﻿       
       
       
       דברי הכנסת
       א / מושב ראשון / ישיבות א'-ג' / 
       ט"ו-י"ז באדר א' התשס"ג / 17-19 בפברואר 2003 
       חוברת א' 
       ישיבה א'
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
הישיבה הראשונה של הכנסת השש-עשרה
יום שני, ט"ו באדר א' התשס"ג (17 בפברואר 2003)
ירושלים, הכנסת, שעה 16:00
       
       


פתיחת הכנסת השש-עשרה
       
       
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       	אבקש לקום. כבוד הנשיא!
       
       (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.)
       
       (תרועת חצוצרות)
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       	אבקש לשבת.
       
נשיא המדינה משה קצב:
       
       	חברי הכנסת, מכובדי, אני מתכבד לפתוח את הישיבה הראשונה של הכנסת השש-עשרה. היום יום שני, ט"ו באדר א' התשס"ג, 17 בפברואר 2003.	

מזכיר הכנסת אריה האן:

	הזמר דוד ד'אור ישמיע את השיר "לו יהי"; מלים ולחן: נעמי שמר.

(הזמר דוד ד'אור שר את השיר "לו יהי".)

נשיא המדינה משה קצב:

	חברי הכנסת, ראש הממשלה, הנשיא עזר ויצמן ורעייתו, הנשיא יצחק נבון, הגברת אורה הרצוג, נשיא בית-המשפט העליון השופט אהרן ברק, הרב הראשי הרב לאו, הרב הראשי הרב בקשי-דורון - אני מקווה שלא ירחק היום שבו יהיה לנו רב ראשי אחד למדינת ישראל - מבקר המדינה, נגיד בנק ישראל, ראשי הסגל הדיפלומטי, ראשי העדות והדתות, מכובדי.

	אני מברך אתכם, חברי הכנסת, אשר נבחרתם על-ידי העם למלא שליחות במשך ארבע שנות כהונה, לפעול להגשמת המאוויים הלאומיים והממלכתיים ולהגן על זכויות האזרח.

	אני גם מבקש להביע הוקרה ותודה בשם העם לחברי הכנסת היוצאים, של הכנסת 
החמש-עשרה, אשר מילאו את שליחותם באמונה ובמסירות בתקופה קשה וסוערת. 

           הדמוקרטיה הישראלית היא איתנה ובעלת עוצמה, למרות המלחמות והטרור שנכפו עלינו. עם זאת, עלינו לעמוד על המשמר ולהגן עליה מפני הסכנות הרובצות לפתחה, ובמיוחד מפני הלכי רוח הנובעים מדימוי שלילי שיש למערכת הפוליטית, אשר גברו בשנים האחרונות.
       
       אני מקבל מהאזרחים פניות רבות המביעות דאגה וחשש לצביונה של המדינה, לדרכה ולדמותה.  ראוי שתיקחו לתשומת לב את המסרים שהעם העביר אליכם ביום הבחירות. כל חבר כנסת נושא באחריות ההגנה על הדמוקרטיה ועל כבודה של הכנסת. ככל שתגבר הביקורת על המערכת הפוליטית, כך ייפגע מעמד הכנסת, כך תיפגע הדמוקרטיה.
       
       העם בישראל הפקיד בידיכם פיקדון לאומי-ממלכתי. העם הטיל עליכם, בין השאר, לשמור על זכויות הפרט, להגן על קדושת אמונותיו והשקפותיו, למנוע כל פגיעה בחוק ובמשפט, לא להשלים עם פגיעה באושיות המדינה ולמנוע את ניצול הדמוקרטיה לרעה. אתם מנהיגי העם ועליכם להיות פה נאמן וטהור לעם בישראל.
       
       על המנהיגות להוביל להתנהלות רב-דורית, רב-שנתית, ולהוביל לאחדות, לפיוס לאומי. אחדות אין פירושה ויתור על האמונות וההשקפות. לאיש בתוכנו אין זכות לחוש כי הוא מנהל מאבק של בני אור נגד בני החושך.  יש בתוכנו וכחנות מיותרת. עלינו לדעת כי גם מחנה היריב הוא ערכי והוא חש מאוים. 
       
       אין לאיש כוונה ורצון לכונן מדינה שיש בה כפייה דתית או לעקור את התרבות היהודית. המשותף ביניכם, רבותי חברי הכנסת, בין כל חלקי הבית, בין כל הנבחרים – רב על המפריד.  ונזכור כי על מגילת העצמאות חתמו גם חרדים וגם קומוניסטים.
       
       הנושאים העומדים להכרעת הכנסת הם בנפשנו.  ייתכן כי בקדנציה הזאת תהיינה הכרעות בנושאים שהיו במחלוקת 35 שנה. אין חילוקי דעות על המטרה, יש חילוקי דעות על הדרכים להשגת המטרה.  אנו עומדים לפני הכרעות בעלות חשיבות לאומית, ועלינו לדעת לקבל אותן באורח דמוקרטי.
       
       תפקידנו כמנהיגים לחנך ולגבש זהות קולקטיבית מתוך חיבור למורשתנו, לערכינו, לחזק את האמונה בעתיד, להציב חזון, כיוון ויעד. על המנהיגות לפעול לעיצוב פני הדור, למנוע ניכור הדדי ולנהל את המדינה ביעילות ובאחריות. מנהיגות היא הצבת נורמות של מוסר, כבוד לזולת, כבוד לקודשי האומה, כבוד לסמליה, כבוד לסביבה וליקום, רגישות לחלש.
       
       עם ישראל שב למולדתו להיות עם חופשי, מתוך אמונה בצור ישראל ובתורת ישראל. העם היהודי העניק לאנושות ערכים אוניברסליים. בזכות האמונה שרדנו כעם וכדת למרות הרדיפות והייסורים. סידור התפילה וספר התנ"ך חיברו בין אלפי קהילות יהודיות המפוזרות ברחבי העולם במשך אלפי שנים.
       
       מדינת ישראל נמצאת תחת מתקפת טרור אכזרית. כל מאמצינו לפשרות התנפצו בפנינו. באנו לתהליך אוסלו בידיים נקיות. בשבע השנים שבין הסכמי אוסלו ועד פרוץ האינתיפאדה הגיעו הפלסטינים להישגים הגדולים ביותר בכל תולדותיהם בתחום הבין-לאומי, המדיני, הלאומי, הכלכלי והחברתי, וזה עדיין לא היה סוף ההישגים.  
       
       אך לנו לא היה מאז אף יום אחד של שקט. במשך שנתיים וחצי צברנו ידע, ניסיון ומודיעין במלחמה נגד הטרור. היו פעולות צבאיות, היו יוזמות מדיניות בהיקף חסר תקדים. כעת, נוכח התמשכות הטרור האכזרי, צריך לפעול בתושייה ולבחון דרכים אפקטיביות כדי להביא לבלימת הטרור הפלסטיני.
       
       הקהילייה הבין-לאומית צריכה לדרוש מהעולם הערבי להפסיק לממן ולעודד את ארגוני הטרור, ארגונים שאין להם שום יחס וערך לקדושת החיים.  בעולם הערבי, מי שמסייע למתאבדים ומעמיד פנים כאילו הוא רוצה בטובת הפלסטינים, מוביל אותם אך לאבדון.  בזכות עושרו יכול היה העולם הערבי במשך 50 שנה ויותר לשקם את הפליטים, אך הוא לא נקף אצבע.  הם  לא הקימו שום עיר פיתוח, שום מושב, כדי לשקם את הפליטים;  אך הם מימנו אמצעי לחימה כדי להמיט הרס וחורבן, וכעת הם תורמים כספים למתאבדים, שרצחו נשים, ילדים וזקנים.
       
       אני קורא לעולם הערבי להפנות משאבים לשיקום מחנות הפליטים, לבנות בעבורם ערי פיתוח.  הקהילייה הבין-לאומית וגם מדינת ישראל בוודאי יסייעו במאמץ לשיקום מחנות הפליטים.  הפלסטינים הם חרוצים, יש בהם תבונה, ומוטב שיפנו את מרצם לבנייה ולפיתוח, במקום להרס ולחורבן.  שיקום הפליטים אינו עומד בסתירה למשא-ומתן המדיני בינינו לבין הפלסטינים.  
       
       אני פונה בקריאה למנהיגים הפלסטינים:  אם אתם אוהבים את הילדים שלכם, אל תחנכו אותם לשנאת ישראל ולשנאת היהודים, אל תרעילו את נפשותיהם.  
       
       כמיהתנו לשלום עם שכנינו איננה ביטוי של רפיון וחולשה.  העם בישראל מאוחד בחתירה לשלום ולביטחון תוך מאבק נגד הטרור.  
       
       אנו לא אדישים לסבל הפלסטיני.  אם יפסיקו את הטרור, בוודאי יחודש המשא-ומתן המדיני ואז יתחוללו השינויים.  לעתים יש לי תחושה, בוודאי מוטעית, שנשיא מדינת ישראל רגיש לסבל של הפלסטינים יותר מאשר יושב-ראש הרשות הפלסטינית.  
       
       בחברה הישראלית שוררים זעם ותסכול כלפי המנהיגות הפלסטינית, אך למרות זאת אנו עם חסון, נחוש, מלוכד ומאמין.  החברה הישראלית ראויה למלוא ההערכה על עמידתה האיתנה.  על אזרחי ישראל להמשיך לשמור על החוסן הלאומי, על האמונה, על האיתנות, על האחדות ועל המוסריות.  
       
       השלום בוא יבוא, גם אם הגעתו רצופה במכשולים ובחבלי לידה קשים.  המצב הקשה שבו אנו נתונים לא יכול להימשך לאורך זמן.  ידענו ימים קשים גם בעבר והתגברנו.
       
       אנו שומעים קולות שפויים בקרב הפלסטינים, אבל הם נמוכים וחלשים.  ודאי שיש מנהיגים אמינים בעולם הערבי.  יש לפלסטינים ולנו אינטרסים משותפים בתחומים רבים.  הטרור הפלסטיני האכזרי הוא לא הביטוי של מאבק לעצמאות או של ייאוש.  לדאבוננו, איננו שומעים את מנהיגי הדת בעולם המוסלמי מרימים קול ברור נגד מעשי ההתאבדות ושפיכות הדמים.  
       
       אויבינו מנצלים לרעה את המוסר של העם בישראל ומנצלים לרעה את הדמוקרטיה הישראלית. אנו נמשיך לשמור על המוסריות ועל זכויות היסוד של בני האדם באשר הם, יתגוררו היכן שיתגוררו, תהא אמונתם ותהא השקפתם אשר תהא, גם אם הם חיים בעולם אחר של מושגים ונורמות ומעניקים לגיטימציה לשפיכות דמים אכזרית,  גם אם הם חיילים בתרבות אחרת, בגלקסיה אחרת.
       
       צה"ל הינו צבא מוסרי, הפועל על-פי החוק ועל-פי המצפון.  לאיש בעולם אין סיבה להטיל בכך דופי.
       
       הטרור הינו סכנה לשלום וליציבות בעולם. אין מדינה בעולם המחוסנת בפני הטרור.  הטרור הוא גם איום על מדינות ערב המתונות.  הקהילייה הבין-לאומית צריכה לשתף פעולה במאבק בטרור בתחום הצבאי, המשפטי, הכלכלי והמדיני, כדי לשחרר את האנושות מהמחלה, מהמגפה של הפחד מפני הטרור.
       
       לבי עם מתיישבי יש"ע, אשר התיישבו על-פי החלטות ממשלות ישראל, ואשר מסכנים יום-יום את חיי נשיהם וילדיהם.  כולנו חשופים לסכנות, אולם הם  חשופים אף יותר.  יכולה להיות מחלוקת פוליטית על ההתיישבות ביש"ע, אך המתיישבים ראויים להערכה על עמידתם האיתנה מול הסבל והסכנות.  במעמד מכובד זה אני שולח את ברכתי אל המתיישבים. הם עוברים תקופה קשה ביותר.
       
       אני קורא לרבנים אשר קראו לחיילי צה"ל לסרב לפקודת לחזור בהם, לא להעמיד את חיילי צה"ל הדתיים בפני הדילמה - להישמע למצוות רב או לפקודת מפקד.  כל חייל חייב במילוי כל פקודה, אלא אם היא "בלתי חוקית בעליל".  אם יש טענות והשגות, מוטב להפנותן לדרג המדיני ולא לצה"ל.
       
       אנו בניה של אומה שחידשה את דרכה ההיסטורית במולדתה מאז העלייה הראשונה, לפני 120 שנים, לאחר אלפי שנות סבל וייסורים.  מעולם לא פסקה ההתיישבות היהודית בארץ-ישראל.  אנו שייכים לאומה שהכריזה על עצמאותה עם 600,000 יהודים וקלטה את שארית הפליטה של יהדות אירופה.  אנו שייכים לאומה שבעשור הראשון לקום המדינה קלטה מיליון עולים מארצות האסלאם, ובעשור האחרון קלטה  מיליון עולים מארצות הגוש הקומוניסטי ועולים נוספים מרחבי תבל, סיפקה לכולם דיור, בריאות, חינוך ורווחה, והקימה מדינה לתפארת. אנו שייכים למדינה שהגיעה להישגים בין-לאומיים בתחום המדעי והטכנולוגי. 
       
       עלינו להציב בעשור הקרוב יעד לאומי של העלאת מיליון עולים מארצות המערב. עלייה זו, אם נצליח להביאה, תשנה את פניה של מדינת ישראל ותהווה תפנית היסטורית. 
       
       בפני הממשלה והכנסת ניצבים אתגרים קשים, גם בתחום הכלכלי והחברתי. לחברה הישראלית אורבת סכנה מהגידול המתמיד באי-שוויון בחלוקת ההכנסות, העלול להביא לידי שבר חברתי. נתוני העוני מחריפים מדי שנה. יש סכנה של קריסת שירותי הרווחה. יש מגזרים בחברה אשר מצבם קשה מנשוא. חלק מן המצוקות אף אינן ידועות לציבור, למנהיגות ולתקשורת. היו להם אתם לפה. חרפת המצוקה הקשה רובצת לפתחנו, ועלינו לסלקה. 
       
       על הממשלה החדשה לקיים דיונים קבועים על המצב החברתי, ולא רק בעתות משבר. אני קורא להקים ועדה ציבורית ממלכתית, בדומה לוועדה שהוקמה בימי ראש הממשלה גולדה מאיר, כדי לגבש תוכנית לצמצום העוני וכדי למנוע את קריסת מדינת הרווחה. 
       
       בתחום הכלכלי יש לעצור את המגמות השליליות במשק, להחזירו לתוואי של צמיחה, ובתוך כך ליצור תעסוקה. זו משימה קשה, על רקע המשך הטרור וההאטה הכלכלית בעולם, אבל אפשרית. הבראת הכלכלה גם תקבע את כושר עמידתנו בחזית הביטחונית והמדינית. אני קורא לעובדים, למעסיקים ולממשלה לחתום על עסקת חבילה, כדי להתמודד עם הבעיות הכלכליות והחברתיות. 
       
       עלינו לפעול למתן שוויון זכויות מלא לערביי ישראל ולצמצום הפערים שנוצרו במשך עשרות שנים. יש לזרז את השלמת תוכניות המיתאר במגזר הערבי. 
       
       אני קורא לערביי ישראל: התייחסו בכבוד לעצם היותכם ישראלים, אל תיתפסו להסתה של קיצונים. אני שב ומכריז, אין שום סכנה למסגד אל-אקצא. חופש הדת והפולחן במקומות המקודשים לאסלאם הוא ערך מקודש עבורנו. כך גם יחסנו לקודשי  הנצרות, ובוודאי גם לאתרים המקודשים לעם היהודי. 
       
       לכבוד לנו לשמוע את התנגדות ערביי ישראל לקולות שנשמעו בעת האחרונה לחילופי שטחים הצפופים באוכלוסייה הערבית. זכותכם להיאבק באופן חוקי בעד מדינה פלסטינית, בעד שוויון זכויות לשיפור מעמדכם; החוק מעניק לכם חופש ביטוי. 
       
       יש במדינת ישראל שלושה מבצרים רבי עוצמה, המגינים על האזרחים מפני כל עוול ועיוות: הכנסת, מערכת המשפט והתקשורת. מנהיגי ערביי ישראל נקראים לגלות מנהיגות ואחריות, ולפעול בנחישות ובתקיפות נגד כל ניסיון לפגוע באושיות המדינה, נגד כל ניסיון לפגוע בביטחון המדינה. על המנהיגים של ערביי ישראל להציב קווים אדומים של המותר והאסור במאבק לטובת הפלסטינים ובמאבק לשוויון זכויות. 
       
       אני קורא ליהודים ולערבים אזרחי ישראל לחדש ביניהם את קשרי האמון והידידות, את הקשרים העסקיים, התרבותיים והפוליטיים. ככלל, יש לי אמון בערביי ישראל, בנאמנותם למדינה ולחוקיה, למרות ההקצנה הקשה של מיעוט בקרבם. 
       
       אני משבח את אזרחי ישראל הדרוזים, הבדואים, הצ'רקסים והנוצרים, המתגייסים להגנה על ביטחון המדינה ואזרחיה. כאשר הבית מותקף, הכול צריכים לקום ולהגן עליו. 
       
       על הדמוקרטיה הישראלית להתמודד ביעילות עם עיצוב עתידה של ישראל. התכיפות של חילופי השלטון פגעה ביכולת לנהל ולמשול וביכולת להתמודד בהצלחה עם הבעיות. הזעזועים נובעים בחלקם מן המבנה השלטוני. לכן, יש לדון על שינוי מבנה הממשל בישראל. אני קורא לכונן ועדה ממלכתית ציבורית של אישי ציבור ומומחים, אשר תדון ותמליץ על הרפורמות במבנה השלטון. אין להשאיר זאת ליוזמה של גופים חוץ-פרלמנטריים, ואין לקבל החלטות בנושא זה מתוך לחץ או פזיזות. צריך להסדיר את החיים הפנים-מפלגתיים באמצעות חקיקה בכנסת, מתוך רצון להעלות את המוסר הציבורי. 
       
       יש מקום לגבש תקנון של כללי אתיקה לנבחרים ולמועמדים, להצבת נורמה ציבורית. 
       
       אני קורא לכנסת לגבש חוקה בהסכמה, על דעת כל המחנות, אשר תעגן את המשטר הדמוקרטי ברוח מגילת העצמאות. תנאי הכרחי להצלחתה של החוקה הוא  שתתקבל על דעתם של כל חלקי החברה; חוקה המתחשבת בחששות ובתקוות של ההוויה הישראלית. 
       
       מדינת ישראל כמדינה דמוקרטית היא מדינת העם היהודי. יש מעמד למדינת העם היהודי כלפי העם היהודי בתפוצות. יש החלטות שמקבלת מדינת ישראל ויש להן השפעה על עתידו של העם היהודי והיהדות בכלל, ולכן אני קורא להקים מעין "בית שני" ליד הכנסת, שייצג ויבטא את העם היהודי, ושבו תהיה זכות הבעת דעה מייעצת בנושאים הנוגעים לעתיד העם היהודי. כך גם נהדק את הזיקה שבין התפוצות למדינת ישראל. 
       
       אני מבקש פעם נוספת לשלוח מכאן את תנחומינו למשפחות חללי צה"ל וחללי הטרור ולאחל רפואה שלמה לפצועים. 
       
       ולסיום, אני מבקש לשלוח במעמד זה תודות, אהבה וברכות לבנינו ולבנותינו, חיילי צה"ל וכל זרועות הביטחון. כדאי ונכון ללמוד מהם מסירות ומחויבות אין קץ, בעשייתם למען העם, למען מטרות חיוניות ונעלות, תוך איפוק וריסון. 
       
       רבותי, בוודאי גם ללוחמים, כמו לכם, חברי הכנסת, יש עמדות ודעות פוליטיות שונות ומנוגדות, כמו הניגודים שקיימים בכלל החברה הישראלית. אף-על-פי-כן, הלוחמים מופיעים מלוכדים ומאוחדים, נחושים ואיתנים, מאמינים ומכירים בחשיבות המאבק המשותף נגד כל אלה שמאיימים עלינו. הבה נלמד מחיילינו בצה"ל ומכוחות הביטחון. אני שולח מכאן לכל הלוחמים בכוחות הביטחון אהבה גדולה, הערצה וחיבוק. תודה רבה. 
       
       אני מתכבד להזמין את ותיק חברי הכנסת, שמעון פרס, לעלות לבמה ולהצהיר אמונים, ולקבל לידיו את שרביט ניהול הישיבה. 

היו"ר שמעון פרס:

       אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת. 
       
       חברי הכנסת, קהל נכבד, אני מתכבד לפתוח את הישיבה הראשונה של הכנסת השש-עשרה. היום יום שני, ט"ו באדר א' התשס"ג, 17 בפברואר 2003. 
       
       מזכיר הכנסת יקרא עכשיו את מזמור קכ"ב בתהילים וקטעים מתוך ההכרזה על הקמת מדינת ישראל. מזכיר הכנסת, בבקשה. 

מזכיר הכנסת אריה האן:

       "שיר המעלות לדוד שמחתי באמרים לי בית ה' נלך. עמדות היו רגלינו בשעריך ירושלים. ירושלים הבנויה כעיר שחברה לה יחדו. ששם עלו שבטים שבטי-יה עדות לישראל להודות לשם ה'. כי שמה ישבו כסאות למשפט כסאות לבית דוד. שאלו שלום ירושלים ישליו אוהביך. יהי שלום בחילך שלוה בארמנותיך. למען אחי ורעי אדברה-נא שלום בך. למען בית ה' אלהינו אבקשה טוב לך". 
       
       "בארץ-ישראל קם העם היהודי, בה עוצבה דמותו הרוחנית, הדתית והמדינית, בה חי חיי קוממיות ממלכתית, בה יצר נכסי תרבות לאומיים וכלל אנושיים והוריש לעולם כולו את ספר הספרים הנצחי. 
       
       "מדינת ישראל תהא פתוחה לעלייה יהודית ולקיבוץ גלויות; תשקוד על פיתוח הארץ לטובת כל תושביה; תהא מושתתת על יסודות החירות, הצדק והשלום לאור חזונם של נביאי ישראל; תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין; תבטיח חופש דת, מצפון, לשון, חינוך ותרבות; תשמור על המקומות הקדושים של כל הדתות. 
       
       "אנו מושיטים יד לשלום ושכנות טובה לכל המדינות השכנות ועמיהן, וקוראים להם לשיתוף פעולה ועזרה הדדית עם העם העברי העצמאי בארצו". 

היו"ר שמעון פרס:

	כבוד נשיא המדינה והגברת קצב, ראש הממשלה, השרים ובני הזוג שלהם; חברי הכנסת הפורשים, תודת האומה תלווה אתכם; חברי הכנסת החדשים, תפילת העם תלווה אתכם; נשיא 
בית-המשפט העליון ושופטי ישראל; הנשיאים לשעבר; ראשי הממשלה לשעבר;  הרבנים הראשיים לישראל; מבקר המדינה; ראשי הסגל הדיפלומטי; ראשי העדות הדתיות בישראל; אורחים נכבדים - תודה לכבוד הנשיא ורעייתו על שהואילו  לכבד אותנו בנוכחותם, ותודה  לנשיא על דבריו החשובים. 

       ושוב, ובשמכם, אני מבקש להודות ליושב-ראש הכנסת היוצא, אברהם בורג, על שנות שירותו הטוב כאן, בין הדוכן לבין הפטיש. אני רוצה לומר לו תודה על חן הניהול, חסד השפה ושפע הרחמים שגילה כלפי כל אחד מאתנו בדיונים, שהיו  לפעמים סוערים ועל-פי רוב ארוכים. אני מודה לו על מזגו הפרלמנטרי החריף ועל קנאותו לכבוד הכנסת, לטיפוח מעמדה ולשיפור סדר עבודתה. תודה, אברום.
       
       חברי הכנסת, לכבוד הוא לי לפתוח את המושב הראשון של הכנסת השש-עשרה כאן בירושלים, בבת-עינו של העם היהודי ובירתה לנצח של מדינת ישראל. נראה לי שזכיתי בכבוד זה בהיותי ותיק חברי הכנסת. עלי להודות שהוקל לי כאשר נמסרה לי הסיבה הזאת. סוף סוף, אחרי שנים, איש אינו מתמודד אתי על התואר הזה... 
       
       אף-על-פי שאני מורגל במעמדים כאלה, עלי להודות שאני מתרגש היום כפי שהתרגשתי בפעם הראשונה. אני מתרגש כבן לעם שאין שני לו בגורלו, כעד וכשותף  להיסטוריה של תהומות ופסגות, שואה מחד גיסא וגאולה מאידך גיסא; אין מושלם בתולדות האדם.
       
        כוותיק, והרי זיכיתם אותי בתואר הזה, ראיתי ממלכות נופלות ועמים קמים, צבאות פולשים ועולים באים. עשרות בשנים אני עוקב יום-יום אחרי ענני המלחמה וניצני השלום, היוצרים בקרבנו  תמיד מתח גבוה.    אין זה אפוא דבר מובן מאליו שכנסת נבחרת וכנסת מתכנסת והדמוקרטיה הישראלית נושמת במלוא ריאותיה. היא מקור לגאוותנו במשפחת העמים. כמה דמוקרטיות יש היום בעולם? היכן במזרח התיכון?
       
       אני גאה בבית הזה, בדמוקרטיה שלנו, הגם שיש לה חסרונות. אני מציע לכל אחת ואחד מאתנו לראות בה את עמוד התווך של חיינו. כל חבר הכנסת צריך לראות עצמו כשומר חותם הדמוקרטיה, כנחתום הלש בכל בוקר מחדש את בצקו של החופש.
       
       נער הייתי גם זקנתי, ולמעלה ממחצית חיי עשיתי בבית הזה. עד לשעות היפות, שותף לימים קשים, ומן הסתם הוספתי משגיאותי לשגיאות שעשו אחרים בחיינו הפרלמנטריים. אבל משגיאה אחת נמנענו כולנו, והיא לוותר על חובה, שהיא גם זכות גדולה,  לשרת את מדינת ישראל, לשמור עליה, להגן על חירותה ולזכור תמיד את עשרות ומאות האלפים שבחרו או לא השתתפו בבחירות, שדעותיהם שונות, מצבם משתנה, אך זכותם תמיד שווה. הרי אנו לא רק נציגי מפלגות, אנו נבחרי עם.
       
       ועצה לי אליכם, הבאים לראשונה לבית הזה: אל תקשיבו להולכי רכיל ולפושקי שפתיים, המדברים בגנות הכנסת, חבריה ועבודתה. העבודה בכנסת ובוועדותיה היא חשובה מאין כמוה, וכל חבר כנסת הוא כאבן בחומת הדמוקרטיה של ישראל, שחוסנה כאבן החלשה ביותר בחומה. 
       
       בהיבחרי לראשונה לכנסת וכדי לאמץ את רוחי, שאלתי כמה  עצות מספר משלי. מצאתיהן נכונות היום כתמול שלשום:  לנצור אורחות משפט; ראשית חוכמה, קנה חוכמה; להצילך מאיש מדבר תהפוכות; אל תירא מפחד פתאום; אל תרוב - תריב -  עם אדם חינם; ומוציא דיבה הוא כסיל; ברוב דברים לא יחדל פשע; לא יועיל הון ביום עברה.
       
       וגם כמה עצות כלליות: טוב מושל ברוחו מלוכד עיר; בנפול אויבך אל תשמח; אל תתהלל ביום מחר כי לא תדע מה ילד יום. באין חזון ייפרע עם. 
       
       הכנסת בנויה על יסוד הדמוקרטיה, על שלטון החוק, על שוויון בזכויות. היא חייבת בהגנת החלש. היא צריכה לגשר על פערים חברתיים ולראות בעוני את אויב החברה. הכנסת איננה יכולה להשלים עם קיפוח האשה במעמדה, בשכרה ובאפשרויותיה. היא צריכה לאפשר לכל אם לקיים את משפחתה וילדיה בכבוד.
       
       הכנסת נדרשת לתקן את מערכת היחסים בין האזרחים הערבים לאזרחים היהודים במדינה. אין לסבול קיפוח אזרח ישראלי, בייצוגו או בזכויותיו, בגלל היותו ערבי.
       
       חברי הכנסת, הכנסת השש-עשרה נולדה לתוך אחת התקופות הסוערות ביותר שידעה מדינת ישראל. ועכשיו, משהסתיימו הבחירות, יש לעבור בדחיפות מדיונים להכרעות. הרי עדיין משתוללת האינתיפאדה ומפילה קורבנות. וצבא-הגנה לישראל וכוחות הביטחון האחרים עומדים על משמר הביטחון יום ולילה, מגויסים, דרוכים, עושים עבודת קודש. בכל מה שאנחנו עושים אנו חייבים לזכור את אלה שנפלו במלחמות ישראל, את משפחות השכול, את הנכים ואת הנעדרים.
       
       מאות אלפים מאזרחינו נידונו לאבטלה ורבים אחרים נקלעו לסף העוני, ואפילו הגיעו לבתי-תמחוי. מעשי אלימות מתגלים בפינות רבות של חיינו. רעה אחת מפרנסת רעה אחרת.  אינני מאמין שזו גזירה משמים. אני מאמין שמקור הרע הוא העדר השלום. הטרור פוגע בביטחון, בהשקעות, בפיתוח, בחופש התנועה ובתעסוקה. כלומר, בחברה כולה. בסופו של חשבון, אלה המשלימים אתו, או נותנים לו  חסות, נהיים גם הם לקורבנותיו.
       
       עלינו, כמובן, להילחם בטרור, אבל העיקר לצאת ממנו. כדי  לצאת ממנו צריך לטפל בשורשיו, לא רק בפירותיו הבאושים.  ננהג ביד מושטת, לא רק בזרוע נטויה. עלינו להאזין לאותם מנהיגים פלסטינים הקוראים להפסקת האינתיפאדה, ובהיותם גם ממלאי תפקידים ברשות, לבוא עמם במגע, כדי לדון על העתיד. צריכים לצייד אותם בתקווה, במפה, בלוח מועדים, בצד התביעות שלנו.
       
       על המנהיגים הפלסטינים  להבין, שכל זמן שיהיו כמה ארגוני טרור שאינם מקבלים את מרותה של הרשות הפלסטינית, הם לא יוכלו להגיע למדינה משלהם ולא יזכו בהכרת העולם, הלוחם עתה בטרור. הטרור פוגע בפלסטינים עצמם, לא רק בישראלים.  לנו אין עניין למשול בעם אחר. אנו מצטערים על הסבל הנגרם לעם הפלסטיני, סבל שהוא פרי הטרור ביחסים הנובעים ממנו. 

	הפגישות בין נציגי הממשלה לנציגי הרשות יהיו מועילים אם הם יעברו מעולם המלל לעולם המעשה – הפלסטינים יאחזו באמצעים נגד הטרור, ואנו נתחיל לצעוד בדרך של פתרון קבע. למלים יש מבחן של מעשים. השלום מחכה לממשלת שלום פלסטינית ולתהליך שלום ישראלי.

	חוסר התועלת שבאינתיפאדה, המלחמה העולמית בטרור, מזמינים אותנו, הישראלים והפלסטינים, להיכנס לעידן חדש של בניית משק מודרני, המאפשר היפרדות מדינית ושיתוף פעולה כלכלי.

	אין אנו אדישים לסבל הפלסטיני כי עם למוד סבל אנחנו.

	אנחנו זוכרים את המאה ה-20, שבה ידענו מהפכה אחת ושתי מלחמות עולם. העם היהודי שילם מחיר כבד בגלל המהפכה הקומוניסטית ומחיר נורא בגלל הנאציזם והפאשיזם. שלוש האימפריות האידיאולוגיות האלה חלפו ועברו מהעולם בהשאירן אחריהן מוות, הרס וחרדה. שלושתן ניסו, בין היתר, לשים קץ לציונות. שילמנו מחיר כבד בגלל מעשי אימפריות הרשע הללו. אבל התגברנו. הציונות לא קרסה. היא הביאה להקמתה של מדינת ישראל, מדינה שצמחה משואה והשיאה אבוקת אור משל עצמה.

	חברי הכנסת, המאה הנוכחית נפתחת אף היא במלחמת עולם, אבל מלחמה שונה לחלוטין מכל מה שידענו עד עכשיו. היא נפתחה על-ידי ארגוני טרור. הטרור התגלה כסכנה עולמית, לא מלחמה לאומית. הוא מרד נגד קדמה, יותר ממהפכה נגד משטר. לטרור הזה אין פנים גלויות, אין צבאות במדים, אין חוקי אנוש, אין גבולות מוסריים. אין בפיו בשורה לעולם, וגם לקנאיו הוא בגדר התאבדות, לא תחייה. כי הקנאות היא עיוורת, לא התמודדות אידיאית. זו מלחמה ללא חזית אחת. אין לה כללים ואין לה מעצורים. היא חוצה יבשות ואוקיינוסים, ואין היא מרותקת למקום או צמודה לזמן. אבל אין לטעות. זו מלחמה לחיים ולמוות בין עולם מתקדם לבין עולם הרואה בקדמה אסון. זו אינה מלחמה בין דתות אלא מלחמה בין דורות. זו מלחמה נגד כנופיות מחתרתיות, ולא מלחמה בין עמים.

	צריך לשים לב ליחסי הכוחות. שוב אין זה עימות אידיאולוגי בין מערב למזרח, או עימות כלכלי בין צפון לבין דרום, כי העולם שרץ קדימה כולל הפעם גם דרום, גם צפון, גם מזרח, גם מערב, לרבות  שתי המעצמות המאוכלסות ביותר בעולם – סין והודו - ועשרות מדינות בכל חמש היבשות של תבל. מולם עומד עולם המורכב ממיעוט גדול, אבל מיעוט, האסור בכבלי האתמול, הרועד מהשפעתו של החופש, הנשלט על-ידי דור מיושן של רודנים ומשטרים פיאודליים המפגרים במשקם ומסרבים להיענות לפוטנציאל של המדע והטכנולוגיה החדשים.

	זו מלחמה שאינה יכולה להסתיים אלא בהכרעה מפורשת. העולם המתקדם אינו יכול להשלים עם מצב שבו טיסה במטוס או מגורים בבניין רב-קומות יהיו בגדר סכנה, שהליכה ברחוב תהיה פרובוקציה. ואם, חס ושלום, יגיע נשק ביולוגי, כימי או גרעיני לידיהם, תיווצר סכנה למי השתייה או לאוויר לנשימה.

	המלחמה החלה על-ידי בן-לאדן, ב=11 בספטמבר 2001. אמריקה הותקפה, היא לא התקיפה. ומאז הטרור אינו מוכן להניח את נשקו. הוא חותר לנשק קטלני יותר, מהסוג שמצוי בידי הרודן מבגדד. המלחמה לא תסתיים - אלא אם יסתיים הטרור; והטרור לא יסתיים - אלא אם תסתיים החסות הניתנת לו או הסלחנות המתגלה כלפיו.

	גם במלחמה הזאת, אנו, כעם היהודי, אנו, כמדינת ישראל, מהווים מטרה. גם הפעם הצודק יהיה המנצח. אין עתיד לעבר. אין עתיד למוות.

	הניצחון לא חייב להיות תבוסה לעולם המוסלמי או למרחב הערבי. זו תהיה תבוסה לעיוורון דתי ולקנאות לאומית. הדור הצעיר המוסלמי הערבי יוכל לצאת גם הוא עם תקווה חדשה בלב.

	שר החוץ הירדני, מרואן מועשר, אמר בשבוע שעבר, ואני מצטט: "התהליך הזה" – כלומר, המלחמה נגד עירק – "יעזור לדור מנהיגים חדש להגיע לשלטון. דור העומד במגע עם המאה ה=21". 140 מנהיגים סעודים פרסמו לראשונה בהיסטוריה שלהם תביעה לבחירות חופשיות, לחלוקה צודקת של העושר, להפסקת השחיתות ולמתן זכויות שוות לנשים. "אין צורך", נאמר על-ידם, "ללכת מאחורי בן-לאדן כדי לגלות שהמוסלמים החדשים אינם נמצאים בצד הנכון של הדרך".

	ישראל לא יזמה מלחמה זו, והיא גם לא מנהלת אותה. אבל ישראל תעשה, חייבת לעשות, הכול כדי למנוע שפיכות דמים, לקצר את מלחמת הטרור, לשכך את הבעירה בינינו לבין הפלסטינים בדרכים הנאותות, לרבות הדרך המדינית.

	חברי הכנסת, ישראל עומדת אפוא לפני אתגר, ולא רק בתוך מצוקה. עליה להסתכל על היום בדאגה ועל המחר בפרספקטיבה.

	היו זמנים, אנחנו זוכרים, שהקומוניזם נראה כאילו אי-אפשר להתגבר עליו, ואת הנאציזם נראה היה כאילו אי-אפשר להכריע. תודה לאל: שניהם קבורים בחלקה ההיסטורית שאיש אינו מעז לבוא לפוקדה או להללה.

	גם הטרוריזם יקרוס. הוא מסכן הרבה. הוא מסכן רבים. הוא אינו מסוגל להפסיק להיות סכנה ואינו מסוגל להיות בשורה. לחינם הוא נאחז בכנף בגדו של האתמול. העולם השתחרר מרודנות ומרודנים. הוא ישתחרר גם מרצח ומרוצחים. העולם – ובתוכו אנחנו – ינשום לרווחה, ובמזרח התיכון לא יסתתרו בנקיקיו מפגעים ולא יוטמנו בו  פצצות. נראה מזרח תיכון שידע נביאים ויידע מדענים; מזרח תיכון שתושביו, כל תושביו, יוכלו ליהנות מחופש דמוקרטי, מטכנולוגיה חדשה.

	ואנו נוכל לחזור לסדר-היום של העם היהודי – לשכון בצד המואר של החיים, אורם המוסרי והתרבותי, יחד עם תושבים אחרים, ללא הבדל דת, לאום או מעמד. לפי חזונו הנפלא של בן-גוריון: להיות עם סגולה, אור לגויים. נוכל להבטיח את  שלום המולדת, נוכל להבטיח את שלמות המורשת הגדולה שלנו; מורשת גדולה, יקרה, עתיקה, שמעצמות גדולות, או רצח או סבל, לא יכלו לה במשך אלפיים שנה.

	נוכל לחיות במזרח תיכון שיהיה למרחב של שלום ולאזור של תקווה לכל ילד שייוולד, לכל נערה ונער שיתבגרו. נוכל להיות בו תורמים, ולא בהכרח לוחמים. ונחיה מפי עמל רוחנו בצד יבול השדות ומוצרי התעשייה, ונוכיח שהשלום, המורשת, החירות, הקדמה יכולים לנוע ביחד ולהפיח תקווה גדול וחדשה גם באזור קדום זה.

מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       הזמר דוד ד'אור ישמיע את השיר "לתת"; מלים: חמוטל בן-זאב; לחן: בועז שרעבי. בבקשה.
       
       (דוד ד'אור שר את השיר "לתת".)
     
היו"ר שמעון פרס:
       
       תודה מקרב לב. 
       
       חברי הכנסת, אקרא בפניכם את נוסח הצהרת האמונים של חברי הכנסת, וכל חבר הכנסת, בהיקרא שמו על-ידי מזכיר הכנסת, יקום ויצהיר ממקומו "מתחייב אני".
       
       וזה נוסח ההצהרה: "אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת".
       
       מזכיר הכנסת. 

מזכיר הכנסת אריה האן:
(קורא בשמות חברי הכנסת)

	קולט אביטל 		- מתחייבת אני
	רוחמה אברהם		- מתחייבת אני
	יואל-יולי אדלשטיין	- מתחייב אני 
	יעקב אדרי		- מתחייב אני
	אהוד אולמרט		- מתחייב אני
	חיים אורון 		- מתחייב אני
	זבולון אורלב 		- מתחייב אני
	דוד אזולאי 		- מתחייב אני
	ישראל אייכלר		- מתחייב אני
	דליה  איציק		- מתחייבת אני
	אפי איתם 		- מתחייב אני
	מיכאל איתן 		- מתחייב אני
	אריה אלדד 		- מתחייב אני
	בנימין אלון 		- מתחייב אני
	טלב אלסאנע		- מתחייב אני
	אלי אלברט אפללו 	- מתחייב אני
	גלעד ארדן		- מתחייב אני
	אורי-יהודה אריאל 	- מתחייב אני
	זאב בוים 		- מתחייב אני
	אברהם בורג 		- מתחייב אני
	נעמי בלומנטל		- מתחייבת אני
	בנימין בן-אליעזר 	            - מתחייב אני
	אלי בן-מנחם 		- מתחייב אני
	שלמה בניזרי 		- מתחייב אני
	דניאל בנלולו 		- מתחייב אני
	רוני בר-און		- מתחייב אני
	רומן ברונפמן 		- מתחייב אני
	אהרן-רוני בריזון		- מתחייב אני
	ויקטור בריילובסקי	- מתחייב אני
	מוחמד ברכה 		- מתחייב אני
	עזמי בשארה 		- מתחייב אני
	ענבל גבריאלי 		- מתחייבת אני
	מיכאל גורלובסקי 	 - מתחייב אני
	זהבה גלאון 		- מתחייבת אני
	גילה גמליאל 		- מתחייבת אני
	משה גפני 		- מתחייב אני 
	עבד-אלמאלכ דהאמשה	- מתחייב אני
	נסים דהן 		- מתחייב אני 
	חמי-נחמיה דורון 		- מתחייב אני
	אברהם הירשזון 		- מתחייב אני
	צחי הנגבי 		- מתחייב אני
	צבי הנדל		- מתחייב אני
	יצחק הרצוג 		- מתחייב אני
	מגלי והבה		- מתחייב אני
	אבשלום וילן 		- מתחייב אני
	מתן וילנאי 		- מתחייב אני
	יצחק וקנין 		- מתחייב אני
	נסים זאב 		- מתחייב אני
	ג'מאל זחאלקה		- מתחייב אני
	אליעזר זנדברג 		- מתחייב אני
	יחיאל חזן 		- מתחייב אני
	רשף ארי חן 		- מתחייב אני
	ואסל טאהא		- מתחייב אני
	אחמד טיבי 		- מתחייב אני
	דוד טל 			- מתחייב אני
	יגאל יאסינוב 		- מתחייב אני
	שאול יהלום 		- מתחייב אני
	אליהו ישי 		- מתחייב אני
	אהוד יתום 		- מתחייב אני
	דני יתום 		- מתחייב אני
	איתן כבל 		- מתחייב אני
	אילנה כהן 		- מתחייבת אני
	אמנון כהן 		- מתחייב אני
	יצחק כהן 		- מתחייב אני
	רן כהן 			- מתחייב אני
	משה כחלון 		- מתחייב אני
	חיים כץ			- מתחייב אני 
	ישראל כץ 		- מתחייב אני
	אתי-אסתר לבני 		- מתחייבת אני
	ציפי לבני 		- מתחייבת אני
	לימור לבנת 		- מתחייבת אני
	דוד לוי 			- מתחייב אני
	יצחק לוי 		- מתחייב אני
	אילן ליבוביץ'		- מתחייב אני 		
	אביגדור ליברמן 		- מתחייב אני
	יעקב ליצמן 		- מתחייב אני
	עוזי לנדאו 		- מתחייב אני
	יוסף לפיד 		- מתחייב אני
	עסאם מח'ול 		- מתחייב אני
	מיכאל מלכיאור 		- מתחייב אני
	עמרם מצנע		- מתחייב אני
	יעקב מרגי 		- מתחייב אני
	יהודית נאות 		- מתחייבת אני
	משולם נהרי 		- מתחייב אני 
	מיכאל נודלמן 		- מתחייב אני 
	דני נוה 			- מתחייב אני
	אורית נוקד 		- מתחייבת אני
	לאה נס 			- מתחייבת אני
	בנימין נתניהו 		- מתחייב אני
	מרינה סולודקין 		- מתחייבת אני
	ניסן סלומינסקי 		- מתחייב אני 
	אפרים סנה 		- מתחייב אני
	גדעון סער 		- מתחייב אני
	גדעון עזרא 		- מתחייב אני
	מל פולישוק-בלוך		- מתחייבת אני
	אברהם פורז 		- מתחייב אני
	אופיר פינס-פז		- מתחייב אני
	גילה פינקלשטיין 		- מתחייבת אני
	מאיר פרוש 		- מתחייב אני
	יוסף-יצחק פריצקי	- מתחייב אני
	יאיר פרץ		- מתחייב אני
	עמיר פרץ		- מתחייב אני
       איוב קרא	            - מתחייב אני
       אברהם רביץ	           -	מתחייב אני
       ראובן ריבלין	           -	 מתחייב אני
       חיים רמון	            -	מתחייב אני
       אהוד רצאבי	            -	מתחייב אני
       מיכאל רצון	           -	מתחייב אני
       אברהם בייגה שוחט  -	מתחייב אני
       יובל שטייניץ	-	מתחייב אני
       מאיר שטרית	-	מתחייב אני
       יורי שטרן	-	מתחייב אני
       אילן שלגי	-	מתחייב אני
       סילבן שלום	-	מתחייב אני
       שלום שמחון 	-	מתחייב אני
       אריאל שרון	-	מתחייב אני
       עמרי שרון	-	מתחייב אני
       יוסי שריד 	-	מתחייב אני
       יולי תמיר	-	מתחייבת אני
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       אבקש לקום. "התקווה".
       
       				(שירת "התקווה")	


                                                                                                            

	כבוד הנשיא.

				(תרועת חצוצרות)

		(חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא מדינת ישראל מאולם המליאה.)

	
       	אבקש לשבת.

היו"ר שמעון פרס:


	הישיבה הבאה תהיה מחר בשעה 16:00. ישיבה זו של המושב הראשון של הכנסת השש-עשרה נעולה. תודה.

                                                                                                              
                           הישיבה ננעלה בשעה 17:03.
       			
       
עמוד 18 מתוך 18

