריך להתחשב ברוב התושבים, לעשות משאל – בג"ץ פשוט ירדו מהפסים. 
       
       לכן – אני חושב שבזה לא יצאתי אפילו ידי מחאה – התחילו לנגוע בכל הדברים: היום זה חזיר, מחר זה יכול להיות שבת, מחרתיים זה יכול להיות כל דבר אחר. אין להם מעצורים. לא משנה אם זה הרכב של שלושה שופטים, שופט אחד, שבעה שופטים, תשעה שופטים – הכול היינו הך. 
       
       שמעתי היום את ראש עיריית אשדוד צבי צילקר, ואני חייב לציין לשבח את מה שהוא אמר. כי אם כאן, במדינה, נוהגים כך רוב במיעוט, מחר יאסרו במקומות מסוימים – במדינות מסוימות – את השחיטה, כי רוב התושבים לא רוצים שחיטה, כי הם לא יהודים. תודה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת ליצמן. חברת הכנסת רוחמה אברהם. לאחר מכן - חבר הכנסת אלי ישי.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את אלברט אזולאי, את יוסי אוטמזגין ואת אבי בנזיקרי, חברים יקרים מדימונה, שבאו לבטא דבר אחד: את פתיחת מאבקה של העיר דימונה בכל נושא הגבולות. אני רוצה לקרוא מכאן גם לראש הממשלה וגם לשר הפנים לעשות הכול כדי שדימונה אומנם תקבל את מה שמגיע לה. מכאן אני אומרת לכם: אנחנו אתכם.
       
       ושוב להצעות האי-אמון. אני רוצה לומר לחברי מהאופוזיציה, שלדעתי הם צריכים להפנים את האמרה – הפוסל במומו פוסל. אני חושבת שהיום, יותר מתמיד, אתם צריכים למחוא כפיים על כל הישגי הממשלה. היום אתם צריכים למחוא כפיים על האומץ, על הנחישות. תודו שהיום, יותר מתמיד, כולנו צריכים להתפעל מההישגים האלה: מהריסון המוניטרי, מהריסון בתקציב, מההישגים בתחום האינפלציה, מההתקדמות בתחום ההפרטה ומהדרך המדינית האמיצה שראש הממשלה והממשלה מובילים בנחישות ובאומץ. 
       
       אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת הצליחה לייצב את המשק ולהניעו בחזרה אל דרך המלך. הממשלה הזאת הצליחה לעלות על דרך המלך גם בנושא המדיני. וגם בעולם – זה לא סוד – הממשלה הזאת זוכה לשבחים, ביחס הבין-לאומי, על כושר ההחלטה המדיני והכלכלי. 
       
       תנאי הכרחי לצמיחה הוא הפחתה בביורוקרטיה. תנאי הכרחי לשגשוג הוא הגברת התחרות. חובה להפחית את ההתערבות הממשלתית במשק ולתת לכוחות השוק לעשות את שלהם, ואנחנו, כולנו, צריכים להפנים שלוקח זמן בין הבשלה להשקעה, בין התאוששות להחלמה, ובסופו של דבר כל הפגיעות האלה יביאו אתן רק בשורות טובות.
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כולנו, כל חברי הבית הזה, רוצים ביטחון כלכלי חזק. כולנו צריכים כלכלה שאפשר לבנות עליה. כולנו צריכים משק משגשג. כולנו צריכים שקט ברחובות, ותודו – תודה לאל, יש שקט. אנחנו צריכים את הביטחון, וכולנו צריכים דרך מדינית ברורה. ואת כל הדברים האלה רק הממשלה הזאת יודעת לעשות, ויכולה לעשות טוב יותר ונכון יותר, ביתר נחישות וביתר אומץ.
       
       אני מציעה לכל חברי חברי האופוזיציה, שלצערי הרב גודשים כאן את כל הספסלים: אל תבזו את עצמכם, הרי אי-אפשר לשטות בציבור לאורך זמן עם הצעות אי-אמון שלדעתי הן פופוליסטיות. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       - - -             

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       לסיום, עד אז אני מציעה לכם להתבונן מהצד וללמוד מאתנו כיצד נוטעים תקווה, כיצד משקמים כלכלה, כיצד נלחמים בטרור וכיצד מובילים דרך בנחישות, באומץ, וחשוב מכול, ברגישות ובתבונה. ולכן אני מציעה להסיר את הצעות האי-אמון הפופוליסטיות האלה. תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ותודה רבה על שאפשרת לי לדבר. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחברת הכנסת רוחמה אברהם. חבר הכנסת אלי ישי, בבקשה. שני הדוברים האחרונים הם חבר הכנסת עמרם מצנע וחבר הכנסת גדעון סער. חבר הכנסת אלי ישי, בבקשה. 
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כל שבוע אנחנו מגישים אי-אמון, ושואלים אותי אנשים מה זה יעזור, שהרי אין רוב שבו האי-אמון יתקבל. אבל אנחנו סבורים שבמדינה דמוקרטית, כחברי אופוזיציה – בתוך האופוזיציה נמצאת מפלגת העבודה שזוחלת לקואליציה, לפחות חלקים ממנה. תסכים אתי, עמרם, שזה בטח לא לטעמך – כשיש כזאת אופוזיציה צולעת, אנחנו חייבים להיות אופוזיציה יותר לוחמת. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       סוף-סוף אתה מודה שיש אופוזיציה צולעת. 
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אני מודה שמפלגת העבודה היא עם רגל בפנים מתחילת הקדנציה. זה לא סוד. אני אומר את האמת. אנחנו צריכים להיאבק בכל הכוח וניאבק ונצליח. אין ספק שמאי-אמון לאי-אמון, משבוע לשבוע, יותר ויותר אזרחים במדינת ישראל מאבדים את האמון בממשלה. 
       
       הממשלה מתנתקת מאזרחי מדינת ישראל. הממשלה מתנתקת מהמצוקות החברתיות. הממשלה מתנתקת מארץ-ישראל. הממשלה מתנתקת מהזהות היהודית, ובפרט אחרי הפסיקה שניתנה היום. 
       
       שאול, הופתעתי שאמרת - ואולי אני טועה, כך ראיתי באחד האתרים - שזה ציון לשבח. אתה משבח את הבג"ץ על ההחלטה שלו. האמת היא שאני כבר לא מתפלא על המפד"ל. אני על המפד"ל כבר לא מתפלא. זה כמו המשל על השועל והכרם. כדי להיכנס פנימה הוא חייב לרזות. עושה דיאטה, עושה דיאטה ונעשה רזה ונכנס פנימה. 
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       אתה רוצה ששאול יעשה דיאטה?
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       לא אמרתי על שאול שיעשה דיאטה. באמת התפלאתי איך הוא נכנס, אבל אחרי שהוא נכנס, הוא ודאי לא יצא. זה ברור. זבולון, אין סיכוי שהוא יצא, זה ברור לי, אבל לא זאת הנקודה. אני רואה פגיעה בזהות היהודית. היום בג"ץ החליט מה שהחליט, והמפד"ל, זה מוצא חן בעיניה. זה בסדר גמור, לא קרה כלום. מה יש? אפשר למכור חזיר בחנויות בהכשר המפד"ל ובהכשר בג"ץ. כשנכנסים לממשלה, ברור שקשה מאוד לצאת וצריך לעשות הרבה דיאטה. 
       
       דווקא אפי איתם ויצחק לוי הצליחו ויצאו החוצה. הם ראו שהנזק כל כך גדול. איך אמר אפי איתם? קיפלנו את כל הדגלים שלנו. זהות יהודית אין, בעולם התורה פגענו, השכבות החלשות – משרדי הרווחה והשיכון התרסקו. מה נשאר? ארץ-ישראל? גם ארץ-ישראל לא. גם בזה? הוא כבר ברח. אני לא יודע איך הוא הצליח לעשות דיאטה, אבל אני מאמין שבחודשים האחרונים הוא הבין שזה הולך ונגמר, ולכן הוא פרש. 
       
       אדוני היושב-ראש, יש פה מינוי תמורת פינוי. יש רשימת קניות של המפד"ל אצל ראש הממשלה. ביקשתי מיושב-ראש הכנסת שיניח על שולחן הכנסת את ההסכמים, איזה פינוי תמורת איזה מינוי. איזה מינוי תמורת אלי-סיני, תמורת גוש-קטיף. אני רוצה לדעת מה תמורת מה, מה המפד"ל סגרה תמורת מה. החוק מחייב, אדוני היושב-ראש, להניח על שולחן הכנסת את ההסכמים הקואליציוניים, את ההסכם החדש שיש למפד"ל בממשלה והסכם מינוי תמורת פינוי. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       זה היה בחינם. 
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       כמו שהתנתקו בחינם, כך גם מוכרים את ארץ-ישראל בחינם וכיסאות בחינם. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       מוכרים בלבד. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אפילו יושב-ראש הכנסת לשעבר צריך לשבת במקומו ואז אולי נאפשר לו קריאות ביניים. אולי. לא התחייבתי. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני נושא עיניים לתפקיד יושב-ראש האופוזיציה. המחיר היה שייקחו מהם את אפי איתם. 
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       זה היה המחיר? תראה, זה לא סוד וזה עצוב. אנחנו מגישים אי-אמון על התנהלות הממשלה, על התנהגות המפד"ל, על כך שהמפד"ל מוכנה כבר היום לוותר על הכול, גם על כל הסמלים, גם על ארץ-ישראל, גם על תורת ישראל, גם על הזהות היהודית. והחמור מכול, היום, כשבג"ץ מחליט מה שמחליט ופוסק מה שפוסק, קם שאול יהלום מהמפד"ל ואומר שזה ציון לשבח. בית-המשפט העליון פסק פסיקה טובה. מה הפסיקה? - שניתן יהיה למכור חזיר בכל מקום ומקום. 
       
       אני רוצה להזכיר לחברי חברי הכנסת, שבהקמת המדינה אנשי מפ"ם – אברום, אתה מכיר טוב את ההיסטוריה – חזיר זה כבר קו אדום. זה כבר דגל אדום. אפילו מפ"ם של אז. המפד"ל של היום בעצם משבחים את בית-המשפט העליון. תראה לאיזה מצב הגענו. אתה צוחק, אברום, אבל זה כל כך עצוב. כמה קשה להתנתק מהכיסא? כמה קשה להתנתק מהכיסא? לא ארץ-ישראל מעניינת אותם, לא תורת ישראל מעניינת אותם ולא השכבות החלשות. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       בעברית קוראים לזה חזירות. 
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       זה חזירי. זאת התנהגות חזירית. זה פשוט מבהיל. זה מחריד, זה מדאיג לאן אנחנו מגיעים. כמה העם הזה איבד את האמון בממשלה, כמה הממשלה התנתקה מעם ישראל ומאזרחי המדינה בכל תחומי החיים ללא יוצא מן הכלל. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת אלי ישי. חבר הכנסת עמרם מצנע - בבקשה, אדוני; חמש דקות לרשותך. יסכם את הדיון חבר הכנסת גדעון סער. 

עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עיניים רבות צופות בנו ואוזניים רבות מקשיבות לדברים שיוצאים מירושלים, מהכנסת. אין ספק שהמציאות שבה אנחנו חיים בשנים האחרונות, אבל בעיקר בימים האלה, טורפת את כל הקלפים, משנה סדרי בראשית ואולי מעמידה מחדש תקווה מסוימת בפני הציבור הישראלי, שאולי הפעם נבחרי העם, חברי הכנסת, הממשלה הנבחרת תשכיל באמת להתחבר מחדש אל הציבור, להתחבר לקול הזעקה הנוראית העולה מלמטה וקורא לנו: עשו משהו, עשו משהו כדי לשנות את המצב. 
       
       במציאות הקיימת אין סיבה לתת אמון בממשלה. מהצד השני יהיה לא אחראי, לא רציני ובטח לא ממלכתי לפעול להפלתה כאן ועכשיו, ברגע הזה. אין סיבה לתת בה אמון, מאחר שהיא מעמיקה את הפערים החברתיים, מפקירה את הקשישים, את המשפחות החד-הוריות, מעמיקה את האבטלה, והביאה במו ידיה לקריסתן של הרשויות המקומיות. אין גם לתמוך בממשלה, שלמען השלמות הפנימית מחליטה שלמען הביטחון צריך להתנתק מעזה, אבל מהצד השני להמשיך לשלוח חיילים להגן על מה שהוחלט כבר מזמן שאין לו שום חשיבות והוא בעצם נטל ביטחוני. זאת ממשלה שאיננה מסוגלת להחליט. 
       
       אנחנו לא הפכנו למאמינים בשרון. גם החלטתו של מזוז, אם תתקבל השבוע, איננה הופכת את שרון לזכאי. מבחינה ציבורית, הציבור אומר את דברו. לא אנחנו השתנינו. שרון התחיל להבין, שדברים שרואים מכאן לא רואים משם. למרות כל אלה ולמרות כל הבעיות, גם השבוע תיתן סיעת העבודה רשת ביטחון לממשלה ואנחנו נימנע בהצבעה. 
       
       נכון, אופוזיציה אמורה לעשות הכול, יום-יום, שעה-שעה, להפלתה של הממשלה. אבל מפלגה אחראית, מפלגה שטוענת לשלטון, מפלגה שהיא באמת אלטרנטיבה, צריכה לחשוב פעמיים בכוח הניתן בידה. וראש ממשלה שהתפטר משותפיו בימין הקיצוני; ראש ממשלה שיוצא נגד מפלגתו ונגד עמדותיו שלו; ראש ממשלה שמאמץ, ולו בדיבורים, את עמדותיה של מפלגת העבודה; ראש ממשלה שנראה, לפחות נראה בשלב הזה, שהוא אכן מתכוון להתנתק מעזה ולצאת מצפון השומרון; ראש ממשלה שמתאם עם המצרים, ודרכם גם עם הפלסטינים, אף שאמר שלא יעשה כן – לראש ממשלה כזה ראוי שנעניק רשת ביטחון. 
       
       וכאשר אנחנו מעניקים את רשת הביטחון, אנחנו בעצם אומרים, מסמנים, מאותתים לך, אדוני ראש הממשלה: לך קדימה, אף שאין לנו אמון בדרך שפועלת ממשלתך, אף שהתנהלות הממשלה בכל התחומים החברתיים-הכלכליים היא מתחת לכל אמירה שהיא - למרות כל אלה, הסיכוי לשינוי במימוש ההתנתקות, הסיכוי לתחילתה של דרך אחרת, מחייב אותנו כמפלגה אחראית לתת רשת ביטחון ולאפשר להמשיך בתהליך. לא להיבהל מאנשי מפד"ל, שעדיין נמצאים בממשלה, ורק לפני דקות אחדות, מעל הדוכן הזה, קראו לך לא לממש את מהלך ההתנתקות; לא לחשוש גם מחברי כנסת במפלגתך, שיעשו הכול כדי לסנדל אותך ולמנוע ממך לבצע את המהלכים. 
       
       אנחנו כאן כדי לומר, כדי לאותת, כדי לסמן, למרות האמירות שבאות משותפינו לאופוזיציה, אנחנו כאן כדי לומר: יש דברים חשובים יותר מאשר פוליטיקה יומיומית; יש דברים מכריעים יותר מאשר הרצון להפיל, הרצון להצליח; יש דברים חשובים יותר, ואנחנו היום נעניק לך את רשת הביטחון. אבל לא לעולם חסד. נעקוב אחרי ההתקדמות, נעקוב אחרי המהלכים, נעקוב אחרי ההחלטות, ונהיה כאן עם יכולתנו לקבל את ההחלטות. 
       
       סיעת העבודה תימנע היום בהצבעה ותיתן לך זמן כדי להתקדם ולהמשיך בתהליך. תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת מצנע. אחרון הדוברים הוא נציג סיעת הליכוד, שביקש להעביר את זכותו לנציג סיעת המפד"ל. אינני רואה כל צורך בכך. נציג סיעת הליכוד יאמר את דברו, ואני אאפשר לנציג סיעת המפד"ל להשיב דברים על ההאשמות שנאמרו, כמובן במשורה של דקות מעטות. חבר הכנסת גדעון סער, בבקשה. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לציין שתי נקודות חשובות השבוע הזה, ובראשן התחלת בניית גדר ההפרדה ממזרח לעיר אריאל בימים האחרונים. כל אלה שרצו לגרום לכך שהגדר תיבנה באופן חופף את "הקו הירוק" לכל אורכה, נכונה להם אכזבה, והאכזבה הזאת עתידה להתעצם. אני קורא היום ב"הארץ" את דברי ראש מינהלת פרויקט קו התפר במשרד הביטחון, מר נצח משיח, שאומר כי בניית קטעי הגדר ממזרח לאריאל, עמנואל וקדומים תושלם לפי התכנון עד מאי 2005. 
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       לפני היציאה מעזה או אחרי היציאה מעזה?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       עד מאי 2005. חבר הכנסת יתום, הרי אתה בעצמך יודע את התשובה. 
       
       יחד עם חברים אחרים העלינו את הנושא של חשיבות בניית גדר הביטחון בתוואי הזה, בתוואי שנמצא מזרחית לאותם גושי התיישבות גדולים בשומרון, ואני רוצה לברך גם את הממשלה וגם את מערכת הביטחון על המגמה הזאת, שעד כה היתה מגמה מוצהרת ומהשבוע האחרון היא גם קיימת בשטח, בפועל, במעשים. 
       
       הנקודה השנייה היא הנתונים הכלכליים אשר אנחנו קוראים מדי יום, ואין להם שום קשר לדברים שנאמרים כאן בהצעות אי-אמון על-ידי חברים באופוזיציה. אני מציין, למשל, גידול ניכר, גידול בשיעור שנתי של כ-12% בהכנסות המדינה ממסים לעומת המחצית הראשונה, או התקופה המקבילה בשנת 2003. אני חושב שזה נתון דרמטי. כאשר אנחנו מתבוננים גם באינדיקטורים אחרים - אני אתן רק כמה דוגמאות: מכירות מסחר קמעונאי, ייצוא סחורות, מדד ייצור תעשייתי, מדד פדיון בענפי מסחר ושירותים, ייבוא חומרי גלם, ייבוא מוצרי השקעה – כולם בעלייה. 
       
       גם אחוז הבלתי-מועסקים, ללא קשר לדברים שאנחנו שומעים כאן מנציגי האופוזיציה, ברבע הראשון של 2004 היה בירידה. הוא עמד על 10.8%, בהשוואה ל-10.9% ברבע הרביעי של השנה הקודמת. 
       
       הנתונים האלה הם הערובה לכך, שאם תתמיד הממשלה באותו כיוון פעילות, באותה מדיניות, אנחנו נזכה לראות כבר במהלך השנה הנוכחית, וביתר שאת בשנים הקרובות, את הצמיחה במשק מתחדשת. אפילו המקטרגים החריפים ביותר בבית הזה ייאלצו, ככל שיחלפו השבועות והחודשים, להודות בכך מעל הדוכן הזה. 
       
       על כן, אדוני היושב-ראש, אני מציע לחברי הבית להביע אמון בממשלה. תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת גדעון סער, יושב-ראש הקואליציה. 
       
       באופן יוצא דופן אני נותן, לא לפי סעיף 86, לחבר הכנסת יהלום להשיב דברים על הדברים ששמעתי כשישבתי בלשכתי ושלא היה להם מענה. אבקש לא ליצור צורך לענות אחר כך. בבקשה, אדוני, שלוש דקות. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על נכונותך, מאחר שהדברים שאמר כאן ראש סיעת ש"ס, אלי ישי, חרגו מכל פרופורציה של אמת ושל צדק, וכל כולם היו השמצה. 
       
       אני רוצה להזכיר לסיעת ש"ס ולאלי ישי, שבקדנציה הקודמת היו להם 17 מנדטים. בחיים לא היתה למדינת ישראל, מאז תקומתה, מפלגה דתית שבה 17 מנדטים. שום נושא דתי הם לא קידמו. 
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       כמה הייתם בהתחלה?
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       בתקופתם, כל אלה שאין יהדות בידם, שהם הגורם לחנויות החזיר, עלו ארצה. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       מה עם החזיר? מה עם החזיר?
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       בזמנם נפתחו כל החנויות והקניונים בשבת. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       מה עשית עם החזיר? מה עם החזיר?
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       השר בניזרי, כשר העבודה והרווחה, לא הצליח למנוע, עם שני מפקחים, שאחד חולה. אז אומר לנו אלי ישי ומטיף לנו מוסר?
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       מה עם החזיר?
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       היום בית-המשפט הגבוה לצדק, שעמד מולו חוק-יסוד: חופש העיסוק, והיה צריך לכאורה לבוא ולהתיר, וזאת היתה העתירה, בכל מקום חנויות לממכר חזיר – אמר בית-המשפט הגבוה לצדק מה שלא הצליח שר הפנים אלי ישי בקדנציה הקודמת. איפה סגרת את כל חנויות החזיר כשר הפנים? יכולת להעביר חוק, מה שעכשיו יאיר פרץ הולך ומתחנן. למה לא העברתם חוק נגד מכירת חזיר? החלטת בג"ץ, שדחה את העתירות ואמר: אני לא הולך לפי חופש העיסוק, היא ההחלטה שנתקבלה – לצערנו הרב, כי הלוואי שהיה מונע את החנויות – אבל זוהי החלטה שקולה. לבוא ולהתקיף אותנו אחרי כל המחדלים שלכם, שבגללם הציבור שלכם הוריד אתכם מ-17 ל-11? למה הוא הוריד אתכם? עוד לבוא אלינו בטענות? תבושו לכם. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת יהלום. רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת יהלום הגיב על דברים שאמר כאן  חבר הכנסת אלי ישי, ובזה סיימנו את הדו-שיח או את הדו-קרב.
       
       רבותי חברי הכנסת, רבותי השרים, נא לשבת במקומותיכם. חבר הכנסת דהן, אנחנו עוברים להצבעות, ואני מבקש לא להפריע. חברי הכנסת הנכבדים, נא לשבת. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעות בשלוש הצעות האי-אמון שהגישו סיעות שונות. ההצבעה הראשונה היא על הצעת סיעות ש"ס ויהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה בעניין מדיניותה בנושאים החברתיים והחשש מפגיעה בגמלאים ובקצבאותיהם. חבר הכנסת בורג, אנחנו בשלב של הצבעה. אדוני לא יכול להסתובב באולם בכלל. 
       
       רבותי חברי הכנסת, הצעת האי-אמון מטעם סיעות ש"ס ויהדות התורה - נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 3
       
בעד הצעת סיעות ש"ס--יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 35
נגד – 53
נמנעים – 8
הצעת סיעות ש"ס--יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       35 בעד, 53 נגד, שמונה נמנעים. אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות ש"ס ויהדות התורה לא נתקבלה.
       
       רבותי חברי הכנסת, בעוד שניות מספר נעבור להצבעה בנושא תוכניות האוצר לקצץ 10 מיליארדי ש"ח מתקציבי הבריאות והחינוך והחשש מגידול הפערים החברתיים, ועל ההצעה להביע בשל כך אי-אמון בממשלה, מטעם סיעות מרצ, חד"ש-תע"ל, בל"ד ורע"ם. נא להצביע.

       
הצבעה מס'  4
       
בעד הצעת סיעות מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם להביע אי-אמון בממשלה – 29
נגד – 53
נמנעים – 18
הצעת סיעות מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       53 נגד, 29 בעד ו-18 נמנעים. אני קובע שהצעת האי-אמון בממשלה של סיעות מרצ, חד"ש-תע"ל, בל"ד ורע"ם לא נתקבלה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, האיחוד הלאומי השתתפו בדיון, שהרי היה דיון משולב. הם השתתפו בדיון המשולב כי הם הגישו את ההצעה. אתם הגשתם הצעת אי-אמון והצבעתם בעד דיון משולב.

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       רק הצענו את האי-אמון, לא השתתפנו. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא השתתפתם בדיון? 

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לא.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא השתתפו מטעמכם?

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לא. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, חבר הכנסת הנדל, נמק את הימנעותכם.

רומן ברונפמן (מרצ):
       
       הם הגישו את האי-אמון.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הם לא השתתפו בדיון. הם הגישו הצעת אי-אמון, הם לא השתתפו בדיון. מה אפשר לעשות, חבר הכנסת שריד, אני פועל בדיוק לפי התקנון. יש בעיה עם דיון משולב, אבל הם לא השתתפו בכל הדיון. כשחבר הכנסת רן כהן אומר לי "כן", אני יודע שאני הולך בדרך הנכונה. רבותי, פעם זה פה, פעם זה שם, אף פעם אין יודעים איפה זה נופל. 
       
       חבר הכנסת הנדל, בבקשה. לרשותך שלוש דקות.

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מכובדי היושב בראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי שמפלגת העבודה נותנת רשת ביטחון. בדקתי מאין הגיעו המלים האלה, "רשת ביטחון", והסתבר שזה נולד לגבי לוליין בקרקס. פורסים לו רשת ביטחון שמא ייפול בזמן לוליינותו, מאחר שהתרגילים הלולייניים שהוא עושה מאוד מסוכנים. במקרה שלנו ברור מיהו הלוליין הזקוק לרשת ביטחון. זהו מי שמצד אחד מפטר שרים בצורה לא דמוקרטית, בשל דעותיהם, ומצד שני הולך לשאול את אנשי הליכוד כיצד לנהוג כדי לאחד את שריו בממשלה, מקבל רוב מוחץ נגד התהליך ובכל זאת זורק לפח האשפה ההיסטורי את המשאל ומתקדם. 
       
       כבר היו דברים כאלה, לא דורסניים, אבל כבר היו רצונות כאלה של עקירת יישובים. לא בדרך הזאת, בדרך אחרת. רמת-הגולן עמדה על המדוכה, וכבר היה ברור, וישבו אנשי הפיצויים והתחילו לחשב, וכבר הציעו אתנן למי שיתנדב – שוחד, כסף. לא כל אחד אפשר לקנות בכסף. לא כל אחד נענה לשוחד.  לא כל אחד מוכר את אמונתו בשל בצע כסף. 
       
       90% מכלל מתיישבי גוש-קטיף אמרו, חתמו, הצהירו והודיעו, שלא ייגעו בפיצויים. יצאו למאבק. תמיד יש – גם בחיפה וגם בתל-אביב – 10% שרוצים לעבור דירה. 90% מכלל המתיישבים לא ייגעו בשוחד הזה, והם יוצאים למאבק. הם יוצאים למאבק, והם עושים התחברות. הם מתחברים לעם ישראל, הם יביאו להתחברות לשורשים, הם יביאו להתחברות לערכים הבסיסיים של הציונות. הם לא נבהלו, לא הפחידו אותם וגם לא קנו אותם, ולא יקנו אותם. 
       
       ובעזרת השם, מאחר שרוב גדול הם מצביעים של המחנה הלאומי – מצביעי הליכוד, מצביעי ש"ס, יהדות התורה, המפד"ל והאיחוד הלאומי – 70  חברי הכנסת, כ-60% מהכנסת הם יהודים נהדרים שמאמינים באמונה שלמה שהארץ הזאת היא שלנו. אליהם נלך הביתה. הם לא התנתקו, הם מחוברים. נדלג על ים השנאה והשטנה נגד חבלים בארץ-ישראל שלשכת ראש הממשלה וכל התקשורת מנסים לעשות בקמפיין מתוזמר, וניפגש אתם פנים אל פנים, אחד לאחד. נתחבר אליהם, לא נתנתק. אני משוכנע שייפתחו לבותיהם, וכשם שהתוכניות של רמת-הגולן והתוכניות של נצרים עברו מן העולם, והעולם ממשיך לנהוג ולהתבסס, וההתיישבות מתחזקת, כך יקרה, בעזרת השם, בגוש-קטיף. 
       
       העם אתנו, הרוב אתנו, הרוב הצביע למחנה הלאומי, וזה שראש הממשלה רוצה להפיל את ממשלת הימין ולפרק את המחנה הלאומי – זה עוד לא עושה את השמאל לרוב. אנחנו, בעזרת השם, בכוחות משותפים, נעבוד, נעשה ונצליח. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת צבי הנדל. 
       
       רבותי השרים, רבותי חברי הכנסת, אני לא אוכל לאפשר לכם להצביע אחר כך, כי אני עובר להצבעה. אני מאוד מצטער. אני מודיע – יש אנשים שלא שמים לב. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה. נושא ההצבעה: הצעת אי-אמון בממשלה של סיעת האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו בנושא תוכנית ההתנתקות. נא להצביע.

הצבעה מס' 6
       
בעד הצעת סיעת האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו להביע אי-אמון בממשלה - 22
נגד - 37
נמנעים - 31
הצעת סיעת האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       22 בעד, 37 נגד, 31 נמנעים. 
       
       ממלא-מקום ראש הממשלה, היה טוב אם כשאני קראתי לכולם לבוא, היית בא לשבת. מאוד מצטער. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - - -
       
קריאות:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר גדעון עזרא הצביע בעד והשר אהוד אולמרט לא הצביע בכלל.
       
קריאות:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא הצביע, רק הצבעתו לא נקלטה. 22 בעד, לעומת זאת 37 נגד, 31 נמנעים. אני קובע שהצעת האי-אמון בממשלה של סיעת ישראל ביתנו -  האיחוד הלאומי, לא נתקבלה. 
       
       
       
הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, ואחריו - חבר הכנסת אברהם הירשזון יציג מייד את הצעת החוק, מהמקום. בבקשה.
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, הכנסת החליטה בישיבתה ביום כ"ח באייר התשס"ד, 19 במאי 2004, להטיל על ועדת הכנסת לקבוע את הוועדה שתדון בהצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - הכנסות פטורות מדמי ביטוח), התשס"ד-2004, של חבר הכנסת אהוד רצאבי וקבוצת חברי כנסת, הצעת חוק פ/1895.
       
       ועדת הכנסת החליטה בישיבתה ביום 7 ביוני 2004, כי הצעת החוק הנ"ל תידון בוועדה משותפת של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות וועדת הכספים. הוועדה תהיה בת שישה חברים, שלושה מכל ועדה, בראשות חבר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כדלקמן: מטעם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות - חבר הכנסת אהוד רצאבי, יושב-ראש, וחברי הכנסת יאיר פרץ ואהוד יתום. מטעם ועדת הכספים  - חברי הכנסת יעקב ליצמן, רוני בריזון ודניאל בנלולו. 
       
       אבקש את אישורה של הכנסת להרכב ועדה זו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ובכן, רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הודעת ועדת הכנסת. ההודעה היא הודעה שאין לה משמעות פוליטית, לכן אני מזמין את כולכם להצביע. מי בעד, מי נגד הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת? נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 7
       
בעד הצעת ועדת הכנסת - 69
נגד - 1
נמנעים - 2
הצעת ועדת הכנסת נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       69 בעד, אחד נגד, שניים נמנעים. אני קובע שהודעת יושב-ראש ועדת הכנסת התקבלה. 
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ההצבעה היא לא פוליטית, כך שחבר הכנסת יתום הודיע שהוא מקוזז, ולכן הוא הצביע בטעות. עם זאת, אני לא משנה את ההצבעה. בבקשה, חבר הכנסת בר-און. 
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       אדוני, בהמשך להודעה זו, ועדת הכנסת קבעה כי ועדת הפנים ואיכות הסביבה תדון בנושא: שיבוש הטיסות בנמל התעופה בן-גוריון כתוצאה מפעילות שידורי תחנות פיראטיות ופעילות המשטרה למניעת התופעה - הצעות לסדר-היום של חברי הכנסת שלמה בניזרי, חמי דורון, דני יתום ואהוד יתום. 
       
       כמו כן קבעה ועדת הכנסת בישיבתה היום את הוועדות הבאות לדיון בהצעת חוק ובהצעות לסדר-היום כדלקמן: ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת חוק מידע גנטי (תיקון - הוראת בית-משפט על עריכת בדיקות גנטיות להורות), התשס"ג-2003 - של חבר הכנסת איתן כבל. ועדת החוץ והביטחון תדון בהצעות לסדר-היום בנושא: מעצרו של העיתונאי הבריטי פיטר הונאם - של חברי הכנסת עסאם מח'ול, אילן ליבוביץ, דני יתום, זהבה גלאון ומאיר פרוש. ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות תדון בהצעות לסדר-היום בנושא: חילול 127 מצבות בצרפת והתגברות האנטישמיות באירופה - של חברי הכנסת משולם נהרי, ניסן סלומינסקי, אהוד יתום ואליעזר כהן. תודה לך, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ובכן, תודה רבה. להצבעה של 69 חברי כנסת אני מוסיף, כמובן, את הצבעתו של חבר הכנסת בר-און, שהצביע בעד.
       
       רבותי חברי הכנסת, חברת הכנסת ענבל גבריאלי ביקשה להודיע לי, שלמרות אזהרותי שכולם יתפסו את מקומם, היא ישבה דווקא על מקומו של חבר הכנסת חזן והיא הצביעה - - -
       
ענבל גבריאלי (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אזהרותי, שאמרתי: ישב כל אחד במקומו, והיא הצביעה במקום ממקומה, ממקומו של חבר הכנסת חזן. לכן, אי-אפשר לחייב את חבר הכנסת חזן בהצבעתה. יש לקבוע שההצבעה של חזן היתה הצבעה של ענבל גבריאלי, הצבעה נגד האי-אמון. 
       
קריאה:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מה אני יכול לעשות? אני מבקש מחברי הכנסת, מובן שזה דבר שהוא בבחינת אופציה. 
       
       

הצעת חוק האזרחות (תיקון - אזרחות לכל תושב קבוע המשרת 
שירות סדיר), התשס"ג-2003
       [נספחות.]
(הצעת חבר הכנסת אברהם הירשזון)
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברי הכנסת, הצעת חוק בקריאה מקדמית - שכן היא תצורף להצעת החוק של חבר הכנסת חיים אורון - מטעם חבר הכנסת אברהם הירשזון, מס' פ/1268. בבקשה, אדוני. 
       
אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הצעת חוק האזרחות (תיקון - אזרחות לכל תושב קבוע המשרת שירות סדיר), התשס"ג-2003: "בחוק האזרחות, התשי"ב-1952, בסעיף 6(א) במקום 'מי ששירת' יבוא 'המשרת'".
       
       ביום 13 בפברואר 2002 דחתה הכנסת הצעת חוק שיזם חבר הכנסת מוסי רז, ובמרכזה אפשרות הענקת אזרחות ישראל לאדם שמשרת בצה"ל. נוכח זאת, יש צורך להבהיר ולתקן, כי בצה"ל יכול לשרת רק מי שהוא אזרח המדינה, אשר בשלב מוקדם של השירות גם נשבע אמונים במסגרת השירות. אפשר שתושב שאינו אזרח ייקרא לשירות הביטחון כשאינו אזרח, אולם מרגע חיולו הוא הופך לאזרח. 
       
       הצעת חוק זהה הונחה על שולחן הכנסת החמש-עשרה על-ידי חבר הכנסת דוד מגן, ומספרה פ/3699. ההצעה הזאת הונחה ביוזמת יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, דוד מגן, ב-6 במאי 2002. מן הראוי לקדמה בחקיקה, ולכן, אדוני, אני מבקש לצרפה, כפי שאתה אמרת, להצעת החוק הדומה לה. אני מאוד מודה לאדוני. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת אברהם הירשזון. ישיב שר המשפטים. שר המשפטים, האם אדוני מסכים להצעה?
       
שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       אני לא יודע על מה מדברים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זו הצעת חוק של חבר הכנסת הירשזון, הצעת חוק האזרחות, שדומה במהותה להצעת החוק שאושרה על-ידיכם והוסכם עליה, של חיים אורון. 
       
שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       וגם אתה מסכים שזה יעבור בקריאה טרומית. 
       
קריאה:
       
       הוא הודיע מראש שהוא מסכים. 
       
שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הבנתי. מאה אחוז. חבר הכנסת הירשזון, אתה מסכים לכל ההתניות של שר המשפטים. 
       
אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       כן. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת טלב אלסאנע ביקש להתנגד. בבקשה, אדוני. חבר הכנסת הירשזון, נא להאזין לחבר הכנסת טלב אלסאנע. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה יכול רק לדבר לעניין. אתה לא יכול לדבר לא לעניין. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       ברור שכן, ברור שכן. זה ברור לי. לפחות את ההבדל בין בעד ונגד אני יודע. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא - מאה אחוז. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, לדעתי, בשום מדינה דמוקרטית אין זיקה בין אזרחות לבין שירות צבאי. ולדעתי, בשום מדינה דמוקרטית אין מתן אזרחות אוטומטית אך ורק על-פי השירות הצבאי. הרי כולנו יודעים שיש אנשים שיש להם מגבלות טבעיות, שלא יכולים לשרת בצבא. אז הם מופלים לרעה, כי הם לא יכולים לשרת מסיבות שלא תלויות בהם. יש אוכלוסיות שפטורות מלשרת על-פי חוק, ואז החוק הזה לא חל עליהן. 
       
       והדבר הנוסף - האזרחות זו סוגיה אזרחית, ולכן אי-אפשר להתנות את קבלת האזרחות אך ורק בשירות הצבאי, אחרת הופכים לאיזה משטר של ספרטה, שהצבא מעל לכול והשירות הצבאי מקנה את כל הזכויות.
       
       אני רוצה לציין, כבוד היושב-ראש, שהדבר הזה מעלה הרבה תהיות, כשאך השנה הכנסת הזאת אישרה הוראת שעה השוללת מתן אזרחות לבני זוג של אזרחי מדינת ישראל הערבים, אנשים מהגדה ומהרצועה. ההתערבות הזאת בתא המשפחתי, מניעת איחודי משפחות, זה דבר שהוא מזעזע - שוללים את זה, כשבכל משטר דמוקרטי מאשרים אזרחות על-פי איחוד המשפחות. 
       
       אבל אם מדובר בשירות צבאי, אני רוצה לציין, כבוד היושב-ראש, שהיום בבוקר - יש תושב חורה, קוראים לו ראיד אבו-אלקיעאן, הוא משרת בצבא והוא שירת בצבא. מה הוא קיבל בתמורה? הבוקר הגיעו להרוס את הבית שלו. אדם אחר שהוא קצין בצבא, קוראים לו סלאמה אל-אטרש, גם הוא משרת בצבא הישראלי, והרסו את הבית שלו לפני חודשים מספר. אז אם כבר, לתת לו קורת-גג, לתת לו בית, לתת לו איפה לחיות, נוסף על העניין של האזרחות. אי-אפשר לבוא בטענות לאזרחים כשמפלים אותם בכל התחומים, ואפילו כשהם שירתו, גם אז הם לא מקבלים את הזכויות. 

	הגיע הזמן להפסיק את התופעה של הריסת הבתים; הגיע הזמן להכיר ביישובים הלא-מוכרים בנגב; הגיע הזמן לתת להם מלוא הזכויות האזרחיות. לא יכול להיות שהמדינה הזאת הופכת למדינת משטרה ולמדינת צבא, שרק הצבא והמשטרה הם הדבר הקדוש, והזכויות האזרחיות נעלמות ונרמסות מדי יום ביומו. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת טלב אלסאנע, שגם התנגד וגם אמר כל מה שהוא רוצה בכשרון רב, אני מוכרח לומר. הוא חיבר את זה - - -
       
       חבר הכנסת הירשזון, אני מבין שאדוני רוצה הצבעה. אדוני רוצה הצבעה, הוא לא מבקש להשיב לחבר הכנסת - - -

אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, הצעת חוק האזרחות (תיקון – אזרחות לכל תושב קבוע המשרת שירות סדיר), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת הירשזון - נא להצביע. מי בעד? מי נגד? מי נמנע?

הצבעה מס' 8

בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 45
בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 16
נמנעים – אין
ההצעה להעביר את הצעת חוק האזרחות (תיקון – אזרחות לכל תושב קבוע המשרת שירות סדיר), התשס"ג-2003, לדיון מוקדם בוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       45 בעד, 16 נגד, אין נמנעים. אני קובע שהצעת החוק של חבר הכנסת הירשזון עברה בקריאה טרומית והיא תועבר לקריאה ראשונה ותאוחד עם הקריאה הראשונה של החוק שמוביל ויזם חבר הכנסת חיים אורון. 

נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אני בטעות - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, אל תצעק. קודם כול, אל תצעק. 

נסים זאב (ש"ס):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני הוא כל כך ותיק שטוב שבפעם הבאה לא יעשה טעויות. אני רק מכריז ברמקול, שאתה אומר שטעית בהצבעתך, ואני אומר לך שאני לא משנה את ההצבעה. אתה מודיע לפרוטוקול שטעית בהצבעתך, ואני אומר לך שאני לא משנה את ההצבעה, זה הכול. תודה רבה.
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מבקש להעביר לוועדת החוקה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לוועדת החוקה? את ההצעה שעברה עכשיו, שכבר היתה בוועדה? 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הצעת החוק של הירשזון, שתעבור לוועדת החוקה? ובכן, הצעת החוק של הירשזון תעבור לוועדת הכנסת כדי לקבוע אם תועבר, לאיזו ועדה תועבר. תודה רבה. 
       
       
       

הצעת חוק האזרחות (תיקון מס' 8) (הרחבת הפטור 
מתנאים להתאזרחות למשרת בצבא-הגנה לישראל), התשס"ד-2004
       ["דברי הכנסת", חוב' ל', עמ'  12686.]
 (קריאה ראשונה)

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק של חברי הכנסת חיים אורון, זהבה גלאון ורן כהן, הצעת חוק האזרחות (תיקון מס' 8) (הרחבת הפטור מתנאים להתאזרחות למשרת בצבא-הגנה לישראל), התשס"ד - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה לא תפריע לי כל רגע להצביע. שב במקומך. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לפני ההצבעה יש לי הודעה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לפני ההצבעה יש לך הודעה? בבקשה.

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       די, די - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא, לא, מותר לו. מותר לו. מותר לו. הודעה אחת מותר לו, אבל אני מתאר לעצמי שהוא יודע. כן, אדוני. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, סיעות ש"ס ויהדות התורה רואות בהצבעה הזאת הצבעת אי-אמון בראש הממשלה. 


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. האם אתה מבקש אמון?

קריאות:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ובכן, אני מבקש שראש הממשלה יודיע לי אם הוא רואה בהצבעה הזאת הצבעת אמון.

גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, מהטעם הזה ביקשתי לקרוא לראש הממשלה, כדי שיקבל את החלטתו בדיוק בסוגיה הזאת. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה. אני מוכן להמתין לראש הממשלה, ואני מבקש – חכו רגע, רבותי חברי הכנסת. רבותי חברי הכנסת, שמעתי על ההודעה. רבותי חברי הכנסת, ראש הממשלה נמצא, הוא היה כאן באולם, הוא עצמו יודיע לי מייד.

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       בהפסקה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא, שום הפסקה. 

קריאה:
       
       שירה בציבור - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שום הפסקה ולא שירה בציבור. 

קריאות:

       - - -

       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, הודעה למזכיר הכנסת.

מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הריני מתכבד להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת – 
       
       לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 19), התשס"ד-2004, שהועברה מוועדת הכנסת.
       
       מסקנות ועדת החינוך והתרבות בעקבות דיון מהיר בנושא: גימנסיה נגד אינטגרציה. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה למזכיר הכנסת. 
       

הצעת חוק האזרחות (תיקון מס' 8) (הרחבת הפטור מתנאים 
להתאזרחות למשרת בצבא-הגנה לישראל), התשס"ד-2004
(קריאה ראשונה)

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, מייד לאחר ההצבעה על חוק האזרחות נעבור להצעת חוק הצהרת אמונים של חברי מועצת רשות מקומית. אני מבקש מיושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת בר-און, שיציג בינתיים את ההצעה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית. 

רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       יושב-ראש ועדת הפנים - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היוזם הוא רוני בר-און. בבקשה, ועדת הפנים. 

קריאות:
       
       - - -

בנימין אלון (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):


	- - -


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בשביל מה? היינו היום ביותר מדי סדרים. 

בנימין אלון (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לא - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אנחנו נמצאים בשלב ההצבעה. ראש הממשלה פה.

בנימין אלון (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אנחנו מצביעים את ההצבעה הזאת כהצבעת אמון. 

בנימין אלון (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כן. אם הממשלה ביקשה, מה אני יכול לעשות? תתקנו את התקנון. אם הממשלה ביקשה לראות בהצבעה הצבעת אמון, הצבעת האי-אמון נעשית מייד עכשיו.
       
       אדוני ראש הממשלה, האם אדוני רוצה לראות בחוק האזרחות - - - 

קריאות:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי. חבר הכנסת אורון, אני פונה לראש הממשלה בעניין החוק שלך. השר הנגבי וראש תנועת ש"ס.
       
       אדוני ראש הממשלה, סיעת יהדות התורה ביקשה לראות בחוק האזרחות הצעת אי-אמון. האם אדוני רואה בה הצעת אמון?

קריאות:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני ראש הממשלה, האם אדוני מבקש לראות בהצבעה הצבעת אמון?

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. ובכן, רבותי חברי הכנסת, נא לשבת. מי שבעד החוק הוא נגד הצעת האי-אמון – הוא בעד אמון בממשלה. זאת אומרת, מי שבעד – הוא בעד החוק. 

קריאה:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שמע, אדוני. מי שמצביע נגד רואה בזה אי-אמון בממשלה; מי שמצביע בעד – רואה בזה אמון בממשלה. רבותי חברי הכנסת, אני חוזר. לשאלתו של סגן היושב-ראש הנכבד, חבר הכנסת מוחמד ברכה – אנחנו מצביעים הצבעה אחת. מי שבעד החוק הוא בעד אמון בממשלה; מי שנגד החוק הוא בעד הבעת אי-אמון בממשלה. זה הכול. לכן, מי שבעד החוק – מצביע בעד. מי שנגד החוק – מצביע נגד. אי-אמון זה נגד, אמון זה בעד. תודה רבה. 
       
       נא להצביע - מי בעד? מי נגד? מי נמנע? נא להצביע. 

הצבעה מס' 9
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 61
נגד – 23
נמנעים – 2
ההצעה להעביר את הצעת חוק האזרחות (תיקון מס' 8) (הרחבת הפטור מתנאים להתאזרחות למשרת בצבא-הגנה לישראל), התשס"ד-2004, לוועדת הפנים ואיכות הסביבה נתקבלה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       61 בעד, 23 נגד, שני נמנעים. אני קובע שהצעת חוק האזרחות (תיקון מס' 8) עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הפנים של הכנסת להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית. 
       
       כמו כן אני מודיע, שהצעת האי-אמון בממשלה לא נתקבלה. 
       
       חבר הכנסת אברהם הירשזון - בבקשה, אדוני. 

אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני רק מבקש להודות לחבר הכנסת אורון, לחברת הכנסת גלאון ולחבר הכנסת רן כהן, שהסכימו לדחות את ההצבעה מהשבוע שעבר ולחכות. אני מאוד מודה לכם. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לכם. אין לכם צורך להודות להם, כי זו קריאה ראשונה.
       

הצעת חוק הצהרת אמונים של חברי מועצת רשות 
מקומית (תיקוני חקיקה), התשס"ד-2004 
       [מס' כ/37; "דברי הכנסת", חוב' כ"ו, עמ'  11959;  נספחות.]
(קריאה שנייה וקריאה שלישית)

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הצעת חוק הצהרת אמונים של חברי מועצת רשות מקומית (תיקוני חקיקה) - יש מסתייגים לחוק. חבר הכנסת יורי שטרן, בבקשה. 
       
יורי שטרן (יו"ר ועדת הפנים ואיכות הסביבה):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, בוז'י הרצוג, חבר הכנסת אפללו, חבר הכנסת הירשזון, לא להפריע. חבר הכנסת גפני, תעשו את זה בחוץ, בבקשה. בבקשה, חבר הכנסת שטרן. 
       
יורי שטרן (יו"ר ועדת הפנים ואיכות הסביבה):
       
       - - אני מביא להצבעתכם את הצעת החוק של חבר הכנסת רוני בר-און על הצהרת אמונים של חברי המועצה של הרשות המקומית. מדובר בהצעה שעל פניה היתה אמורה להיות בספר החוקים של מדינת ישראל הרבה לפני שבא חבר הכנסת רוני בר-און והציע אותה. היא אומרת, שבתחילת הכינוס הראשון של המועצה, מועצת הרשות המקומית הנבחרת, כל אחד מחברי המועצה מצהיר אמונים למדינת ישראל, וכל עוד לא הצהיר חבר המועצה אמונים למדינת ישראל כנציג השלטון במדינת ישראל, הוא לא ייהנה מזכויותיו כחבר המועצה, הוא לא יכול לתפקד כחבר מועצה. 
       
       אנחנו דנו בישיבת הוועדה מה בדיוק זכויותיהם של חברי המועצות. המסקנה המיידית היא, שזה קודם כול השתתפות בהצבעות, במליאת המועצה, והשתתפות בוועדות שהמועצה מקימה בקרב חבריה. 
       
       לא ייתכן שנציג השלטון המקומי, אדם שנבחר על-ידי הציבור בארץ, לא יהיה מוכן להצהיר אמונים למדינה שבה הוא מכהן כחלק מהשלטון שלה, במקרה הזה השלטון המקומי. אנחנו, כחברי הכנסת שנבחרים על-ידי כל המגזרים במדינה, נבחרים מטעם מפלגות שונות לחלוטין מבחינת המצע שלהן והאידיאולוגיה שלהן, אנחנו מתחילים את מושב הפתיחה של כל כנסת חדשה בכך שכל אחד מאתנו עולה על הבמה הזאת ומצהיר אמונים למדינת ישראל. הנורמה הזאת חייבת לחול על כל נציגי השלטון, המרכזי והמקומי, ולכן אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בקריאה השנייה והשלישית בחקיקה הזאת. 
       
       יש פה כמה הסתייגויות. אני מבקש מחברי הכנסת לדחות אותן.


היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת יורי שטרן. רבותי חברי הכנסת, לסעיף 1 יש הסתייגויות. ראשון המסתייגים, חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה. רבותי, אני מבקש מכל אחד להסתפק בשלוש דקות. אחריו - חבר הכנסת עסאם מח'ול. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מה היה עד עכשיו ברשויות המקומיות, אדוני חבר הכנסת בר-און? האם חברי המועצות היו פטורים ממחויבות לחוקי המדינה ומנאמנות לכל המושגים שאתה מבקש לכלול בהצהרת האמונים? הרי ממילא חברי מועצה שמעלו בתפקידם, שלא מילאו את תפקידם, היו צפויים לכל הענישה שקיימת במדינת ישראל. 
       
       אני חושב שמרוב רצון לפופוליזם, אנחנו הולכים להפוך את כל הסיפור השלטוני, גם המקומי וגם המרכזי, למין טקס ללא מהויות. אני חושב שמה שדרוש עכשיו לשלטון המקומי הוא תוכנית הבראה שהממשלה צריכה לעשות למדיניות שלה. הממשלה חייבת לקבוע ולסרטט תוכנית הבראה להתנהלותה ולהתנהגותה וליחסה לשלטון המקומי. 
       
       הממשלה לא רק מגלגלת מטלות חדשות על השלטון המקומי, גם בנושאים של החינוך וגם בנושאים של הבריאות וגם בנושאים הסוציאליים. היא הולכת ומקצצת עוד יותר ועוד יותר בתקציבים המיועדים לרשויות המקומיות. 
        
       לא רק זאת, רק בשבוע שעבר אישרה הכנסת הצעת חוק לתשלום תשלומים חיוניים, מה שנקרא משכורות, מים, ביוב וחשמל לרשויות המקומיות בתקופת ההבראה. עוד באותו יום שכולם נאמו כאן ובכו על המצב של השלטון המקומי, הבאנו הצעת חוק שאמורה היתה להסדיר את הנושא של המשכורות, לא רק לזמן של תוכנית ההבראה אלא בכלל. הממשלה התנגדה, כמובן. למחרת היום, למחרת אישור הצעת החוק הממשלתית שהיתה אמורה להסדיר כביכול תשלומי משכורות, התחיל שר הפנים לנופף בשוט מעל ראשי הרשויות המקומיות, והפך את החוק שחוקק בכנסת למעין מכשיר של איומים על השלטון המקומי ועל ראשי השלטון המקומי: מי שלא יעשה כך וכך צפוי לפיטורים; מי שיעשה כך וכך צפוי לוועדה ממונה. מה זה כאן? מה העריצות הזאת? 
       
       טקסים ועוד טקסים והצהרת אמונים ועוד הצהרת אמונים, אבל מהויות כלום. והשלטון המקומי היום, גם בעידן של אחרי החוק האחרון של תשלום משכורות, עדיין צפוי להתמוטטות, רבותי חברי הכנסת. 
       
       ולכן אני חושב שהכנסת מבזבזת את זמנה לריק על כל מיני עבירות והצהרות וטקסים שאין להם שום משמעות ואין בהם שום צורך. אזרחי המדינה, אם הם חברי מועצות מקומיות ואם הם חברי כנסת או מי שלא יהיו, הם מחויבים לחוקי המדינה. ולא כל אדם שלא הצהיר הצהרת אמונים כאילו הוא פטור ממחויבות לנאמנות או ממחויבות לחוקי המדינה. זו פשוט תפיסה וצורת חשיבה פופוליסטית שאין לה מקום במשטר דמוקרטי. במקום להתנהל ולהתמקד בנושא של המהויות, הכנסת מבזבזת את זמנה בכל מיני טקסים ריקים. 
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, לא הייתי רוצה לומר שהצעת החוק מזיקה, אבל היא מחטיאה את המטרה. אין לה מקום. היא פשוט מיותרת. מה שהכנסת צריכה לעשות פה הוא העניין המהותי, לספק אפשרויות קיום לרשויות המקומיות, ולא לגלגל עליהן מטלות אחרי מטלות, כשהשלטון המרכזי כאילו מתנער מאחריותו לציבור הרחב, במיוחד לשכבות החלשות, ואחר כך באים ומבקשים מחברי המועצה להצדיע וכאילו בזה תם העניין. תודה רבה, אדוני. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת ברכה. חבר הכנסת עסאם מח'ול - לא נוכח. חבר הכנסת אחמד טיבי - לא נוכח. חבר הכנסת דוד אזולאי, בבקשה, לרשותך שלוש דקות. אחריו - חבר הכנסת שלמה בניזרי. חבר הכנסת דוד אזולאי, יש לך הסתייגות גם לסעיף 2, אז אני מבקש שתעשה את זה ביחד. תודה. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אין לו עוד הצעות. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת רוני בר-און, בסעיף 2 כתוב "קבוצת ש"ס". קבוצת ש"ס זו הקבוצה שמעל. אם תסתכל, תראה שזאת כל הקבוצה שנמצאת מעל. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       זו אותה הסתייגות. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       גם כך הוא מעלה את זה כמקשה אחת, זה בסדר. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       זו בדיוק אותה הסתייגות. התנאי הזה מופיע פעם בסעיף 24א לחוק ופעם בסעיף 35ג לחוק.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת בר-און, אני קורא מה שכתוב מולי. אנא ממך. הוא גם ככה יעלה את זה. אם זאת אותה הסתייגות, אז למה אפשרו לו ולכל הקבוצה לדבר פעמיים? בבקשה, חבר הכנסת אזולאי.
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       חבר הכנסת בר-און, יש שני סעיפים, ועל כל סעיף אפשר לדבר שלוש דקות, אבל אני הסתפקתי במה שאמר היושב-ראש, ולכן חבל על הוויכוח. 
       
       אדוני היושב-ראש, הצעת חוק הצהרת האמונים של חברי מועצת רשות מקומית, לצערי הרב זו הצעה שאף אחד בסופו של דבר לא יוכל לאכוף אותה. זו הצעה דקלרטיבית, מפני שחברי מועצה שלא ירצו להצהיר, בעצם אף אחד לא יכול לעשות להם שום דבר. אין כאן שום כלי ענישה ושום אמצעי, לא לראש הרשות ולא לאף אחד. היתה הצעה מרחיקת-לכת, שיבואו וירחיקו חבר מועצת רשות על כך שהוא לא הצהיר אמונים. אני חושב שזה אקט לא דמוקרטי, והדבר הוא בלתי ישים.
       
       אני גם רוצה לנצל את ההזדמנות ולדבר בנושא השלטון המקומי. רק בשבוע שעבר עברה כאן הצעת חוק ממשלתית שבאה לפתור את בעיות השכר של עובדי הרשויות המקומיות. לצערי הרב אני חייב להגיד, שזו הצעה שיש בה אחיזת עיניים, במיוחד בכל הקשור לעובדי המועצות הדתיות, ללא יוצא מן הכלל. 
       
       ראשית, גם אם יהיה מצב שראש הרשות יצטרך להעביר את הכסף, הוא יוכל להעביר את ה-60% בלבד. על ה-40%, שהמועצה הדתית אמורה לקבל - אף אחד לא יודע מנין יבואו ה-40% למועצות הדתיות. הדבר השני - גם אם הכסף נמצא, אין היום מי שיחתום להוציא אותו. יש איזו הצעה, שמזכיר המועצה הדתית יחד עם רואה-החשבון של המועצה הדתית יוכלו לחתום על מנת לאפשר תשלום משכורות. אני אומר לכם, שידוע לי שיש למעלה מ-35 מועצות דתיות שאין להן מזכירים, וכרגע נבדקת האפשרות, אולי גזבר הרשות המקומית יוכל לחתום במקום רואה-חשבון. זו תהיה אחת הפגיעות הקשות בעובדי המועצות הדתיות.
       
       צר לי להגיד לחברי, וגם אני בתוכם, שתמכנו בהצעת החוק הזאת, שבאה לפתור את בעיות השכר במועצות הדתיות, שלמעשה לא פתרנו את הבעיה במועצות הדתיות. חלק גדול מעובדי המועצות הדתיות ימשיכו לא לקבל שכר. 
       
       לגבי הרשויות המקומיות, יכול להיות שבחלק גדול מהרשויות המקומיות העובדים יקבלו שכר של חודשיים ואולי של שלושה חודשים, אבל לא יותר מכך, מפני שאין כסף. מדובר על רשויות מקומיות שיש להן חשב מלווה. רשות מקומית שאין לה חשב מלווה ואין לה תוכנית הבראה - לא יכולים העובדים שלה לקבל שכר.
       
       לכן, לצערי, הממשלה הזאת עובדת על העובדים, פוגעת בעובדים ולא פתרה את הבעיה. היא פתרה את הבעיה לעובדי הרשויות באופן חלקי, אבל פתרון יסודי לא פתרה. לכן אני מציע לחברי, שבכל זאת התחילו במאבק הזה, לא להרפות, ואנחנו חייבים להמשיך ולהעמיד את הממשלה על טעותה. אין פתרון לבעיה של שכר עובדי הרשויות המקומיות. תודה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת אזולאי. חבר הכנסת שלמה בניזרי - לא נוכח. חבר הכנסת נסים דהן - לא נוכח. חבר הכנסת יצחק וקנין, בבקשה.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       כמה עוד יש?
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       בשפע.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       מה? כמה דוברים עוד יש?
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       כמה הסתייגויות עוד יש?
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אין הסתייגויות. יש עוד שבעה-שמונה דוברים, ולא כולם נוכחים. חבר הכנסת וקנין, אני מבקש ממך: שלוש דקות לשתי ההסתייגויות שלך.
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, שוב, אני משתתף בצערך.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה.
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       רבותי, ידידי חבר הכנסת אזולאי דיבר על המועצות הדתיות. רבותי, זו אחת הקטסטרופות הגדולות ביותר שקרו בתקופה האחרונה, כאשר ממשלה מבצעת מהלך שבו היא גורמת ביודעין לכך שעובדי המועצות הדתיות אינם מקבלים את שכרם. בגלל חוסר ודאות מוחלט, כל המערכת לא מתפקדת. הדבר הזה שמור בידיו של ראש הממשלה במשרד ראש הממשלה, ומספרים לנו סיפורים: "מחר יהיה פתרון",  "בעוד שבוע יהיה פתרון" או "בעוד חודש יהיה פתרון". אני מודיע לכם: בצורת הטיפול שהממשלה מטפלת בשכר עובדי המועצות הדתיות, אני חושב שעוד שלושה וארבעה חודשים עובדים לא יקבלו את שכרם, שלא לדבר על שירותי הדת, שירותים שהם אלמנטריים לכלל האוכלוסייה במדינת ישראל.
       
       השבוע הייתי בלוויה, ולצערי הרב בני המשפחה נאלצו לחפור את הקבר לנפטר, מפני שעובדי המועצה הדתית לא קיבלו את שכרם כבר שמונה חודשים. 
       
       חבר הכנסת שאול יהלום, שמעתי מה אתה אמרת - הטענות הקשות כלפי תנועת ש"ס. אני שואל אותך: אתה יושב בממשלה, לא הייתם מודעים לקטסטרופה הזאת? גלגלתם עיניים? חשבתם שמה ששינוי מתכוונת לעשות בפירוק משרד הדתות, הכוונה היתה תמימה ואמיתית?
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       זה שר שלהם ברשויות המקומיות - - -
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       אדוני הנכבד, אתה היית צריך לעמוד על כך. אני לא חבר בממשלה הזאת. אתם בקואליציה.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       נכון. ברור.
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       אתם הייתם  צריכים - - -
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אבל קודם תראה את הרשויות המקומיות ומה קרה. זה שר שלהם.
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       אין שום קשר.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אין קשר?
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       אין קשר, ואסביר לך למה אין קשר. יש דברים שהם בפרוצדורה. זה לא עניין של העברת כסף. יש כסף בקופה של המועצה הדתית, אבל אין מי שיחתום. אומר לך את זה חבר הכנסת אזולאי.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       זה רק בשבוע האחרון.
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       זה לא בשבוע האחרון. ידידי היקר, מ-2 במאי חדלו לתפקד כל ראשי המועצות, ואתה יודע יותר טוב ממני.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       מה היה עד 2 במאי?
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       אני שואל אותך: האם ממשלה אחראית לא מביאה זאת בחשבון כשהיא מפרקת גוף שלם?
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אנחנו מטפלים בזה - - -
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       מה זאת אומרת: אנחנו מטפלים? עובדים לא מקבלים שכר.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אבל זה רק בשבוע הזה. עד 2 במאי לא היה כסף.
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       ידידי הנכבד, זה לא יעזור. הרי כל הסיפורים שהולך להיות פה פתרון - לא יהיה פתרון, כיוון שעדיין יושבים פה ומתעסקים במינויים כל היום: את מי ימנו? מי יהיה הממונה בשכר? מי יהיה היושב-ראש? כולנו יודעים מה קורה ומהי האמת. אם לא יהיה פתרון, לצערי הרב, תהיה פה קטסטרופה; עוד מעט לא יקברו את המתים. תודה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת וקנין. חבר הכנסת נסים זאב, גם ממך אני מבקש שלוש דקות על שתי ההסתייגויות.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק בדבר הצהרת אמונים של חברי מועצת עירייה - זה חוק מוזר ופופוליסטי, ואין בו צורך. מדוע המחוקק כאן מכריח אנשים להצהיר הצהרות שקריות? למה? בשביל מה? זה לא דבר מיותר? תגידו לי: באום-אל-פחם חברי המועצה יכולים להישבע ולהצהיר אמונים מהיום ועד להודעה חדשה, אתם מאמינים להם?
       
קריאה:
       
       כן.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       הם יכולים להיות נאמנים למדינת ישראל? תשמעו את חבר הכנסת עזמי בשארה.
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       - - -
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אם יכול היה חבר הכנסת עזמי בשארה להשתחרר מהצהרת אמונים, אני מבטיח לכם שהוא היה משתחרר מזה בכבוד. למה להכריח אנשים להצהיר הצהרות כוזבות בעליל? בשביל מה? למי זה עוזר כאן?
       
       רוצים להפוך פה למדינה של עבריינים. זה לא מוסיף שום דבר. אם כן - כבר כל כך גולשים ורוצים להכריח אנשים לשקר - אז מה, למשל, עם הסתדרות המורים? הם לא נציגי מדינה? הם לא עובדי מדינה חשובים ומכובדים מספיק? ומה עם הסתדרות הרופאים? רופא שעובד אין לו אחריות? הוא לא צריך להצהיר את ההצהרה ולהתחייב?
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       מי שמתקבל לשירות המדינה מצהיר.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       הנה, אתם רואים? כל עובד מדינה צריך להצהיר, אז מה זה משנה אם הוא רוקח או שהוא רופא או שהוא עובד כמחנך? כל אדם שמקבל את משכורתו ממדינת ישראל לא יכול שלא להצהיר אמונים - הרי הוא חי מהמדינה, המדינה מחיה אותו. זה שעכשיו לא משלמים משכורת במשך שנה וחצי, טוב, אפשר אולי בשנה וחצי הזאת לבטל את הצהרת האמונים, כי אי-אפשר להאמין במדינה שעושקת את עובדיה.  
       
       הממשלה הזאת קיבלה על עצמה לתקן את דרכיה, ואני מאמין. יש לנו ראש ממשלה שעומד מאחורי הדברים שלו. הוא אומר: אני  מחזיר את עזה ללא תנאים. הוא יחזיר. הוא אומר: אני מאמין  בטרוריסטים האלה, אותם ארגונים שלגביהם כל הזמן אמר והצהיר: אנחנו לא ניכנע לטרור, אנחנו לא נקיים משא-ומתן תחת טרור. מה קרה היום? מה, הטרור הופסק? היום אין טרור? אם אני הייתי אומר דבר ואולי חוזר בי - אני הרי לא נמנה עם אותם נאמני ארץ-ישראל, אותם אנשים שנלחמו על הקמתה של מדינת ישראל, אבל ראש הממשלה הוא איש קרבות, נחשב לגיבור ישראל, לפני הבחירות עומד ומצהיר הצהרות בריש גלי, קבל עם ועדה, אבל יום אחרי הבחירות משנה את עורו. היהפוך כושי עורו ונמר חברבורותיו? 
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, בהצהרת האמונים הזאת צריך ללמוד מראש הממשלה. הוא אומר ומשנה, אז גם מי שמצהיר יכול להצהיר היום ככה ולמחרת לומר אחרת. לכן עדיף שלא יהיו הצהרות מיותרות.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת נסים זאב. חברי הכנסת אלי ישי ואמנון כהן - אינם נוכחים. חבר הכנסת יצחק כהן, בבקשה, שלוש דקות לנמק שתי הסתייגויות.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה להצטרף למנחמים - המקום ינחם אתכם בתוך שאר אבלי ציון, מהשמים תנוחמו. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה. 
       
יצחק כהן (ש"ס):

       אדוני היושב-ראש, הצעת החוק קצת מוזרה. למה מוזרה? כשממשלת ישראל לא שומרת אמונים למדינת ישראל, לפי מה שהבינו אלה שייסדו את מדינת ישראל, אז מה דורשים מחבר מועצה במעלות-תרשיחא שישמור אמונים למדינת ישראל? אם מייסדי המדינה הזאת היו רואים מה מתרחש היום במדינת ישראל, שלכאורה היא מדינת היהודים, הלוא היו מתהפכים בקברם. הלוא ברור מעל לכל ספק סביר, שלא עלתה בדעתם להגיע למציאות שיהודי שומר תורה ומצוות לא יכול לחיות במדינה של יהודים. ובאה המדינה ומבקשת להעביר הצעת חוק שלפיה חבר מועצה יצהיר אמונים למדינת ישראל, כשממשלת ישראל לא שומרת אמונים לא לתורת ישראל, לא לחברה בישראל, לא לשום דבר בישראל. יש לה החוצפה, חבר הכנסת עזמי בשארה, להכריח חבר מועצה במעלות-תרשיחא להצהיר אמונים, כשהם מפירים אמונים. 
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       פסו אמונים.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       מורי ורבותי, עלתה בדעתם של מקימי המדינה שלא יהיו מקוואות בישראל? עלתה בדעתם שלא יהיה עולם תורה בישראל? עלתה בדעתם שיאכילו חזיר בחוצות ישראל? לא עלתה בדעתם. אני רוצה לומר לכם, חברי הכנסת, הממשלה הזאת מובילה - - 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       הבעיה היא לא עם החזיר. הבעיה עם מי שמגדל אותו, לא עם החזיר.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       - -  את עם ישראל לעברי פי פחת, מכיוון שעל מה שנשענו אלה שאומרים "הלל" ביום העצמאות ואחריהם נסחפו - - -
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       איפה היית קדנציה שלמה?  היית סגן שר האוצר - - - 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       שב בשקט, שב בשקט. שב בשקט, בוגד בתורה. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       היית סגן שר האוצר - - - 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אתה בוגד בכל מה שהצגת לבוחרים. שב בשקט, עלוב. עלוב, שב בשקט.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       - - - תתבייש לך - - - 
       
יצחק כהן (ש"ס):

       שב בשקט, עלוב. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       - - - 
       
יצחק כהן (ש"ס):

       לא דתיים, לא לאומיים, הרסתם את משרד הדתות, מחקתם זהות יהודית. היום המפד"ל הכניסה חזיר לתוך ישראל. תתבייש לך.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
        הרסתם את הדת - - - 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       תתבייש לך. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       - - -
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       תתבייש לך. תתבייש, חצוף. חצוף, תתבייש, תישאר בממשלה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת איציק כהן - - - 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       חצוף, תתבייש. תישאר בממשלה, תמשיך להרוס. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת איציק כהן - - - 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       תפנה את גוש-קטיף, שאול יהלום. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       - - -
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       שאול יהלום, תפנה את גוש-קטיף, אתה וזבולון אורלב.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       - - - 
        
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אל תפריע לי. תוציא אותו החוצה. תזרוק אותו החוצה. תזרוק אותו החוצה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת כהן - - -
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       שאול יהלום, תפנה את גוש-קטיף, תאכיל את עם ישראל חזיר, תרדוף את עולם התורה, תמחק את משרד הדתות. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת כהן, אתה יכול להפסיק לרגע? תפסיק רגע. חבר הכנסת יהלום, נותרו לו שלוש שניות. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       הרסתם את מדינת ישראל.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       תמכתם באוסלו.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אנא ממך, תאפשר לו לסיים. עוד משפט, חבר הכנסת איציק כהן.

יצחק כהן (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מאוד מכבד אותך, אבל אתה מוכן שהוא יפסיק להפריע לי? לא די שהוא מפריע למדינה שלמה, גם לי הוא צריך להפריע? 

	הרסתם את המדינה תוך שנה וחצי.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       בטח. למה ירדתם ל-11?
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת יהלום, הוא ימשיך כך עוד הרבה דקות. אני מבקש ממך משפט-שניים לסיום.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אוי לה לאותה בושה, אוי לה לאותה חרפה. מפד"ל. 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       של נעליך מעל רגליך כשאתה מדבר על המפד"ל. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       לא שומעים אותך. אותי שומעים, אותך לא שומעים.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       של נעליך מעל רגליך כשאתה מדבר על המפד"ל.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       רק נהמות שומעים, לא שומעים אותך. 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       של נעליך מעל רגליך - - - 

יצחק כהן (ש"ס):

       ואשים אותן על ראשך. או.קיי.
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תסירו את הצהרת האמונים. קודם כול שהממשלה תשמור אמונים למדינת ישראל, ורק לאחר מכן יבקשו שחברי מועצה במעלות-תרשיחא ישמרו אמונים. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת יצחק כהן. חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה. גם לרשותך שלוש דקות לנמק שתי הסתייגויות. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, שינהגו בכבוד אחד בשני.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       הייתי מאושר אם חברי הכנסת היו שומעים ומתנהגים בכבוד אחד לשני. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אם בהצהרת אמונים של חברי מועצה דיברנו, אני חושב שצריך להרחיב את זה. כמו שאמר חבר הכנסת בר-און, עובדי מדינה חותמים, כולם חותמים. הייתי מציע שכל מקבל תעודת זהות יצהיר אמונים למדינת ישראל. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראינו היום מחזה לא פרלמנטרי, איך מפלגות  מוכרות את עקרונותיהן ותורותיהן בעבור בצע פוליטי, אתנן פוליטי, איך מרצ מוכנה לתמוך בממשלה כושלת, ממשלה שמרחיקה לכת בכל מה שהיה מוסכם במדינתנו, מה שהיה טבו, מה שהיה חוצה מפלגות, עדות והשקפות; איך המפד"ל יוצאת בזמן הצבעת אי-אמון, כשמדובר בגורלם של חלקי ארץ-ישראל; איך מפלגת העבודה, עם סדר-יום חברתי כביכול, נמנעת בהצעת אי-אמון על מצב הקשישים.  
       
       החמור מכול נעשה בחוק האזרחות. אני שואל: האם נהפוך את מדינתנו, את צבאנו ללגיון הזרים? באים ומנפנפים בכל דיון - - - 
       
יורי שטרן (יו"ר ועדת הפנים ואיכות הסביבה):
       
       על מה אתה מדבר? מדובר על אנשים שיש להם אזרחות ישראלית.
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אני אענה לך לאחר שאסיים לדבר. 
       
יורי שטרן (יו"ר ועדת הפנים ואיכות הסביבה):
       
       מדובר באנשים שיש להם - - - 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אם תקשיב לי עד הסוף, אני אענה על מה שאתה שואל. 
       
יורי שטרן (יו"ר ועדת הפנים ואיכות הסביבה):
       
       אני פשוט אומר לך עובדות. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       גם אני מציין אותן, רק תמתין ותקשיב.  
       
       בכל פעם שעולה פרשה של מי שעלה לארץ במרמה או בפיקציה וכדומה, על-ידי נישואים פיקטיביים וכדומה, באים ומנפנפים בגיוס לצה"ל. אני קורא לממשלה: אל תעלו אותם לכאן ואז שאלות הגיוס והאזרחות ממילא לא יעלו לדיון.  
       
       המדינה תיקנה היום את חוק השבות בשיטת הסלאמי. ואני שואל: האם זו תיקרא המדינה היהודית והדמוקרטית שלה פיללנו? תודה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת מרגי. חבר הכנסת משולם נהרי, בבקשה. 
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       מוותר, אני נותן לאיציק. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       לא, מצטער, איציק דיבר מספיק בנושא הזה. חבר הכנסת יאיר פרץ - אינו נוכח. חבר הכנסת משה גפני, בבקשה. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מבקש לדבר - - -

דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אל תדבר על המפד"ל.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני דווקא רוצה לדבר על המפד"ל. אני אגיד לכם מה - - -

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת גפני, זה על חשבון הזמן שלך, אף שהוספתי לך עוד חצי דקה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       בסדר. אני עוקב אחר סיעת המפד"ל בעניין רב. באמת, אני מאוד מכבד אותם, ואני זוכר ימים לא רחוקים, שבהם סיעת המפד"ל, יחד עם רבים מחברי הכנסת – חלק מחברי סיעת הליכוד, ודאי ש"ס ויהדות התורה – נאבקנו בכנסת הקודמת נגד חוק האזרחות. באמת, יש לנו השקפת עולם בעניין הזה. אני לא חושב שיש מדינה בעולם שנוהגת בחוקי האזרחות שלה בצורה הזאת. אין מדינה כזאת. שירות בצבא הוא שירות בצבא, ואזרחות היא משהו אחר. כל הדברים הללו, בייחוד כשמדברים על מדינה יהודית ודמוקרטית, שיש בה חוק השבות וחוקים כיצד אדם מגיע למדינת ישראל ומקבל את אזרחותו. 
       
       אני לא הולך לדבר על החוק. החוק עבר בקריאה ראשונה, והצעת החוק של חבר הכנסת הירשזון עברה קריאה טרומית. אני תמה על הליכוד בעניין הזה, אבל בדקתי את אופן ההצבעה של חברי המפד"ל. המפד"ל היו אתנו הלוחמים הראשיים נגד חוק האזרחות. מי שזוכר, בכנסת הקודמת היתה הצעת חוק של חבר הכנסת יוסי שריד – היתה מלחמת עולם. זה הגיע לוועדת הפנים. נלחמנו בוועדת הפנים בעניין הזה, וזה לא הגיע לקריאה שנייה ולקריאה שלישית. היתה הצעת חוק של חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, וסיעת המפד"ל, על כל חבריה, נלחמה יחד אתנו נגד החוק הזה, ובצדק. אני בוחן את ההצבעה, ואני מסתכל כיצד הצביעו ששת חברי המפד"ל על חוק האזרחות. חיפשתי את אפי איתם ולא מצאתי אותו. הוא לא נמצא. חיפשתי את הרב יצחק לוי - - -

דוד אזולאי (ש"ס):
       
       הוא היה. אפי איתם היה.

קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       אז איפה הוא היה?

משה גפני (יהדות התורה):
       
       תסתכל בהצבעה. אני לא יודע, אני מדבר עכשיו על ההצבעה. אני לא יודע.

דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אבל הוא היה במליאה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אין, הוא לא מופיע בהצבעה. הרב אזולאי, הוא לא מופיע. הרב יצחק לוי – לא מופיע. לא נמצא. בדקתי את השר זבולון אורלב – מצביע בעד, יחד עם רוני בריזון - -

קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       הוא התנתק.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - ועם חמי דורון ועם רשף חן - - 

רוני בריזון (שינוי):
       
       למה להצביע?

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - מצביע בעד, השר זבולון אורלב. חיפשתי את חברת הכנסת גילה פינקלשטיין – מצביעה בעד, יחד עם - לחזור עוד פעם? לא צריך. חיפשתי את חבר הכנסת שאול יהלום – מצביע בעד. שאול יהלום – איך נפלו גיבורים – אני זוכר איך הוא נלחם אתנו על העניין הזה.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת גפני, הזמן שהוקצב לך אוזל.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, אדם דתי, דתי מאוד – מצביע בעד. ארבעת חברי המפד"ל, לא השישה, מצביעים יחד עם שינוי על חוק האזרחות, שנוגד כל עיקרון של חבר כנסת, ודאי לאומי - -

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת גפני, משפט או שניים לסיום.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       בסדר. - - אבל ודאי חבר כנסת דתי. עכשיו, אני לא מבין – אני מקווה שהשר אורלב יעלה לענות לי - -

שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       יעלה, יעלה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - -  אני מקווה, שיגידו לי – השר אורלב, אני רוצה שתי תשובות: תשובה אחת על השאלה, מה השתנה בין אורלב, יהלום, פינקלשטיין וסלומינסקי לבין אפי איתם ויצחק לוי? זאת שאלה אחת. והשאלה השנייה, מה השתנה בין אורלב של הכנסת השש-עשרה לבין אורלב של הכנסת החמש-עשרה? תודה רבה.

יצחק כהן (ש"ס):
       
       הכיסא.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת גפני. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק הצהרת אמונים של חברי מועצת רשות מקומית (תיקוני חקיקה), התשס"ד-2004. רבותי חברי הכנסת, תירגעו. אם תירגעו, נתקדם. 
       
       לשם החוק אין הסתייגויות. יש הסתייגויות לסעיף 1. נצביע על שם החוק כנוסח הוועדה. ההצבעה החלה.

הצבעה מס' 10
       
בעד שם החוק – 34
נגד – 6
נמנעים – אין
שם החוק נתקבל.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, בתוספת קולו של יושב-ראש הכנסת, בעד – 35, נגד – 6. על כן, שם החוק התקבל כהצעת הוועדה.
       
       לסעיף 1 הסתייגויות של חבר הכנסת מוחמד ברכה ושל קבוצת חברי הכנסת מש"ס וחבר הכנסת משה גפני. סליחה רגע - חבר הכנסת ברכה לא נמצא. נצביע על ההסתייגות של סיעת ש"ס ושל חבר הכנסת משה גפני. ההצבעה החלה.

הצבעה מס' 11
       
בעד ההסתייגות – 12
נגד – 32
נמנעים – אין
ההסתייגות של קבוצת סיעת ש"ס ושל חבר הכנסת משה גפני לסעיף 1 לא נתקבלה.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בתוספת קולו של יושב-ראש הכנסת, 33 נגד, 12 בעד, אין נמנעים. ההסתייגות לא התקבלה.
       
       נצביע על סעיף 1 על-פי הצעת הוועדה. ההצבעה החלה.

הצבעה מס' 12
       
בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 36
נגד – 7
נמנעים – 1
סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בתוספת קולו של יושב-ראש הכנסת, 37 חברי הכנסת בעד, שבעה נגד, אחד נמנע. על כן, סעיף 1 התקבל כהצעת הוועדה.
       
       אנחנו עוברים לסעיף 2. הסתייגות של קבוצת חברי הכנסת מסיעת ש"ס ושל חבר הכנסת גפני - ההצבעה החלה.

הצבעה מס' 13
       
בעד ההסתייגות – 9
נגד – 34
נמנעים – 1
ההסתייגות של קבוצת סיעת ש"ס ושל חבר הכנסת משה גפני לסעיף 2 לא נתקבלה.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בעד – 9, בתוספת קולו של יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת ריבלין – 35 נגד, אחד נמנע. אם כן, ההסתייגויות לסעיף 2 לא התקבלו. 
       
       אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 2 כהצעת הוועדה. ההצבעה החלה.

הצבעה מס' 14
       
בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 37
נגד – 6
נמנעים – 1
סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בתוספת קולו של יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת רובי ריבלין - 38 בעד, שישה נגד, אחד נמנע. על כן, סעיף 2 התקבל כהצעת הוועדה.
       
       לסעיף 3 אין הסתייגויות. נצביע על סעיף 3. ההצבעה החלה.


הצבעה מס' 15
       
בעד סעיף 3 – 35
נגד – 8
נמנעים – 1
סעיף 3 נתקבל.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, 36 חברי הכנסת, בתוספת קולו של יושב-ראש הכנסת – בעד, נגד – 8, אחד נמנע. סעיף 3 התקבל כהצעת הוועדה.
       
       אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית. ההצבעה החלה.

הצבעה מס' 16
       
בעד החוק – 36
נגד – 7
נמנעים – אין
חוק הצהרת אמונים של חברי מועצת רשות מקומית (תיקוני חקיקה), התשס"ד-2004, נתקבל.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בתוספת קולו של יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת רובי ריבלין – 37 בעד, נגד - 7, אין נמנעים. על כן, הצעת חוק הצהרת אמונים של חברי מועצת רשות מקומית (תיקוני חקיקה), התשס"ד-2004, התקבלה בקריאה שלישית.

       בבקשה, חבר הכנסת יורי שטרן, יושב-ראש הוועדה. אחריו - חבר הכנסת רוני בר-און.
       
יורי שטרן (יו"ר ועדת הפנים ואיכות הסביבה):
       
       קודם כול, אני מודה לכל הצוות שעבד כרגיל על הצעות החוק – יש שתיים נוספות מטעם הוועדה שאציג עוד מעט.
       
       אבל אני רוצה להגיד לחברי הכנסת, לרבות חברי הכנסת שניסו להסתייג: הרי אנחנו חיים במדינה שמשום-מה מזלזלת בסמלים שלה, בדברים הבסיסיים שבה, והצהרת האמונים של מי ששייך לשלטון באותה מדינה – גם השלטון המקומי – היא דבר בסיסי. אני לא מבין את ההסתייגויות שאתם ניסיתם להגיש. 
       
       לכן אני חושב שבחקיקה הזאת – ואני מודה לחבר הכנסת רוני בר-און שהציע אותה – אנחנו מחזירים את מה שאמור להיות נורמה בכל מדינה, לרבות במדינת ישראל, למעמד נורמטיבי על-ידי החקיקה. חבל שזה לא היה מובן מאליו, חבל שזה לא היה קודם. אבל יחד עם שורה נוספת של חוקים, אנחנו סוף-סוף רוצים ליצור מצב שיכבדו את מוסדות המדינה, את חוקיה, את הדגל שלה, את ההמנון שלה, בכל המערכת השלטונית והממלכתית. 
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       את הדגל – כן, את ההמנון – כן, רק חזיר - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה ליושב-ראש ועדת הפנים, חבר הכנסת יורי שטרן. 
       
       אני מזמין את יוזם החוק, יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת רוני בר-און. בבקשה.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, שלמי תודה – קודם כול לכל חברי הכנסת, לאלו שהצביעו בעד וגם לאלו שהצביעו נגד, על אישור החוק. לך, אדוני היושב-ראש, על ניהול הישיבה. למתנגדים, למסתייגים, למזכירת הסיעה, ליושב-ראש הקואליציה, על הגיוס, וגם לאחרים. וכמובן לצוות עוזרי שעזרו בהכנת החוק הזה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       גם לאלו שלא הצביעו.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       יש שיראו בחוק הזה מעין פרובוקציה. אני רוצה שתראו את החלק האחר של החוק הזה. 
       
       השלטון המקומי תופס בשנים האחרונות תאוצה בכיוון עצמאות, בכיוון ריכוז עוצמות, סמכויות וניהול בהרבה עניינים. נכון שכרגע יש משבר עם תשלומים, המשבר שעליו דיברו חברי מש"ס וחבר הכנסת גפני, אבל המשבר הזה יחלוף ביום מן הימים, מוטב מוקדם מאשר מאוחר. 
       
       עם זאת צריך לזכור, שלשלטון המקומי מוקנות היום ובמשך השנים האחרונות, וככל שהזמן מתקדם – גם כתופעה כלל-עולמית וגם כתופעה במדינת ישראל – סמכויות רבות יותר, מגוונות יותר, אמצעי שליטה בכסף, בחינוך, ברווחה, בכלכלה. לשלטון המקומי יש הרבה יותר השפעה על חייו של האזרח מאשר, הייתי אומר, אפילו השלטון המרכזי. וככזה, חבר מועצת עיר, חבר רשות מקומית, נושא על גבו לא רק את שרביט המנצח, לא רק את שרביט הגנרל, גם שק ואמתחת מלאי התחייבויות כבדות ומסובכות. וככזה, אני חושב שמן הראוי להשוות אותו, לפחות במובן ההתחייבות והצהרת האמונים, למעמדו של נבחר בכנסת, ואפילו של נבחר בממשלה. תודה רבה לכולכם.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת רוני בר-און. 
       
       הודעה אישית לשר הרווחה, חבר הכנסת זבולון אורלב. בבקשה.
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נשאלתי מעל במה נכבדה זו לפני דקות ספורות מה היו הנימוקים לכך שחברי במפד"ל, חבר הכנסת שאול יהלום, חברת הכנסת גילה פינקלשטיין ואנוכי, תמכנו בהצעת החוק של חיים אורון, זהבה גלאון ורן כהן, כדי שמי שאיננו זכאי לחוק השבות ומשרת בצה"ל,  במקום שיקבל אזרחות לאחר שלוש שנים, יקבל את האזרחות לאחר שנה וחצי.
       
       ראשית כול אני חייב לומר, שהעניין נדון בוועדת שרים למינהל האוכלוסין. בוועדה הזאת היו חברים מי שהיה שר התיירות, הרב בני אלון, ואנוכי, וההצעה הזאת התקבלה כהצעת פשרה. ההצעה המקורית של חבר הכנסת אורון היתה שזה יהיה מיום חיולו. ולא רק זה, גם שר המשפטים וסיעתו תמכו בהצעתו של רן כהן. שנה וחצי התקבלה כפשרה.
       
       אבל תרשה לי להוסיף עוד כמה מלים. הציונות הדתית לא רק מחנכת, היא גם הראתה שאפשר לחנך תלמידי חכמים דגולים להיות דיינים חשובים, להיות רבני ערים, יחד עם ובשילוב של שירות צבאי בצה"ל.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       מה זה רלוונטי? מה זה רלוונטי? זו דמגוגיה. מה זה קשור לחוק? מה זה קשור לחוק, השר אורלב?
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       רלוונטי מאוד. זו לא דמגוגיה – זו אמת. גם אתם יכולים לחנך את ילדיכם להיות גדולי תורה, לשכון באוהלה של תורה, ולשרת בצה"ל. אנחנו לא צריכים להביא אנשים מחוץ-לארץ כדי לשרת בצה"ל. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - -
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       - - -
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       - - -
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       אל תתקפו. של נעליך מעל רגליך ואל תתקוף את מי שמשרת בצה"ל ומחרף את נפשו למות ולהיות קבור בבית-עלמין צבאי. של נעליך מעל רגליך. יכול לבוא מישהו אחר. אפשר ללמוד תורה, למות באוהלה של תורה ולשרת בצה"ל. לא להתחמק מן העניין הזה. הדרך הזאת, שמגדלים דור שלם כדי שהוא ישב רק באוהלה של תורה וישתמט מן השירות מצה"ל, היא דרך קלוקלת ולא נכונה. לכן הצבענו בעד החוק הזה. זה חוק ראוי – גם צעקות לא יעזרו לך.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אנחנו רואים אתכם. אנחנו רואים מה שיצא מכם. זה מה שיצא מכם. 
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת גפני. תודה לשר. אני אבקש מחברי הכנסת להירגע. חבר הכנסת נהרי, הוא תיכף יבוא לשם ותוכל לא לצעוק, תוכל לדבר אתו בשקט. לא לצעוק. חבר הכנסת גפני.
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       - - -
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, השר עלה לענות על שתי שאלות, והוא לא ענה. הוא רק הסית ודיבר דמגוגיה. מה הוא שונה מאפי איתם שלא היה פה? 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת זאב. 

       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, הכרזה לסגן מזכיר הכנסת, בבקשה. 
       
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:
       
       ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת הצעת ועדת הכספים בדבר חלוקת הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 139 והוראת שעה), התשס"ד-2004, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת. תודה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לסגן מזכיר הכנסת.
       

הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 13), התשס"ד-2004 
       [מס' כ/41; "דברי הכנסת", חוב' כ"ה, עמ' 11689;  נספחות.]
(קריאה שנייה וקריאה שלישית) 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 13), התשס"ד-2004, קריאה שנייה וקריאה שלישית. יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים, חבר הכנסת יורי שטרן. בבקשה. 
       
יורי שטרן (יו"ר ועדת הפנים ואיכות הסביבה):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, הנני מתכבד להביא לפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 13), התשס"ד-2004. ההצעה היא בעצם איחוד של שתי הצעות נפרדות – אחת של חברי הכנסת רשף חן ואתי לבני, והשנייה של חבר הכנסת שאול יהלום. 
       
       הצעה זו באה קודם כול לפתור את מצוקתם של החולים הסיעודיים במדינת ישראל. לפני כמה שנים הייתי יושב-ראש הוועדה לעובדים זרים, ונתקלתי כמעט כל יום בבקשות של החולים הסיעודיים. בגלל מגבלות הזמן המוטלות על עובד זר שעובד בסיעוד – ולצערי הרב, רוב העובדים היום שנותנים שירותי סיעוד סביב השעון הם עובדים זרים – באו משפחות החולים וביקשו להאריך את תקופת הרשיון של העובד הסיעודי, כי הוצאתו אל מחוץ לחוק או אל מחוץ לגבולות מדינת ישראל היתה גורמת נזק, לפעמים נזק קטלני, לחולה הסיעודי. 
       
       הרי לא מדובר כאן ביחסי עובד-מעביד, לא מדובר כאן במתן שירות רגיל, אלא באנשים במצב מאוד קשה, שהמדינה הכירה בכך שהם במצב קשה במיוחד, ולכן נתנה אישור להעסקת עובד זר כעובד סיעוד. לאנשים האלה, מי שמטפל בהם הופך לאדם שהוא כמעט בן משפחה, לפעמים יותר מבן משפחה, אדם שרק השירות שלו מתקבל על-ידי הסיעודי, רק ההיכרות הזאת של כמה וכמה שנים נותנת לו איזו הרגשת ביטחון מינימלי, ולפעמים כשהסיעודי כבר לא שולט בעצמו, המשפחה דואגת לכך שהקשר הזה יימשך, כי הטראומה הזאת של קבלת מטפל חדש והסתגלות אליו היא לפעמים הטראומה האחרונה של אותו אדם סיעודי – הוא לא יכול להתמודד עם התפנית הזאת בטיפול. 
       
       אני, כיושב-ראש ועדת הפנים וגם כמי שטיפל בזה בזמנו, מאוד מודה לרשף חן, לאתי לבני ולשאול יהלום על היוזמה. באו חברי הכנסת והציעו לשנות את המצב בצורה שמאפשרת לשר הפנים, בתנאים מסוימים, להאריך את תקופת השהות של עובד ואת רשיון העבודה שלו בארץ עד שבע שנים, במקום חמש שנים, שזאת המגבלה לשאר העובדים הזרים. שנית, במקרים מסוימים לתת אישור שהוא בעצם אין-סופי – כל עוד הקשר בין המטופל לבין המטפל נמשך. זאת אומרת, שכל עוד העובד הזר מטפל באותו אדם סיעודי, והקשר הזה יכול להיפסק מרצונו של המטופל הסיעודי, או מרצונה של משפחתו, או מסיבה טבעית של מוות, אבל כל עוד האדם חי וזקוק לאותו מטפל, החוק נותן לשר הפנים, בהסכמתם ובהפנייתם של האנשים המוסמכים – רופא, אחות או עובד סוציאלי, שאין להם חלק בחברת הסיעוד ולא יכול להיווצר פה ניגוד אינטרסים – את הזכות להאריך בצורה אין-סופית, עם בדיקה תקופתית, את רשיון השהות ואת רשיון העבודה לאותו עובד סיעודי. 
       
       התלבטנו לא מעט בשאלת הקשר, כשמדובר בהגעתו של העובד לגבול שנקבע לו, שהוא חמש שנים. בעיקרון, אחרי חמש שנים אין מאריכים את הרשיון לעובד סיעודי, אבל אם לפחות בשנה שלפני תום חמש השנים האלה העובד הסיעודי עובד אצל אותו אדם, יש המלצה להמשיך, ורק בעבורו ניתן אישור, ואפשר להאריך לאותו עובד את אישור העבודה ואת אישור השהות בארץ. 
       
       אנחנו עושים פה צדק עם הרבה מאוד משפחות סיעודיות, ולכן לא רק העברנו את הצעת החוק בוועדה ואישרנו אותה, אלא גם עשינו מאמץ מסוים לזרז את תהליכי הגעתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית במליאת הכנסת, כי ההקלה נכנסת מיידית, ואנשים רבים מצפים לה. 
       
       בחוק יש סעיף נוסף, והוא מדבר בזכותו של השר, בתנאים חריגים או בנסיבות מיוחדות, להאריך את אישור השהות ואת אישור העבודה בארץ לאנשים שהם מומחים זרים שתרומתם לכלכלה ולחברה בישראל גדולה במיוחד. אני מוכן להסביר מה פירושו של הסעיף הזה. הסעיף הזה מכיר במציאות שבה זרים נמצאים בארץ עם רשיון עבודה, ובדרך כלל הם מומחים ייחודיים במקצוע שלהם. מדובר בבודדים בסך הכול. מדובר במקרים שבהם האדם הזה, בין שהוא מדען, איש ספורט או איש תרבות, יוצר למדינת ישראל יתרונות יחסיים בתחומו. הוא יוצר פה מקומות עבודה לישראלים. 
       
       אני מכיר מדען צ'כי בטכניון, שפעמיים נדרשתי לשדל בעבורו, כי הוצאתו בתום הרשיון שלו אל מחוץ לישראל היתה מפרקת צוות עבודה ייחודי שנוצר שם. זהו מומחה ייחודי בעולם, והעבודה שהוא עושה בארץ מייצרת מקומות עבודה.
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       מה עם הטבח במסעדה התאילנדית?
       
יורי שטרן (יו"ר ועדת הפנים ואיכות הסביבה):
       
       זה לא שייך לטבחים. אין פה שום תרומה ייחודית ואלה אינן נסיבות חריגות. חבר הכנסת אזולאי, סגן שר הפנים לשעבר, כתבנו פה שהשר צריך להתקין תקנות בנושא הזה. אנחנו ככנסת נראה את התקנות האלה ונראה שיש קריטריונים ברורים, שבאמת מתייחסים לנסיבות חריגות. לא מדובר בשום טבח או עובד בניין, לא במאסות. מדובר באנשים שתורמים תרומה ייחודית בנסיבות חריגות, ואני הייתי אפילו מקל על השר את מתן הרשיונות האלה, אבל החברים בוועדה החליטו אחרת. 
       
       לכן אני מזמין אתכם, ללא הבדלי מפלגות, להצביע בעד החוק הזה, קודם כול בעד הסעיפים הקשורים בנושא הסיעודי, אבל גם בעד הסעיף הזה, שבמגבלות שכתובות בחוק ובחובת התקנת התקנות אין שום חשש שיחרגו וייתנו רשיונות שהות בארץ למי שלא צריך לקבלם. יש מספיק אנשים שנמצאים פה בצורה לא חוקית, ואנחנו בקושי מתמודדים עם זה. יש מספיק אנשים ששהותם בארץ אינה חיונית. פה מדובר ביכולת של השר, שכביכול קיימת גם היום, אבל אנחנו מסדירים את הנושא כך שיהיו כלים ברורים וקריטריונים ברורים למתן אישור שהות ועבודה לאנשים שתרומתם הסגולית לכלכלה ולחברה בישראל היא באמת כזאת שמצדיקה את זה. נהיה מטומטמים אם לא נעשה מה שכל אומה בעולם עושה. גם האומה הסגורה ביותר, שדואגת לצביון האתני של מדינתה, יודעת להעריך את מי שבא לסייע לה להתקדם בצורה משמעותית בתחומים השונים. 
       
       חבר הכנסת שאול יהלום מזכיר לי, שיש פה תוספת אחת שנוצרה בהתערבותו, כאחד ממציעי החוק. הוא סיכם עם שר הפנים שלא תיווצר פה שום פרשנות אחרת. גם על אנשים שחרגו היום ממסגרת של חמש שנים, אבל הם עומדים בתנאים שכתובים בחוק, יחול החוק הזה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה ליושב-ראש ועדת הפנים, חבר הכנסת שטרן. אנחנו עוברים לרשימת המסתייגים לסעיף 1. ראשון המסתייגים הוא חבר הכנסת שאול יהלום. בבקשה, לרשותך שלוש דקות. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       הסתייגות היא חמש דקות. 
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       שתיקה כהודאה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       יש לנו יום ארוך מאוד, ולכן אנחנו משתדלים לקצר. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עם קבלת החוק הזה אנחנו עומדים, אם ירצה השם, לעשות מעשה טוב, של חסד, עם אנשים חולים, קשישים, לפעמים נכים, נכי צה"ל, שיש להם עובדים סיעודיים שהם נקשרים אליהם. לפעמים מדובר בעובדים סיעודיים שעושים את המעשים הכי אינטימיים עם אותם אנשים שאינם מתפקדים. הם מתרגלים זה לזה, לומדים אחד את שפתו של השני, והנה, אחרי תקופה של חמש או שש שנים אומרים לאותו עובד זר: אתה חוזר לארצך. אותו קשיש או אותו נכה, עד שהוא יתרגל לעובד זר אחר, המשבר קשה וגדול, ולפעמים הדבר מביא לירידה ניכרת באיכות החיים של האדם הזקוק לטיפול. לכן, עשינו פה מעשה של גמילות חסד ממש כלפי הזקוקים לטיפול. 
       
       היתה לי הזכות להיות היוזם, ואמרנו כאן, בחוק, שכל עובד, בתנאי שהוא עבד חמש שנים, מהן שנה אחת אצל אותו אדם, ואומנם מתברר שהאדם תלוי בו, על-ידי חתימה של איש מקצוע, כל שנה יכול שר הפנים להאריך את שהותו, עד שהקשר בין המטפל למטופל נפסק. עד עכשיו זה היה שבע שנים וחצי, ומכאן ואילך אין הגבלה, ובלבד שאלה יהיו אותו מטפל ואותו מטופל. מובן שאם נפסק הקשר בין המטפל והמטופל ועברו חמש שנים, אין לעובד רשיון והוא חייב לחזור לארצו. 
       
       אני קורא לכל חברי הכנסת לתמוך בחוק, ובכך ישתתפו במצוות גמילות חסד כלפי הזקוקים לטיפול, שכל כך מחכים לחוק כזה. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת שאול יהלום. חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה. יש לך הסתייגויות גם לפסקה (3), ואני מבקש שתעלה אותן יחד. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הצעת החוק היא הצעת חוק ראויה, אבל אני מתרעם על הדמגוגיה שבאה לידי ביטוי בדבריו של שר האוצר בשבוע שעבר, כשעמד כאן ונאם על העובדה שבשנה האחרונה הממשלה גרמה לכך שמספר העובדים הזרים במדינת ישראל הצטמצם ב-100,000. הוא אפילו עשה משחקי לשון, כאילו שהוא טעה, ואמר "גירשנו" ואחר כך חזר בו מהמלה הזאת והשתמש במלה אחרת. 
       
       חזקה על שר האוצר, שאם הוא משתמש במספר כזה הוא יודע על מה הוא מדבר. אבל אני תוהה: אם מספר העובדים פחת בשנה וחצי האחרונה ב-100,000, מישהו מהעובדים הישראלים ממלא את מקומם? סביר להניח שכן. יכול להיות שלא 100,000 ויכול להיות שלא 90,000, אבל 50,000 - מחצית המשרות שהם מילאו נתפסו על-ידי עובדים ישראלים? אני חושב שסביר להניח ש-50% זה נכון. אם 50,000 עובדים ישראלים נכנסו למעגל התעסוקה במקום 100,000 העובדים שהוצאו או יצאו מהארץ, סביר להניח שנתוני האבטלה היו מצטמצמים נניח ב-15%. אם מדברים על 300,000, מדובר על כ-15%. אבל לא שמענו על ירידה כזאת באחוזי האבטלה, לא ראינו, לא שמענו, לא הרחנו, לא מיששנו, שום דבר. להיפך, אחוזי האבטלה עולים מחודש לחודש. איפה הבלוף? הממשלה הזאת לא הולכת לכיוון של צמצום האבטלה, היא הולכת רק להיטיב עם השכבות החזקות.
        
       נתון אחר שמדברים עליו בממשלה ובמשרד האוצר הוא העובדה שהבורסה גואה ויש רווחים בבורסה, ואפילו מדברים על כך שחצי מיליון תושבים שיש להם חסכונות או הכנסות – הוטב אתם. אבל גם זה הישג מדומה, רבותי. הרי העובדה היא, שכל כספי קרנות הפנסיה, משרד האוצר השתלט עליהם וכולם נכנסו לבורסה. מובן שזה יצר גיאות, ייצר רווחים נאים בתקופה קצרה, אבל הכול מדומה. האפקט של הכנסת כספי הפנסיה לבורסה הוא אפקט זמני, ואני חושש שיום יבוא והאפקט הזה יפסיק לפעול, ודווקא תתחיל פעולה הפוכה, של כרסום בקרנות הפנסיה שמושקעות או שרצות בבורסה. אז מה שהזהרנו ממנו כאשר הממשלה החליטה לשים את ידיה על כספי הפנסיה אכן יתממש, למרבה הצער, ומי שישלם את המחיר של כל מעידה וכל נפילה בבורסה יהיה דווקא הציבור הרחב, ציבור הזקנים, הפנסיונרים, שייפגעו בחסכונות שהם חסכו בקרנות הפנסיה במשך כל ימי חייהם על מנת שלא ייפלו לעת זיקנה, והממשלה הזאת כנראה תביא אותם למקומות הנידחים, למחוזות האומללים האלה. 
       
       הממשלה הזאת פועלת בשיווק הישגיה הכלכליים על הישגים מדומים, שאין להם כל אחיזה וכל הבנה כלכלית. אבל גם אם יש, זה עדיין הולך ומתנקז לכיסיהם של בעלי יכולת ואנשים עשירים במעמד מעל לבינוני, של האלפיון העליון והעשירון העליון. מי שימשיך לשלם את המחיר זה השכבות העניות, ויש דיבורים על קיצוצים נוספים בחינוך, אפילו על הנושא של הכנסת השוק לתוך החינוך דרך ועדת-דברת ודברים כאלה. בסופו של דבר זה יפגע בכל מיני מנגנונים שוויוניים שקיימים בחברה הישראלית, לפחות במה שנוגע לחינוך חינם. גם הפנסיות ייפגעו. אני חושב שהממשלה הזאת, בכל הישגיה, עומדת על כרעי תרנגולת ועל הישגים מדומים. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת ברכה. חבר הכנסת עסאם מח'ול - לא נוכח. חבר הכנסת אחמד טיבי - לא נוכח. חבר הכנסת דוד אזולאי, בבקשה. גם לרשותך שלוש דקות. 
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, על מנת להסיר ספק אומר שאני חושב שהצעת החוק הזאת היא הצעה טובה. היא באה לתת מענה לאותם חולים סיעודיים שזקוקים לעזרתו של העובד הזר. לא פעם היינו עדים לכך שעובד זר נאלץ לעזוב לאחר תקופת שירותו את החולה, והתוצאה היתה פגיעה ישירה בחולה. לכן אני באופן אישי תומך בהצעת החוק, ואני גם אציע לחברי לתמוך בה. אבל אני רוצה להתייחס להסתייגות שהגשתי. 
       
       ההסתייגות שלי אומרת, שאותו עובד זר שאפשרנו לו בצורה חריגה להמשיך ולעבוד עוד שנתיים וחצי מעבר למכסה עם אותו חולה סיעודי – לא יעלה על הדעת שנאפשר לו המשך עבודה עם אותו חולה סיעודי כאשר בני המשפחה שלו שוהים בארץ בצורה בלתי חוקית. בכך אנחנו נותנים בדלת האחורית גושפנקה לשוהים בלתי חוקיים, ובעצם נותנים לזה הכשר בחוק הזה. לכן הצעתי היא, שעובד זר שמטפל בחולה סיעודי ויש לו בני משפחה ששוהים בצורה בלתי חוקית במדינה, יצטרך לאתר אותם ולדאוג לכך שהם יעזבו את הארץ. כך אין לי בעיה עם כך שאותו עובד זר ימשיך ויקבל את האשרה שלו לשנתיים וחצי נוספות, על-פי המוצע בחוק. 
       
       גם כך, לצערי הרב, אנחנו מוצפים בעובדים זרים. רק בשבוע שעבר התפרסמו נתונים על גירוש עובדים זרים רבים, וכנראה הנחל הזה הוא ארוך וגדול, ולא תמיד ניתן להגיע לגירוש של כל אותם עובדים זרים. יש לנו היום כלי מצוין לבלום את התופעה של העובדים הזרים ששוהים בצורה בלתי חוקית במדינה. באמצעות אלה שהולכים לקבל הכשר, אנחנו יכולים לסלק את אלה ששוהים כאן בצורה בלתי חוקית. כך גם לא נפגע בחולים שזקוקים לטיפול הסיעודי. 
       
       אני פונה לחברי מהקואליציה לאפשר חופש הצבעה בהסתייגות הזאת, על מנת שנוכל לתקן, ולו במעט, את הפגיעה באנשים הסובלים מכך שעובדים זרים רבים שוהים במדינה הזאת בצורה בלתי חוקית. תודה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת דוד אזולאי. חבר הכנסת משה גפני, בבקשה. יש לך כמה הסתייגויות, תשתדל לתמצת את כולן. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מברך את המציעים, חבר הכנסת שאול יהלום ואחרים, אני לא זוכר מי, גם רשף חן - - -

רשף חן (שינוי):
       
       קשה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       מה קשה?

רשף חן (שינוי):
       
       לזכור.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת גפני, אני חוזר: יש לך כמה הסתייגויות, אתה מעלה את כל ההסתייגויות כמקשה אחת.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       כן. אעשה זאת קצר.
       
       הצעת החוק היא הצעה נכונה, היא הצעה טובה. חבר הכנסת יהלום, קראת לזה גמילות חסד. אני מסכים, באמת יש דברים שגובלים אפילו בפיקוח נפש. אבל אני רוצה לומר לחברי חברי הכנסת, בחוק הזה עלו על טרמפ,  נכלל בו דבר שאיננו ממין העניין לחלוטין ואיננו גמילות חסד. 
       
       בסעיף השני בהצעת החוק, בפסקה (3), נאמר שמי שתורם למשק, לחברה, לכלכלה, שר הפנים יוכל לתת לו אישור להישאר כאן. אנחנו נמצאים בחברה מוכת אבטלה – גם במשק, גם בחברה, גם בכלכלה. יש עולים חדשים בעלי תארים מארצות מוצאם, אנשים מאוד משכילים, מאוד מלומדים, ופה אנחנו מאפשרים לשר הפנים בחוק – אם הוא יעבור בקריאה שנייה ושלישית – להביא אנשים כראות עיניו. אומנם, בהתייעצות עם שר האוצר ובהסכמת שר התעשייה והמסחר, אבל שר הפנים מקבל פה מעמד שיפגע בחברה הישראלית. אנחנו חברת מוכת אבטלה, שיש בה כל הכוחות הנדרשים גם למשק, גם לחברה וגם  לכלכלה, וניצור פה עכשיו מצב סיטונאי. 
       
       הרי קשה לנו גם עם הסעיף הראשון, אבל אנחנו יודעים שבנושא של חולים סיעודיים זאת בעיה אמיתית, כפי שאמרתי, הגובלת בפיקוח נפש, ואני מסכים, צריך לתמוך בזה. אבל דרך אגב להכניס לפה יבוא של עובדים זרים מכל מיני ארצות, שאין הגדרה מה התרומה שלהם למשק? מה, למשל מנהל בנק? מה התרומה שלו לכלכלה? 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       רופא מומחה בנוירוכירורגיה, מנתח מוח.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       חבר הכנסת יהלום, הרי אנחנו יודעים, שכאשר מגיע רופא מומחה מנתח, זה לא נעשה דרך המצב הסיטונאי שאתה הולך ליצור כאן בחוק הזה, כיוון שכאן אתה הולך ליצור מצב סיטונאי ששר הפנים יכול להחליט בכל הרמות, בכל הדרגות. אתה יודע, שכאשר מביאים רופא מנתח, וכבר היו דברים מעולם, מביאים אותו, ומי שמתנגד, אגב, אלה הרופאים כאן. 

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       טבח במסעדה סינית?

משה גפני (יהדות התורה):
       
       כן. אני צריך למנות לך, חבר הכנסת יהלום?

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
	לטבח במסעדה סינית אתה מאפשר או לא?

שאול יהלום (מפד"ל):
       
        למה שיביאו טבחים לא כשרים? 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       חבר הכנסת יהלום, אתה יודע שבמקרה הזה אתה כמעט לא חולק עלי ויודע שאני צודק. הרי אין הגדרה בחוק "רופא מנתח". 

רשף חן (שינוי):
       
       בתנאים מיוחדים.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       תנאים מיוחדים שקובע שר הפנים. תאר לך ששר הפנים יהיה אלי ישי, והוא יחליט שהעובדים הזרים הכי חשובים למדינת ישראל הם רבנים, וזה יהיה חוק שלך.

רשף חן (שינוי):
       
       בסדר. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני מציע לא לקבל את זה. אני מציע לקבל את הסעיף שעוסק בעובדים זרים בסיעוד, שהוא כוונת המחוקק בעניין הזה, זאת המטרה, ולא להכניס דרך אגב דברים שפותחים פתח כפתחו של אולם, וכל מה שנדבר פה לא יעזור. השאלה מי יהיה שר הפנים, ומה בעיניו יהיה תרומה לחברה, למשק או לכלכלה. אתם יודעים מה? אם המצב במשק הישראלי יהיה כזה שלא נעמוד עם 300,000 איש מובטלים, ביניהם אנשים משכילים בכל התחומים, יכול להיות שיהיה מקום לדבר על זה, אבל לא עכשיו. 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אפשר לשאול שאלה?

משה גפני (יהדות התורה):
       
       ברשות היושב-ראש.

היו"ר אלי בן-מנחם:

	בבקשה, חבר הכנסת יהלום.

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       חבר הכנסת גפני, עובד זר הוא ללא שום זכויות. כתוב כאן לא רק שלושת השרים, אלא "נסיבות מיוחדות וחריגות". אומר שר הפנים: אם אתם לא תיתנו לי את העניין הזה, אני אתן לעובדים האלה תושבות. תושבות היא עם זכויות. אני מעדיף בנסיבות מיוחדות לתת לשר את האפשרות להביא עובד זר ללא זכויות,  מאשר שיהיה המצב, כפי שאמר השר בוועדה: אם לא תיתנו לי את זה, אני אתן לו זכויות של תושב.

היו"ר אלי בן-מנחם:

       תודה לחבר הכנסת יהלום. חבר הכנסת גפני, תשתדל לתמצת את הדברים.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       חבר הכנסת יהלום, לא השתתפת בדיון אחר בוועדת הפנים, ושם הוצגו מסמכים – מה שר הפנים עושה עם עובדים זרים, ואיך בניגוד לכל הנהלים ובניגוד לכל התקנות הוא נותן לעובדים זרים תושבות. עובד זר שיגיע על-פי החלטת שר הפנים, ואני יודע למה כוונתו – ואין להתייחס לכל ההצטדקות הזאת וכל הדיבורים של עכשיו, שהוא לא ייתן לו אחרי שהוא יהיה כאן שנה ויאריכו לו בעוד שנה – והוא ייתן לו תושבות, החוק הזה יהיה אשם בכך. 
       
       אני חושב שאסור לאשר את הצעת החוק במצב הנוכחי של החברה הישראלית, וזה גם לא יכול להיעשות בדרך אגב. הנושא מחייב דיון מעמיק ורציני, כיוון שהוא משנה את כל המדיניות בנושא העובדים הזרים. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת גפני. חבר הכנסת רשף חן, בבקשה, לרשותך שלוש דקות.

אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       הוא המסתייג האחרון?

היו"ר אלי בן-מנחם:

	להצעת החוק יש עוד מסתייג, אבל הוא לא נמצא, כך שחבר הכנסת רשף חן הוא האחרון. בבקשה. 

רשף חן (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנחתי את הצעת החוק  הזאת בעקבות כמות עצומה של פניות מהציבור שביקשו שנמצא פתרון לבעיה קשה מאוד, והיא בעיקר בעייתם של אותם נזקקים, בדרך כלל קשישים, שנוצר בינם לבין המטפל שלהם, כמעט מדרך הטבע, קשר עמוק ואישי חזק מאוד, קשר שהוא למעשה קשר של תלות בין המטופל לבין המטפל, והם נתקלו בביורוקרטיה של החקיקה הישראלית ובעובדה שהחוק הישראלי עד כה כמעט לא הבחין בין פועל בניין, פועל בשדה - - - 

היו"ר אלי בן-מנחם:

	חבר הכנסת יורי שטרן, שב לידו. השרה ציפי לבני, אני מבקש.

רשף חן (שינוי):
       
       החוק עד כה לא עשה את ההבחנה הנדרשת בין פועל בניין, פועל בשדה, ובין עובד סיעודי. הפוקוס עד כה היה על העובדים ועל האינטרס הלגיטימי והנכון של מדינת ישראל לקצוב את תקופת השהייה שלהם כאן לחמש שנים בלבד. אבל החוק התעלם מהאינטרס הלא-פחות חשוב, ולמעשה יותר חשוב, של האזרח הישראלי שהפך להיות תלוי באותו עובד זר שנותן לו שירותים, האישיים ביותר שיכולים להיות. 
       
       מה שאנחנו מבקשים לעשות כאן זה לתקן את העניין הזה, ובאיזון שבין האינטרס הכללי, שעובדים זרים יעזבו את המדינה – אינטרס נכון – לבין האינטרס החשוב יותר של אותו אזרח ישראלי, שיוכל להמשיך ולקבל את הטיפול מהעובד הזר, אנחנו מעדיפים את האינטרס של המטופל. זהו הפוקוס, זו הסיבה, זה ה-raison d'etre של החוק הזה – האינטרס של אותם מטופלים, שהם באמת אנשים מאוד מסכנים ומאוד נזקקים.
       
       יש כאן כמה הסתייגויות שאני חייב לומר שהן לא ממין העניין, בעיקר ההסתייגות שעוסקת בשאלה אם לעובד הזה יש או אין משפחה, ואסביר מדוע. 
       
       ראשית, אילו העברנו את ההסתייגות הזאת, ומישהו היה רוצה להתחמק ממנה, כל מה שאותו עובד זר צריך לעשות זה לא להתחתן. אז יש לו אשה וילד והם לא רשומים כנשואים. אז מה? מה עשינו? נעסיק משטרה שתבדוק עם מי הוא חי או לא חי? לעולם לא נצא מזה, ואין לזה שום משמעות. 
       
       שנית, בואו נניח שלעובדת זרה כזאת נולד ילד. אז מה? זו סיבה לנתק את הקשר? אני מזכיר, המטופל הוא העיקר כאן. כי על-פי ההסתייגות שמוצעת כאן, המשמעות היא שאם אותה עובדת זרה נכנסה להיריון ונולד לה ילד, לא משנה העובדה שהמטופל זקוק לה ותלוי בה, מפני שיש לה תינוק קטן, על-פי המוצע נצטרך להוציא את שניהם החוצה, בידיעה ברורה שאנחנו פוגעים במטופל. אין לזה שום הצדקה, אין לזה שום בסיס. זה נובע מקסנופוביה שתקפה חלק מהחברים כאן, ואני חושב שהיא איננה ראויה.
       
       אני חושב שהחוק הזה הוא חוק שמכבד את מדינת ישראל, מכבד את כנסת ישראל, ואני מבקש מכם לתמוך בו.

היו"ר אלי בן-מנחם:

	תודה לחבר הכנסת רשף חן. חבר הכנסת איוב קרא - אינו נוכח.

	רבותי חברי הכנסת, נא לשבת. אנחנו עוברים להצבעה. אנחנו מצביעים על הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 13), התשס"ד-2004. לשם החוק אין הסתייגויות. נצביע על שם החוק כהצעת הוועדה. ההצבעה החלה.

הצבעה מס' 17

בעד שם החוק – 32
נגד – אין
נמנעים – אין
שם החוק נתקבל. 

היו"ר אלי בן-מנחם:

	רבותי חברי הכנסת, בתוספת קולו של יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת ריבלין – 33 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים. על כן, שם החוק נתקבל כהצעת הוועדה. 

       אנחנו עוברים להסתייגויות לסעיף 1. חבר הכנסת יהלום הסיר את ההסתייגות שלו. חבר הכנסת דוד אזולאי - רגע, רבותי, אנחנו נצביע לפני ההסתייגות של חבר הכנסת דוד אזולאי על ההסתייגות של חברי הכנסת ברכה, מח'ול וטיבי. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       מסיר.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       מסיר. חבר הכנסת דוד אזולאי, מצביעים? 
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       כן. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה. מי שמצביע בעד הוא בעד ההסתייגות, מי שמצביע נגד תומך בהצעת הוועדה. 
       
הצבעה מס' 18
       
בעד ההסתייגות - 6
נגד - 26
נמנעים - 1
ההסתייגות של חבר הכנסת דוד אזולאי לסעיף 1(1) לא נתקבלה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       שישה חברי כנסת בעד, 27 נגד, בתוספת קולו של יושב-ראש הכנסת רובי ריבלין, אחד נמנע. אם כן, ההסתייגות לא התקבלה. אנחנו נצביע - - -
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       לסעיף 2 אין הסתייגויות. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       יש גם פסקה (2) וגם (3). 
       
       חבר הכנסת ברכה, לפסקה (3)?
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       מסיר.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       מסיר. חבר הכנסת משה גפני?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מסיר את כל ההסתייגויות שלי, להוציא - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אז הסרת. מספיק, די, עד לכאן. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       להוציא את ההסתייגות האחרונה, שעוסקת בעניין של הסעיף השני, פסקה (3) בסוף, שמדבר על עובדים זרים שאינם מטפלים סיעודיים. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת רשף חן?
       
רשף חן (שינוי):
       
       מסיר.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       מסיר. 
       
       רבותי, אנחנו נצביע כעת על ההסתייגות של חבר הכנסת משה גפני. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       לא הצבענו על (1) ו-(2) כהצעת הוועדה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אנחנו נצביע. יש סעיף 1 ופסקאות. זה סעיף 1. סגן מזכיר הכנסת צמוד אלי, וזה בסדר. 
       
       אנחנו נצביע עכשיו על ההסתייגות של חבר הכנסת משה גפני בפסקה (3). ההצבעה החלה. מי שמצביע בעד הוא בעד ההסתייגות של גפני, מי שמצביע נגד הוא בעד הצעת הוועדה. 
       
הצבעה מס' 19
       
בעד ההסתייגות - 13
נגד - 23
נמנעים - אין
ההסתייגות של חבר הכנסת משה גפני לסעיף 1(3) לא נתקבלה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בעד - 13 חברי כנסת, נגד - 24, בתוספת קולו של יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת ריבלין, נמנעים – אפס. על כן ההסתייגות לא נתקבלה. 
       
       אתה רוצה, חבר הכנסת גפני, להצביע גם על החלופין, או שזה מיותר?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       סיימנו. עכשיו נצביע על סעיף 1 כנוסח הוועדה. ההצבעה החלה. 
       
       
הצבעה מס' 20
       
בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה - 34
נגד - אין
נמנעים - אין
סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, בתוספת קולו של יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת רובי ריבלין - 35 חברי כנסת בעד, נגד - אפס, נמנעים – אפס. על כן הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 13), התשס"ד-2004, התקבלה בקריאה שנייה. 
       
       אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית. 
       
הצבעה מס' 21
       
בעד החוק - 34
נגד - אין
נמנעים - אין
חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 13), התשס"ד-2004, נתקבל.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בתוספת קולו של יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת ריבלין - 35 חברי כנסת בעד, נגד - אפס, נמנעים – אפס. על כן חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 13), התשס"ד-2004, התקבל בקריאה שלישית. 
       
       חבר הכנסת שאול יהלום, יוזם החוק, בבקשה. חבר הכנסת יהלום, הצבעת, אבל חשבתי שאתה רוצה שאני אתקדם בהצבעה. בבקשה. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       שאול, יישר כוח. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, מעבר לתודות לכל מי שעסק בעניין, לוועדת הפנים, ליושב-ראש ועדת הפנים, למנהלת הוועדה, ליועצת המשפטית של הוועדה ולכל הסגל, אני רוצה להעיר לחברי מסיעת ש"ס ולחבר הכנסת גפני: הופיע בפנינו שר הפנים, על הסעיף הזה, עם ההסתייגות של חבר הכנסת גפני. אנחנו סייגנו את העניין בשני סייגים. סייג ראשון - שכתוב: מסיבות מיוחדות וחריגות, וסייג שני - שהוא לא יכול לבד, אלא יחד עם עוד שני שרים, שר האוצר ושר התמ"ת. 
       
       מובן שהכול נבע מכך ששר הפנים אמר לנו והצהיר בוועדה, שאם לא נאפשר לו במסגרת החוק את ההארכה לעובדים שתורמים תרומה מיוחדת, הוא ייתן להם זכויות תושב. כאשר שקלנו את שני הדברים, זכויות של עובד זר - שהוא ללא כל זכויות; הוא גומר את ההארכה וחוזר למדינתו. אין לו שום זכות מכוח היותו כאן בארץ. עם כל מה שאמרתי, עם שתי המגבלות של הנסיבות המיוחדות - יחד עם האלטרנטיבה שהשר הנוכחי מאיים במתן תושבות - אני חושב שהיה עלינו, וכך גם התקבל, ליצור את העניין הזה של קבלת העמדה המאפשרת להאריך כל שנה לעובד זר. 
       
       אני מודה לכל החברים שתמכו בחוק, ומתכבד לומר לכבוד היושב-ראש תודה רבה. כפי שאמרתי, תודה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת שאול יהלום. רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לחבר הכנסת יורי שטרן.
       
יורי שטרן (יו"ר ועדת הפנים ואיכות הסביבה):
       
       לא אמרת תודה ליושב-ראש הוועדה. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אמרתי. לא אמרתי תודה ליושב-ראש?
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       הוא אמר לכולם. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אתה לא מקשיב. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא. 
       
       
       
הצעת חוק ראש הרשות המקומית (הצהרת הון) (תיקון), התשס"ד-2004 
       [מס' כ/41; "דברי הכנסת", חוב' כ"ז, עמ'  12126;  נספחות.]
(קריאה שנייה וקריאה שלישית)

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       הצעת חוק ראש הרשות המקומית (הצהרת הון) (תיקון), התשס"ד-2004, קריאה שנייה וקריאה שלישית. יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים, חבר הכנסת יורי שטרן. בבקשה. 
       
יורי שטרן (יו"ר ועדת הפנים ואיכות הסביבה):
       
       הצעת חוק זו, של חבר הכנסת חמי דורון, באה להוסיף לחובת הצהרת הון הקיימת היום והמוטלת על ראש הרשות הנבחר ולהחיל את החובה הזאת גם על סגניו. 
       
       ההיגיון שמאחורי החוק הוא, שמדובר בבעלי תפקידים רמים במערכת השלטון המקומי, והחובה הזאת של הצהרת הון מטרתה ליצור מכשיר אכיפה מבחינת כל מיני פריצות וכל מיני אפשרויות שיש לנושאי תפקידים רמים במועצות, כדי שלא ידאגו לעצמם אלא ידאגו לערים שלהם ולרשויות שלהם. 
       
       אנחנו מצאנו לנכון - בהתחלה מדובר היה רק על אלה שהם סגני ראשי ערים בשכר, אחר כך החליטה הוועדה, בהמלצת הממשלה, להחיל את זה על כל סגני ראש העיר. 
       
       בסך הכול, במציאות שבה השלטון המקומי קורס מעומס החובות ויש לא מעט חשד בציבור שאלה שעומדים בראש המערכת לא מבצעים את תפקידם כראוי ומבזבזים את כספי הציבור, יצירת שקיפות ומעקב אחרי מכשירים כמו הצהרת הון, זה דבר נכון, כי הוא מחזק ומחזיר, הייתי אומר, במקרים רבים, את אמון הציבור במערכת ובמי שעומד בראש הרשות המקומית. כידוע, המדינה, באמצעות ההצהרות האלה, עוקבת אחרי מעשיהם של בעלי התפקידים. 
       
       לכן, אני מבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגויות להצעת חוק זו ולתמוך בה בקריאה השנייה והשלישית. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה ליושב-ראש ועדת הפנים, חבר הכנסת יורי שטרן. רבותי חברי הכנסת, לסעיף 4 בהצעת החוק יש הסתייגויות של חברי הכנסת. ראשון המסתייגים, חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שהצעת החוק היא דווקא במקומה, במיוחד אם סגן ראש מועצה מקבל משכורת מהמועצה ואם יש לו גם פונקציות ניהוליות הנוגעות לתקציבים, לכספים, למכרזים וכו'. אני חושב שמן הראוי שנבחר ציבור אשר עוסק בנושאים תקציביים, עוד יותר מאשר חבר הכנסת - הרי חברי הכנסת לא עוסקים בנושאים כאלה, ולא במכרזים, והם מגישים תצהירים, אז מה שחל על חבר כנסת שלא עוסק בכלל בדברים כאלה, חל על אחת כמה וכמה בנושאי רשות מקומית שמתעסקת ישירות במכרזים, בקבלנים וכו'. 
       
       ובאמת, למען הסר ספק, מה שנקרא, אני חושב שמן הראוי בנושא ניקיון כפיים וכו', שנציגי הציבור המתעסקים בנושאים הללו יגישו הצהרות הון. אני חושב שהצעת החוק היא טובה. והאמת היא, שלא כל כך חשוב אם הם מקבלים משכורת או לא, אם זה סגן ראש מועצה שמקבל משכורת או לא, מכיוון שהוא כן מתעסק בנושאים שיש בהם מתן מכרזים ותקציבים וכו'. 
       
       אבל אני, אדוני היושב-ראש, חשבתי להעיר הערה אחת בנושא שעבר קודם לכן, ונראה כדבר הכי מובן מאליו, מכיוון שהכנסת נתונה לאיזה מין סחיטה כזאת בנושאים רגשיים-לאומניים-רומנטיים כאלה, שכמעט נהפוך כולנו לתנועת צופים עוד מעט - ממש scouts - כולנו נתחיל להישבע שבועות אמונים כל הזמן, נהפוך במדינת ישראל לתנועת צופים במדים, מה שנקרא.
       
       אני לא חושב שיש בזה צורך אחרי 50 שנה. למה לא עשו את זה בהתחלה? אם לפני 50 שנה היה רוני בר-און מציע, אני חושב שהאבות המייסדים היו - אולי כן, אולי לא; אבל מה, אחרי 50 שנה לבוא? אני חושב שאין בזה תועלת, אני לא חושב שיש לשבועה כזאת איזו פונקציה בניהול המועצות המקומיות, או באמונים באמת שחברי המועצות וראשי המועצות רוחשים לעירם ולכפרם ולציבור שבחר אותם. בכל שאר הדברים הם אזרחים לכל דבר, כמו כל אזרח אחר, אין להם מין תפקיד פטריוטי כללי כזה, אבל אני חושב שיש פונקציה פוליטית אידיאולוגית להצעות האלה, והיא הפצת אווירה לאומנית. בסך הכול, זה תורם לאווירה לאומנית, וזה מביא תועלת לתנועות לאומניות כאשר מופצת עם הזמן אווירה - מה שנקרא, אנחנו קוראים לזה הגמוניה תרבותית לאומנית וכו'. 
       
       מדובר בהצעת החוק לפני הקודמת, אדוני היושב-ראש, כי להצעת החוק הזאת, באמת כפי שאמרתי, אני מסכים. תודה רבה.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת עזמי בשארה. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, השלטון המקומי נתון במשבר עמוק חסר תקדים, וכאן בכנסת מעסיקים אותנו בקוסמטיקה. יש קוסמטיקה טובה - כמו ההצעה הזאת, ויש קוסמטיקה מכוערת - כמו ההצעה הקודמת, שעברה. אבל, למהות אנחנו לא מגיעים, ויש בכלל אווירה שלא רק שהממשלה העבירה תחומים רבים של אחריות וטיפול בעניינים שהיא עצמה אחראית להם – היא גלגלה את האחריות לרשות המקומית, בלי לאפשר לרשויות המקומיות לקבל בצורה נאותה מימון לפעולות האלה.
       
       נכון שמדינות רבות בעולם מעבירות תחומי אחריות לשלטון המקומי, אבל השלטון המקומי בארצות אלה גובה לא רק מסי ארנונה, אלא גם חלק מהמסים שהם יותר קרובים למס הכנסה ולמע"מ ולדברים כאלה, כך שיש לו אפשרות למימון. העברה של סמכויות היא פונקציה גם של ההכנסה ורמת ההתפתחות. כאן מגלגלים אחריות, והממשלה מתנערת מאחריות. 
       
       כאשר תחומי הרווחה מועברים כמעט כולם לשלטון המקומי, והממשלה לא מממנת – אז יש משבר, כאשר הממשלה מקטינה את תקציבי האיזון לאותן רשויות מקומיות שאין בהן תחום הכנסה ואומרת: אלה רשויות שצריכות לפתור את הבעיה דרך ארנונה. אבל מה לעשות שלרשויות המקומיות האלה אין אפשרות לגבות את הארנונה או להגביר באופן משמעותי את הגבייה, כי מקורות הארנונה הם מדולדלים. אם ניקח כפר או יישוב שאין בו אזור תעשייה, שאין בו מרכזים מסחריים - האפשרות שלו לגבות ארנונה מוגבלת. ביישובים ערביים רבים הממשלה מקטינה מצד אחד את תקציבי האיזון שהיא מממנת, ומצד שני לא בונה או לא מאפשרת לבנות אזורי תעשייה שהם מכניסי ארנונה, כך שיהיה איזון מסוים בהצעות - - -

רשף חן (שינוי):
       
       מה עם ארנונות מגורים ביישובים האלה?
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):


	תיכף אני אדבר עליהן. 


רשף חן (שינוי):


	אתה יודע מה אחוז הגבייה שם?


ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אני אתייחס גם לזה. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, הזמן הולך ותם, אז עוד משפט-שניים. בבקשה.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, גם פשתה הצורה שבה משרד הפנים - מסורת של 20 שנה - הרשויות המקורבות, מי שעומד בראש משרד הפנים העלים עין ממה שהן עושות. אם הן חרגו, אם הן לא בדיוק עבדו על-פי חוק, אם היתה שחיתות, הוא העלים עין, והוא החמיר דווקא עם רשויות שמתנגדות לו, וזה יצר מצב שהשחיתות שמדובר בה כל כך הרבה, לשלטון המרכזי יש אחריות לה. כלומר, זאת לא אחריות רק של השלטון המקומי - בוודאי, כל אדם אחראי למה שהוא עושה, במיוחד אם זה משהו פלילי, אבל התרבות הזאת של השחיתות, אני חושב שזה היה בהשראת השלטון המרכזי ולא רק פעולה מקומית של פקיד זה או אחר או של ראש רשות זה או אחר. 
       
       אם רוצים לעקור את התופעה הזאת מהשורש ואם רוצים לאזן את המצב של הרשויות המקומיות - צריך לעשות את זה. כלומר, אם רוצים להקטין את תקציבי האיזון, במקביל צריך לבנות מקורות מכניסי מסי ארנונה לרשויות המקומיות. אז לא נגיע למצב משברי כמו היום. מצב משברי הוא מצב שיש - - -

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, אני כבר לפני דקה וחצי ביקשתי ממך לסיים, כי הזמן תם, וזה גם לא קשור.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אני רק רוצה לפנות לחברי הכנסת וגם לאחראים בממשלה ולשר הפנים לקיים דיון רציני בבעיות המהותיות של הרשויות המקומיות, של השלטון המקומי, ולא להתעסק ולהעסיק את הכנסת בקוסמטיקה - קוסמטיקה יפה או קוסמטיקה מכוערת. הדיונים היום היו עדיין רק בנושאים קוסמטיים. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת זחאלקה. חבר הכנסת ואסל טאהא - לא נוכח. רבותי חברי הכנסת, נא לשבת. אנחנו נעבור - - -

קריאה:
       
       - - -

יאיר פרץ (ש"ס):
       
       לפני ההצבעה, אדוני היושב-ראש - - -

נסים זאב (ש"ס):
       
       יש הודעה מטעם הסיעה.

יאיר פרץ (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש - - -

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       רוצים להביע - - - בממשלה.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

קריאות:
       
       - - -

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת יאיר פרץ, שב בבקשה. אתה תקבל הודעה אישית בזמן. זו לא הודעה אישית. יש לך הודעה. סבלנות. 
       
       חבר הכנסת בשארה, אתם רוצים להצביע על ההסתייגות?


עזמי בשארה (בל"ד):
       
       לא. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       מסיר. חבר הכנסת זחאלקה?

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       מסיר.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       מסיר. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק ראש הרשות המקומית (הצהרת הון) (תיקון), התשס"ד-2004. ההצבעה החלה. 

הצבעה מס' 22
       
בעד סעיפים 1-4 - 22
נגד - 1
נמנעים - אין
סעיפים 1-4 נתקבלו. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בתוספת קולו של יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת רובי ריבלין - 23 בעד, נגד - 1, נמנעים - אפס. על כן, הצעת חוק ראש הרשות המקומית (הצהרת הון) (תיקון), התשס"ד-2004, התקבלה בקריאה שנייה. 
       
       חבר הכנסת יאיר פרץ, רצית להודיע משהו? 
     
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, בשם סיעות ש"ס והאיחוד הלאומי, אנחנו מבקשים להפוך את זה לאי-אמון. 
       
קריאות:
       
       בשבוע הבא. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       שמעתי. נצביע בקריאה שלישית על הצעת החוק הזאת בשבוע הבא. 
       


הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 61), התשס"ד-2004 
       [מס' כ/39; "דברי הכנסת", חוב' כ"ג, עמ' 11381;  נספחות.]
(קריאה שנייה וקריאה שלישית) 


היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 61), התשס"ד-2004, קריאה שנייה וקריאה שלישית. יציג את הצעת החוק חברי יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת שלום שמחון. בבקשה. 
       
שלום שמחון (יו"ר ועדת הכלכלה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 61), התשס"ד-2004. הנני מתכבד להציע לקריאה שנייה ולקריאה שלישית הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה. את הצעת החוק יזמו חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן, ואני מבקש לברך אותם על היוזמה המבורכת. 
       
       מטרתה של הצעת חוק זו להטיל חובה על בעל רכב או על מי שהשליטה על הרכב בידו לפקח ולעשות כל שאפשר כדי למנוע ביצוע עבירות תעבורה שיש בהן כדי לגרום לסכנה בטיחותית חמורה בידי נהגים המועסקים אצלו בנסיעות מסחריות, זאת אומרת, הנוהגים ברשותו והמבצעים עבורו עבודה או שירות. 
       
       מאחר שניסיון החיים לימד כי ביצוע עבירות שונות בידי עובד או בידי מי שנותן שירות לבעל רכב נעשה בדרך כלל בעידוד, אם לא בהוראה מפורשת של בעל הרכב ממניעים כלכליים, מוצע לקבוע כי ביצוע עבירה שעליה יחול התיקון לחוק והמנויה בתוספת השמינית המוצעת בידי אדם כאמור המבצע עבודה או שירות עבור הבעלים של הרכב מקים חזקה שלפיה בעל הרכב, או מי שהשליטה ברכב בידיו,  הפר את חובתו, אלא אם כן יוכיח כי עשה כל שביכולתו כדי למנוע את ביצוען של אותן העבירות. 
       
       העבירה הראשונה הכלולה בתוספת השמינית המוצעת הינה עבירה לפי תקנה 85(א)(5) לתקנות התעבורה לעניין הובלת מטען ברכב מסחרי, תוך חריגה מהמשקל המותר להובלה. העבירה השנייה היא עבירה לפי תקנה 168 לתקנות התעבורה, שעניינה חריגה משעות הנהיגה המותרות. העבירה השלישית היא עבירה לפי תקנה 308(ד) לתקנות לעניין שימוש ברכב מסחרי, ברכב עבודה או ברכב ציבורי שניתנה לגביהם הודעת אי-שימוש בשל ליקויים בטיחותיים ברכב. 
       
       כאמור, המטרה בהטלת חובת הפיקוח על בעל כלי רכב או על מי שהשליטה ברכב בידיו היא להביא לכך שנהגים המועסקים אצל אחרים לא יתומרצו לבצע עבירות תעבורה חמורות, תוך סיכון חייהם וחיי כל הציבור. 
       
       אם עד היום מעסיקים של נהגים נהגו במקרה הטוב לעצום את עיניהם, או במקרה הפחות טוב אף עודדו את נהגיהם לחרוג מההוראות שנקבעו בחוק בנוגע לשעות נהיגה או בנוגע למשקל המותר להובלה או בנוגע לנהיגה ברכב שניתנה לגביו הודעת אי-שימוש, הרי שבקבלת הצעת חוק זו, אותם מעסיקים יהיו האחראים הישירים לביצוע העבירה. ראוי להזכיר, שאין בהוראות החוק המוצע כדי לגרוע מהאחריות שמוטלת על הנהגים עצמם בנוגע לאותן עבירות.
       
       אני רוצה לומר תודה מיוחדת ומבורכת לחברי חבר הכנסת דוד טל, שהוא הרוח החיה בהעברת הצעת החוק הזאת, וכן לצוות הוועדה, למנהלת הוועדה וליועצת המשפטית. 
       
       רבותי חברי הכנסת, להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מכם להצביע בעדה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה ליושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת שלום שמחון. רבותי חברי הכנסת, נא לשבת. 
       
       אנחנו עוברים להצבעה. רבותי חברי הכנסת, להצעת החוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 61), התשס"ד-2004, אין הסתייגויות. על כן אנחנו נצביע על הצעת החוק על-פי הצעת הוועדה, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה. ההצבעה החלה. 
       
הצבעה מס' 23
       
בעד סעיפים 1-2 – 17
נגד – אין
נמנעים - אין 
סעיפים 1-2 נתקבלו.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, 17 חברי כנסת בעד, נגד - אין, נמנעים - אין. על כן, הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 61), התשס"ד-2004, עברה בקריאה שנייה. 
       
       אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית. 
       
הצבעה מס' 24
       
בעד החוק – 18
נגד – אין
נמנעים – אין
חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 61), התשס"ד-2004, נתקבל.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בעד - 18 חברי כנסת, נגד - אין, נמנעים - אין. על כן הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 61), התשס"ד-2004, עברה בקריאה שלישית. אני מודה לכם. 
       
       אני מזמין את חבר הכנסת יוזם החוק, חבר הכנסת דוד טל, בבקשה. 
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אומר את הברכות האלה בקיצור. אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת שלום שמחון, שהוליך את הצעת החוק ודרבן אותה והביא אותה לכלל סיום. אני רוצה להודות לעידית, לחנה, למנהלת הוועדה לאה, ליועצת המשפטית הגברת בנדלר, ולעוזרים הפרלמנטריים שלנו, מאיה ואלעד ועמית. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת דוד טל. 
       
       

הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק
       ["דברי הכנסת", חוב' כ"ט, עמ' 12425.]

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא האחרון לערב זה: הצעת סיעות חד"ש-תע"ל ובל"ד שלא להחיל דין רציפות על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 37) (צילום רכב), התשס"ב-2002. ינמקו את הערעורים - ראשון המנמקים, חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, למען הגילוי הנאות, אנחנו לא מתנגדים להצעת החוק. יכול להיות שהיא לא שלמה, אבל כל מה שנוגע להבהרת האי-בהירות בכל מה שקשור לתיעוד דוחות תנועה, במיוחד אלה שנקבעים על-פי מצלמה, וכל מיני ויכוחים שמתעוררים על השאלה אם בעל הרכב היה הנהג באותו זמן - אני חושב שהגבלת הזמן של 120 יום היא סבירה, אבל אני חושב שגם 120 יום זה יותר מדי. 
       
       בכל אופן, כל הנושא של דוחות תנועה מתחבר עכשיו לשאלה של תאונות הדרכים. הרי מה מטרת הדוחות? המטרה היא לייצר מנגנון הרתעה, כדי שאנשים לא יעשו עבירות, ודווקא מתחילת השנה עד היום, השיעור של קורבנות תאונות הדרכים עלה לעומת אותה תקופה בשנה הקודמת ב-31%, וזה שיעור מבהיל לכל הדעות. 31% עלייה מתחילת השנה עד עכשיו לעומת השנה הקודמת, וגם בשנה הקודמת לא היתה התקדמות משמעותית בכל מה שנוגע להפחתת מספר הקורבנות של תאונות הדרכים. 
       
       אתמול התבשרנו על-ידי דוח חדש, שהדעה הרווחת שהגורם האנושי הוא הגורם היחיד והמכריע אינה נכונה. אני עדיין מייחס לגורם האנושי את המשקל הכי משמעותי בנושא של תאונות הדרכים, אבל הנה, אתמול אנחנו קוראים על דוח שמדבר על כך שהתשתיות במדינת ישראל, תשתיות התחבורה, הן כל כך רעועות וכל כך לא מתאימות לעלייה גם בשיעור האוכלוסייה, גם במספר כלי הרכב וגם במודרניות של הרכבים, ולכן העלייה במספר קורבנות תאונות הדרכים היא כמעט תסריט דמים ידוע מראש.
       
       היום, כידוע, אין שר תחבורה בממשלה. ראש הממשלה הוא שר של כמה משרדים – ארבעה, חמישה או שישה. אני  חושב שהנושא הזה אינו סובל דיחוי, נושא הטיפול בתאונות הדרכים והצורך בהיערכות מחדש על-פי הנתונים של מספר הקורבנות מאז תחילת השנה. זה לא שהמצב היה הכי טוב כשהיה שר תחבורה, השר לשעבר ליברמן - האמת היא שאני אוהב להגיד "השר לשעבר ליברמן" - המצב לא היה מזהיר מי-יודע-מה, אבל אני חושב שהממשלה חייבת לעשות היערכות מחדש לנוכח המצב, במיוחד כשוועדת השרים שמטפלת בנושא הזה אינה מתכנסת לעתים קרובות. 
       
       אני  חושב שהגיע הזמן, כשמדברים על ביטחון, ביטחון פוליטי וביטחון סוציאלי, גם לדבר על ביטחון בדרכים, בגלל העלייה המשמעותית והטרגית במספר הנפגעים בתאונות דרכים ובמספר הקורבנות. הצעת החוק חשובה על מנת לייצר שקיפות בין האזרח לבין הרשויות, אבל בכל מה שנוגע לצורך בנקיטת צעדים לצמצום מספר הנפגעים בתאונות הדרכים, אני חושב שעדיין דרך ארוכה לפנינו, והממשלה רחוקה מלמלא את הייעוד המינימלי שמתבקש ממנה בסוגיה הזאת. תודה רבה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת ברכה.  חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה, לרשותך שלוש דקות.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       כבוד היושב-ראש, רבותי  חברי הכנסת, נושא הדיון היום הוא מכמונות המהירות. אנחנו הגשנו את ההצעה גם כדי לדבר בנושא הזה, אם כי ההצעה עצמה חיובית ואנחנו נתמוך בה.
       
       משרד התחבורה, בעצם שר התחבורה, עמד על דוכן זה לפני חודשים מספר ואמר שהשיטה היעילה ביותר - לא אני אמרתי, הוא אמר - להילחם בתאונות הדרכים היא להציב מכמונות מהירות, מצלמות, בדרכים; זה יקטין את המהירות ויביא להקטנת מספר תאונות הדרכים. הוא הביא דוגמאות לכך שבכבישים שיש בהם יותר מכמונות מהירות ויותר מצלמות, יש פחות תאונות דרכים. היא הנותנת, והמסקנה צריכה להיות שצריך להציב יותר מכמונות מהירות. 
       
       למה לא מציבים? השר הקודם ליברמן אמר שאין כסף, ושהוא מציע לתת את העניין הזה לגורם פרטי, וזה נראה מחשיד. אם למכמונות המהירות יש היכולת למנוע, הן היו צריכות לקבל עדיפות. למה הן בתחתית הסולם? היתה כאן כוונה לתת את העניין הזה לגורם פרטי שיבנה או יציב את המצלמות ויגבה את הכסף מהאזרחים, וכמובן הקנסות יגדלו, כדי שהוא ירוויח משהו ויחזיר את ההשקעה שלו ויעשה כסף על חשבון האזרח.
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אם זה מקטין את מספר התאונות, מה אכפת לך?
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אני חושב שהממשלה צריכה לעשות זאת ולא גורם פרטי, וזה העניין. אני חושב שלא בונים ולא מציבים מצלמות כדי ליצור מצוקה ובעיה, וכך הגורם הפרטי יבוא ויציל את המצב. זה מה שעושים. אפילו אם אין הסדר עם גורם פרטי ואם אין הסדר בחקיקה, לְמה מחכים? למה לא עושים זאת עכשיו? יש כאן גורמים אינטרסנטיים, יש כסף גדול ויש מיליוני דולרים שמונעים את האפשרות להקטין באופן משמעותי את תאונות הדרכים. זה מריח כסף גדול. זה מריח קומבינות. זה מריח משהו שהוא של חבורות של אנשים. 
       
       בזמנו שאלתי את השר: מי הם חבריך, שתיתן להם את המצלמות להפעיל אותן? הוא צעק עלי ואמר שזה "חמאס" ו"ג'יהאד אסלאמי" ו"פתח". הוא קילל ואמר שאני צריך להיכנס לבית-סוהר, רק מפני ששאלתי אותו מי הם אותם גורמים שרוצים לקבל את מכמונות המהירות לעצמם, להפעילן ולגבות את הכסף מהאזרח.
       
       אני רוצה להזהיר כאן מאפשרות כזאת, כי זה יכניס גורמים פסאודו-פליליים, על גבול החוק, לטפל בעניין חוקי. 
       
שלום שמחון (יו"ר ועדת הכלכלה):
       
       אבל, זה לא - - -
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       זה צריך להיות טיפול אך ורק של הרשות ולא של גורמים פרטיים בשום פנים ואופן.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת זחאלקה. ישיב למציעים יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת שמחון.
       
שלום שמחון (יו"ר ועדת הכלכלה):
       
       לא צריך. להצביע.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אולי הם יחזרו בהם. אתה לא רוצה?
       
שלום שמחון (יו"ר ועדת הכלכלה):
       
       הם יחזרו בהם - - -

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, נעבור להצבעה, ותיכף אסביר לכם איך אנחנו מצביעים.
       
       חבר הכנסת זחאלקה, אתה רוצה שנערוך הצבעה?
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       לא צריך.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בכל מקרה צריך להצביע.
       
       רבותי חברי הכנסת, מי שמצביע בעד - זה נגד רציפות.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       בקיצור, צריך להצביע נגד.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       מי שמצביע בעד, זה נגד - למה שלא נעשה זאת וניישר את זה?
       
שלום שמחון (יו"ר ועדת הכלכלה):
       
       אנחנו מצביעים נגד.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אני מוכן להסיר את ההתנגדות שלי.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אולי תסירו ונסגור עניין?
       
       אנחנו מצביעים.  מי שמצביע בעד - זה נגד. ההצבעה החלה.

הצבעה 
       
בעד הודעת ועדת הכלכלה - 13
נגד - אין
נמנעים - אין
הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק סדר הדין הפלילי 
(תיקון מס' 37) (צילום רכב), התשס"ב-2002, נתקבלה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       זה מעניין. בעד - אפס, נגד - 13 חברים, ואין נמנעים. על כן, ההצעה לדחייה הוסרה.
       
שלום שמחון (יו"ר ועדת הכלכלה):
       
       החלנו דין רציפות.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חל דין הרציפות.
       
       רבותי חברי הכנסת, הישיבה הסתיימה. הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ו בסיוון התשס"ד, 15 ביוני 2004, בשעה 16:00. ישיבה זו נעולה.
       
       הישיבה ננעלה בשעה  21:07.
     
עמוד 136 מתוך 136

