﻿    תוכן עניינים
       ציון שלושים שנה למלחמת יום הכיפורים	3
       מזכיר הכנסת אריה האן:	3
       מזכיר הכנסת אריה האן:	3
       היו"ר ראובן ריבלין:	4
       ראש הממשלה אריאל שרון:	6
       שמעון פרס (העבודה-מימד):	9
       יובל שטייניץ (יו"ר ועדת החוץ והביטחון):	12
       אפרים סנה (העבודה-מימד):	14
       חמי דורון (שינוי):	16
       יצחק כהן (ש"ס):	18
       יוסי שריד (מרצ):	20
       הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת	22
       רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):	22
       חילופי גברי בוועדות הכנסת	23
       רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):	23
       נאומים בני דקה	23
       דוד טל (עם אחד):	23
       עזמי בשארה (בל"ד):	24
       זהבה גלאון (מרצ):	25
       חיים אורון (מרצ):	25
       רוני בר-און (הליכוד):	27
       ואסל טאהא (בל"ד):	28
       יעקב מרגי (ש"ס):	28
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	29
       גדעון סער (הליכוד):	30
       אתי לבני (שינוי):	32
       ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	32
       אילן שלגי (שינוי):	33
       מל פולישוק-בלוך (שינוי):	33
       אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	34
       טלב אלסאנע (רע"ם):	34
       אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	34
       ישראל אייכלר (יהדות התורה):	36
       נסים זאב (ש"ס):	36
       איוב קרא (הליכוד):	37
       רשף חן (שינוי):	37
       מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	38
       מגלי והבה (הליכוד):	39
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	41
       סגן מזכיר הכנסת דוד לב:	41
       הצעות לסדר-היום הבנות ז'נבה	41
       גדעון סער (הליכוד):	41
       טלב אלסאנע (רע"ם):	43
       אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	45
       שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:	47
       נסים זאב (ש"ס):	48
       שאול יהלום (מפד"ל):	49
       שאול יהלום (מפד"ל):	52
       חיים אורון (מרצ):	53
       ואסל טאהא (בל"ד):	55
       מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	56
       אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	59
       שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:	63
       יעקב מרגי (ש"ס):	84
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	85
       אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):	85
    
       


       
       
       חוברת א'
       ישיבה נ"ט


       
       
       
       
       
       
       
       
הישיבה החמישים-ותשע של הכנסת השש-עשרה
יום שלישי, כ"ה בתשרי התשס"ד (21 באוקטובר 2003)
ירושלים, הכנסת, שעה 15:37

ציון שלושים שנה למלחמת יום הכיפורים
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, שר הביטחון, חברי הכנסת, היום כ"ה בתשרי התשס"ד, 21 באוקטובר 2003 למניינם, אני מתכבד לפתוח ישיבה מיוחדת של הכנסת לציון 30 שנה למלחמת יום הכיפורים.
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       בבקשה לקום. כבוד הנשיא!
       
       (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.)
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       בבקשה לשבת.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד נשיא המדינה והגברת קצב, אדוני ראש הממשלה אריאל שרון, רבותי השרים, ראש האופוזיציה וראש הממשלה לשעבר שמעון פרס, נשיאים, ראשי ממשלות, יושבי-ראש הכנסת לשעבר ונשותיהם, חברי הכנסת לשעבר, הרבנים הראשיים לישראל, שגרירי ארצות-הברית וגרמניה, מכובדי סגל א' של מדינת ישראל, הרמטכ"ל רב-אלוף משה בוגי יעלון, אלופי צה"ל מתקופת המלחמה, מקבלי אותות העוז, המופת והגבורה של מלחמת יום הכיפורים, חיילות, חיילים, לוחמים ולוחמות מחילות צה"ל, נציגים מ"יד לבנים", מארגון המשפחות השכולות, מארגון אלמנות ויתומי צה"ל ומארגון נכי צה"ל, חברי המועצה הציבורית להנצחת החייל במשרד הביטחון, אורחים נכבדים ומכובדי חברי כנסת ישראל. 

       עד לפני 30 שנה, בצהרי יום הכיפורים, לא ראינו. אומנם ראינו כיצד ניצחון ששת הימים – ניצחון גדול הפורץ את עניבת החנק - מעניק לנו לפתע תחושת רווחה עצומה, חסרת תקדים, אך לא ראינו כיצד תחושת הרווחה מתבססת כביטחון עצמי מופרז, וכיצד הביטחון העצמי הופך לשחצנות, וכיצד השחצנות מקבעת בנו סטיגמות, וכיצד הסטיגמות מתגבשות להנחות יסוד, וכיצד הנחות היסוד מולידות קונספציה, וכיצד הקונספציה הופכת כמעט לאמונה, וכיצד האמונה הזאת מסתירה לנו את המציאות, וכיצד המציאות הזאת משתנה לנו מול העיניים.
       
       האמת היא – וזה שיא הטרגדיה – את המציאות המשתנה לנו מול העיניים דווקא ראינו. ראינו את כל ההכנות המצריות לצליחה. וראינו את כל ההכנות הסוריות לתקיפה. קיבלנו את כל האזהרות מכל המקורות האפשריים. אבל הקונספציה, האמונה העיוורת והמעוורת, אמרה את שלה – ולעזאזל העובדות.
       
       לא רק מספרם הנורא של ההרוגים והפצועים במלחמה הוא שחולל את רעידת האדמה בחברה הישראלית. הרי מדינות רבות עמדו במבחנים קשים ונוראים יותר, ודי אם נזכיר את קורבנה וגבורתה של בריטניה במלחמת העולם השנייה. גם ישראל עצמה, כמדינה שקמה בסערת הקרב, עברה מאורעות ומוראות קשים יותר בימי מלחמת השחרור. 
       
       רעידת האדמה התחוללה כאן לפני 30 שנה, והדיה עדיין מורגשים, עד היום, משום שהדברים יכולים היו בקלות להיראות, חלילה, אחרת. אילו רק לא שקענו בהתבסמות העצמית המנוונת. אילו רק שעינו לסימני האזהרה הרבים. אילו רק קידמו את הטנקים. אילו רק העבירו את תמונת המודיעין לגדודים, וכך הלאה, וכך הלאה. הידיעה שהדברים יכולים היו וצריכים היו להתגלגל אחרת, הידיעה שהיה מי שידע, שהיה מי שהתריע, שהיה אפשר אחרת – היא שאיננה נותנת לנו מנוח כבר 30 שנה. 
       
       התסכול, החרון, הרצון לתלות את האשם במישהו מתעצמים במיוחד על רקע ההשוואה למלחמת ששת הימים, שחלפה בראשו של כל לוחם בשעות הראשונות של המלחמה. וההשוואה לששת הימים, לניצחון הגדול, לתשועה הגדולה, לנסים הגדולים שראו עינינו, לתחושה שיד ההשגחה מכוונת את הכול לטובה – הראתה לכל אחד מאתנו כי מלחמת יום הכיפורים, בראשיתה לפחות, היתה בבחינת ההיפוך הגמור.
       
       נראה היה כאילו גם ההשגחה העליונה, כביכול, מסייעת לאויב, לא רק בשלב ההתעלמות מאותות האזהרה הרבים בימים שקדמו לפרוץ המלחמה, אלא אפילו בלחימה עצמה, בימים הראשונים. הכוחות נתקעים בפקק אין-סופי בדרך לתעלה. טנקים נתקעים בירידה ל"גשר אריק" בדרכם לרמה. אין מובילי טנקים. אין ציוד בימ"חים. בלגן מוחלט בקשר. כוחות יורים אלו על אלו. והתקפות הנגד הצה"ליות מתנפצות לחלוטין, עם אבדות רבות. 
       
       לא בכדי היו מי שחשו כי חורבן הבית השלישי הוא אפשרות מוחשית עד כדי פלצות. 
       
       לא בכדי, אדוני הנשיא, לא בכדי אין אנו מסוגלים להפסיק את החיטוט האין-סופי בפצעיה של המלחמה ההיא. לא בכדי נמשכים הוויכוחים עד היום.
       
       אם יש לקח מרכזי המתנשא מעל כל לקחיה של המלחמה הזאת, הרי זוהי החובה שלא לשקוע באשליות נוחות, כאלו המסתדרות עם מאוויי הלב, על חשבון העובדות.
       
       שנים רבות, אולי כל שנות המפעל הציוני, אנו כמהים לשלום, מייחלים לבואו. דורות של ישראלים חונכו על החלום, ושמא על ההזיה, לנגב חומוס בדמשק ולאכול פול מצרי אמיתי בסמטאות קהיר. הניצחון הגדול של ששת הימים, מלבד כל השלכותיו ומשמעויותיו האחרות, התחבר לנקודה הזאת בדיוק, וכשהתרווחנו כולנו ב"חומוסיות" של ירושלים המזרחית, או כשערכנו קניות בשוק של טול-כרם, התחלנו לחוש שהנה באמת הגענו סוף-סוף אל אותה מנוחה ונחלה, שהשלמת הערבים עם קיומנו ועם ניצחוננו היא רק עניין של זמן, ושאיש מהם לא יעז להפריע עוד את מנוחתנו. הקונספציה הארורה, אשר סימאה את עינינו מראות את המציאות המשתנה, נבעה לא רק, אבל בין השאר, גם מן הנקודה הזאת.
       
       ומבחינה זו, אני מצטער לומר, לא למדנו הרבה ממלחמת יום הכיפורים. אותה הזיה על "חומוס בדמשק", באיזה מקום עדיין מכוונת את מעשינו. הרצון הילדותי הזה, התמים והגלותי כל כך, שיקבלו אותנו, שיאהבו אותנו, שיפסיקו לשנוא אותנו כל כך – משחק תפקיד לא מבוטל בפסיכולוגיה המדינית שלנו ובנכונות שלנו בכל רגע לשוב ולהתמכר לאיזו אשליה חדשה.
       
       פעם קוראים לאשליה הזאת "הסדר ביניים", פעם קוראים לה "אוסלו", פעם "אבו-מאזן", אבל מתחת לפני השטח זה תמיד אותו "חומוס" ו"פול מדאמס", אותו חומוס שעדיין הוא ארור, והוא בדמשק. בשבילו, בשביל איזה "פוטו-אופ" על מדשאות הבית הלבן, בשביל איזה "בום" נחמד בבורסה שלנו, אנו מוכנים תמיד להבליג, להתעלם, לגלות הבנה, לתת צ'אנס, ולשכוח איפה אנו חיים, ומי השכנים שלנו כאן בשכונה, ולאן הם היו רוצים לזרוק אותנו; ושוב – בדיוק, אבל בדיוק כמו אז – לעזאזל העובדות. 
       
       את הנקודה הזאת, את התסמונת החולנית הזאת, כבר היו צריכים לקחי מלחמת יום הכיפורים לרפא. הלוואי, הלוואי שיבינו אלה שמבקשים את נפשנו כי באנו לארץ זאת על מנת לחיות בה לבטח ובשלום, שכן זו המדינה היחידה שהיא מקלט בטוח ליהודי העולם.
       
       אדוני הנשיא, אמרתי לפני רגעים אחדים, בפתיחת הטקס באולם שאגאל הסמוך, שב-30 השנים שחלפו לא אמרנו, אדוני הנשיא, מספיק "תודה" ללוחמים, למילואימניקים, לישראלים מן השורה, שהצילו את המצב. 
       
       ואני חושב שגם לא אמרנו מספיק "תודה" לידידינו האמריקנים. אינני יודע אם הישראלי המצוי - בוודאי זה הצעיר שזכה להיוולד אחרי שוך הקרבות, ולא חווה בעצמו את אימי אותה מלחמה - מודע לגודל הסיוע שהושיטה לנו ארצות-הברית ברגע האמת. לכן, מכובדי שגריר ארצות-הברית, זו גם ההזדמנות להודות שוב, באמצעותך, לעם האמריקני.
       
       אני מתכבד להזמין את ראש הממשלה, והיום מותר לומר,  אלוף במילואים, אריק שרון.
       
       אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       כבוד נשיא המדינה והגברת קצב, המשפחות השכולות, אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה לשעבר וראש האופוזיציה היום שמעון פרס, חברי, חברי הכנסת, מכובדי כולם, מעל 2,600 חללים נפלו במלחמת יום הכיפורים. כ-7,500 נפצעו בה ויותר מ-300 נפלו בשבי. אלה מספרים נוראים. 
       
       כמי שהשתתף בכל מלחמות ישראל, נטלתי חלק בלא מעט קרבות קשים ומרים, שבהם נפלו לידי רעים ואחים לנשק. אך שום דבר מכל שידעתי על אימי המלחמה לא היה בו כדי להכין אותי למראות ולרגעי השבר והכאב של מלחמת יום הכיפורים.
       
       בכל מלחמה אתה שורה עם המוות. במלחמה הזאת ידענו את התופת עצמה, וזיכרון החוויה הזאת צרוב עד היום עמוק עמוק בלב כל מי שהיה שם. 30 שנה עברו, ואני זוכר כאילו היה זה אתמול את מקס ממן, איש המילואים מירושלים שכינויו בקשר "תככן". כשזיהה את קולי ברשת הקשר אמר: "אנחנו מזהים את קולך. אנחנו בטוחים שתוציא אותנו מכאן". במשך שלושה ימים זעק, עד שנהרג. 
       
       סברתי אז, והיום אני בטוח בזה עוד יותר, שאסור היה להפקיר את חיילי המעוזים. היתה חשיבות עליונה לבצע את פעולות החילוץ - שלא בוצעו - בכל מקום שניתן היה, או להורות להם, מייד עם הצליחה המצרית, לפנות את המעוזים, מלכודות המוות. חשיבות, הן לחיזוק המורל של הכוחות הלוחמים בשטח בתנאים הקשים ששררו אז, והן כחלק ממורשת הקרב שצה"ל מנחיל לחייליו לדורותיהם - שאין משאירים לוחמים בשטח.
       
       אני זוכר את מראה הטנקים של אוגדתי למחרת הצליחה, ביום 16 באוקטובר עם עלות השחר. מראה המלחמה הקשה ביותר שראיתי מעודי. כ-50 טנקים איבדנו בקרב הזה, והמצרים איבדו כ-150 כלי שריון, כשלעתים קנה טנק שלנו בקנה של טנק אויב נגעו, ואחריו היה השטח זרוע כולו גופי פלדה, טנקים ונגמ"שים שרופים, וחללים שלנו ושל המצרים, שקפצו מהטנקים הבוערים, שוכבים מתים על חול המדבר, במעורב, זה לצד זה. "איזה תופת", מלמלתי לעצמי.
       
       ואני זוכר את חברי ורעי הטוב, זאב עמית, זכרו לברכה, שהתנדב ובא למלחמה - איש המוסד היה - שנפל לידי ב"חצר" שעל שפת התעלה, ואת ברוך דה-לאון, מפקד ההנדסה האוגדתי שנהרג תוך בניית גשר הדוברות, ואת ג'וני - אהרן טנא - מפקד ההנדסה הפיקודי שהחליפו ונהרג. את מג"ד הסיור האוגדתי,  בנצי כרמלי,  שנהרג ברכס חמדיה, ואת יואב ברום, מחליפו, שנהרג בצומת ציר "טרטור". אותם ואת כל אחי, גיבורי הצליחה, שהפכו במו ידיהם את הקערה על פיה, ובמבצע שכולו תעוזה ואומץ רוח הוציאו את האויב משיווי משקלו והכריעו בכך את גורל המערכה כולה, והפכו כישלון לניצחון.
       
       חברי הכנסת, עיסוק בלקחי מלחמת יום הכיפורים איננו עיסוק בהיסטוריה, אלא בסוגיות המרכזיות של חיינו כמדינה, סוגיות שביכולתן לקבוע את עתידה וביטחונה של מדינת ישראל. 
       
       הלקח הראשון של מלחמת יום הכיפורים הוא, שביטחון ישראל והגנה על שלומם וביטחונם של אזרחיה חייבים להיות שמורים בידי ישראל עצמה. ישראל היא המקום היחיד בעולם שבו יש ליהודים הזכות, היכולת ואף החובה להגן על עצמם בכוחות עצמם, ועל זכות זו יש לשמור בכל מחיר, כי היא הערובה היחידה לקיומו של הבית הלאומי היהודי מעתה ועד עולם. 
       
       הלקח השני הוא, שבמציאות הייחודית של המזרח התיכון, שבו השינויים והתהפוכות תכופים כל כך, יש הכרח לעמוד בקפדנות על מילוי הסכמים חתומים. לו הגיבה ישראל כבר באוגוסט 1970 בעוצמה ובנחישות, כפי שאמנם היתה חייבת להגיב,  על קידום מערך הטילים נגד מטוסים המצרי – מצרי-סובייטי - בחזית התעלה, תוך הפרת הסכם הפסקת האש של מלחמת ההתשה שאך זה נחתם, ייתכן שנתוני הפתיחה של מלחמת יום הכיפורים היו אחרים לחלוטין, והיה נחסך מאתנו המחיר הכבד ששילמנו בחיי אדם ובנפגעים. במזרח התיכון לא היו אז, ואין גם היום, חסד ורחמים לכל גילוי של חולשה. כל הבלגה על מעשה של תוקפנות והפרת הסכם נתפסת כחולשה שמעודדת את המשך התוקפנות ומזמינה הפרות נוספות.
       
       במישור המדיני הלקח הוא, כמובן, לא לקבל דבר כמובן מאליו, להתכונן לתרחישים הקשים ביותר ולא להאמין ולא לסמוך באופן עיוור על כל הבטחה. לו התיר הדרג המדיני לגייס את המילואים בזמן, גם אז נקודת הפתיחה של המלחמה היתה שונה. הניסיונות להפתיע אותנו הם הדבר הכי לא מפתיע במציאות שבה אנחנו חיים במזרח התיכון. ניסיונות אלה, הנמשכים כל הזמן, לפעול נגדנו באמצעים ובעוצמות שאין לחזותם מראש, נובעים כולם מכך שהעולם הערבי טרם השלים עד היום עם קיומה של מדינה יהודית עצמאית בארץ-ישראל. עד היום העולם הערבי טרם הכיר באמת בזכותנו הטבעית למדינה במקום הזה, שהוא ערש לידתנו כאומה.
       
       הפסקת האלימות, הטרור וההסתה - הנמשכים גם היום ללא הפוגה - לא תוכל לבוא בלא שינוי תפיסה בסיסי בעולם הערבי. בעוד השלום הוא עבורנו יעד אסטרטגי, משאת נפש ובחירה טבעית של חברה דמוקרטית, ברוח המסורת היהודית של "בקש שלום ורדפהו", עבור מרבית מנהיגי המדינות השכנות הוא במקרה הטוב ברירת מחדל, ובמקרים אחרים פרי של מפלה ניצחת בשדה הקרב.
       
       מלחמת יום הכיפורים היוותה מבחינה זו נקודת מפנה מכרעת. העובדה שגם בנתוני פתיחה אידיאליים לא הצליחו צבאות ערב לגבור על ישראל, היא שהביאה את מצרים להכרה שדרך המלחמה נכשלה. צליחת התעלה, ששינתה את פני המלחמה, היא שהביאה גם לתחילת תהליך השלום באזור ולחתימת הסכם השלום עם המצרים, הסכם השלום בינינו לבין המדינה הערבית הגדולה והחשובה ביותר במזרח התיכון.
       
       לצערנו, ב-30 השנים שעברו מאז מלחמת יום הכיפורים לא חל כל שינוי יסודי בעמדת העולם הערבי כלפינו. יש להתכונן לאפשרות שיעברו עוד שנים לא מועטות עד שיהיה העולם הערבי מוכן לקבל את קיומה של מדינת ישראל בארץ-ישראל כעובדה היסטורית שלא ניתנת לערעור. עד אז, הדרך היחידה היכולה להבטיח את האפשרות של תהליך מדיני עם שכנינו וסיכוי להגיע לדו-קיום בשלום בינינו היא דרך חיזוק כוחה וביטחונה של ישראל.
       
       רק הרתעה משכנעת הבנויה על עוצמה צבאית, נחישות מדינית ויכולת עמידה לאומית יכולה להביא את שכנינו לנטוש את חלומות ההשמדה שלהם ולבחור בדרך הפיוס והדו-קיום בשלום. שמירה על כוח ההרתעה אין פירושה רק שמירה על כשירות כוחה ועוצמתה הצבאית של ישראל, אלא גם טיפוח יתרונה האיכותי המכריע של העוצמה הזאת. שמירה על פער האיכות בתחום הטכנולוגי ובתחום איכות הלוחם וכוח-האדם; שמירה על איכות מוסר הלחימה של צה"ל כצבא המחויב למוסר היהודי ולשמירת חוקיה של מדינה דמוקרטית – גם אם בכך הוא נוטל על עצמו מגבלות מבצעיות קשות. 
       
       דיברתי על הצורך בזהירות ובכוננות. עם זאת, אני מאמין בצורך לעשות מאמץ בלתי פוסק כדי להגיע לשיתוף פעולה כלכלי, מדיני וביטחוני רחב ככל שניתן עם מדינות ערב ועם הפלסטינים, דבר שיוכל לתרום לשינוי אווירה במזרח התיכון ויקרב את השלום. אני לא נואשתי מכך. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, 30 שנה חלפו, ודומני שהגיעה העת להערכה מאוזנת יותר של המלחמה. כשם שהפרזנו באופוריה אחרי מלחמת ששת הימים, כך הגזמנו בדכדוך ובמועקה אחרי מלחמת יום הכיפורים. הנטייה להעצים את הכישלונות ולהמעיט בגודלן של ההצלחות רווחת אצלנו, והיא איננה בריאה. 
       
       בסופו של חשבון, מבחינה לאומית והיסטורית, מלחמת יום הכיפורים ראויה להירשם בדפי ההישגים והניצחונות הגדולים של מדינת ישראל. אני משוכנע כי כך אומנם היא תיחקק בדברי הימים. 
       
       אם יש משפט אחד היכול לתאר בצורה קולעת את אשר אירע לפני 30 שנה, הוא המשפט שבו בחר לתאר את עם ישראל בלעם בן בעור, כשבא לקלל ונמצא מברך: "הן עם כלביא יקום וכארי יתנשא". 
       
       בזכות גבורתם העילאית של חיילי צה"ל, בסדיר ובמילואים, בני כל החילות והזרועות, ולחימתם העיקשת בימים הנוראים של המלחמה הנוראה ההיא – נהדף האויב לאחור והושג הניצחון הצבאי הגדול של צבא-הגנה לישראל. 
       
       למענם, ולמען כל חברינו שלא שבו הביתה מהקרב, נידור לעצמנו נדר בנוסח נדרו הידוע של שלונסקי: "קונם אם לריק יעבור ליל הזעם,/ קונם אם לבוקר אחזור לסורי/ ומאום לא אלמד גם הפעם". תודה רבה לכם. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לראש הממשלה. אני מתכבד להזמין לבמה את יושב-ראש האופוזיציה, ראש הממשלה לשעבר, חבר הכנסת שמעון פרס. 
       
       רבותי חברי הכנסת, שר הביטחון מבקש להתנצל - עליו להשתתף בטקס האזכרה לחללי חיל הים. אני מברך את שר הביטחון. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       כבוד הנשיא ורעייתו, יושב-ראש הכנסת, ראש הממשלה, אורחים נכבדים מאוד, במדים ושלא במדים, חברי הכנסת, לדעתי מלחמת יום הכיפורים היא פרשת דרכים בהיסטוריה של מדינת ישראל. בעיני ההיסטוריה מתחלקת לשני חלקים: 25 שנים עד מלחמת יום הכיפורים ו-30 שנים מאז מלחמת יום הכיפורים. 
       
       עד מלחמת יום הכיפורים, ברירת השלום כמעט שלא היתה קיימת. עד מלחמת יום הכיפורים, רוב הערבים, צבאות ערב, הפלסטינים, האמינו שאפשר להכריע את ישראל בכוח הזרוע. ובאופן מפתיע מאוד, אבל די הגיוני, מלחמת יום הכיפורים שמה במידה רבה מאוד קץ לאמונה הזאת. 
       
       במלחמת יום הכיפורים לכאורה הכול עמד לצד הערבים. היה להם יתרון ההפתעה, היה להם נשק סובייטי חדש, היתה להם תמיכה בין-לאומית די רחבה, ואצלנו כמעט הכול קרס: המערכה המדינית, המערכה הצבאית – אני מתכוון בעיקר להנהגות, אני לא מתכוון, חס ושלום, למפקדים ולחיילים – ומה היה יותר נוח? היה להם יתרון ההפתעה, לא היינו מוכנים, תפסו אותנו פתאום. ואחרי כל היתרונות האלה, מדינת ישראל וצה"ל ניצחו. זה שיא הניצחון ושיא ההישג, דווקא כשהכול היה נגדנו ואנחנו ניצחנו. 
       
       מאז, לפי דעתי, התחיל קצת ייאוש בצד הערבי בכוחם לגבור עלינו בכוח. ועל כן, לדעתי, מאז יום הכיפורים האלמנט של שלום, אפילו שלום על כורחם, התחיל למלא תפקיד בצד האמונה החד-צדדית שהם יכולים להכריע את ישראל בכוח הזרוע. 
       
       גם לנו יש לקח מעניין מאוד. טעינו מבחינות רבות – טעינו מדינית, טעינו צבאית, טעינו מבחינת המודיעין, אולי גם טעויות אחרות. אבל מה שהתגלה במלחמת יום הכיפורים זה עוצמה אדירה של הנוער הלוחם במדינת ישראל, באופן חסר תקדים. כל חייל בודד, כל חייל בפינתו, המפקדים, נפלו מפקדים ומייד קמו מפקדים שרק אתמול היו חיילים פשוטים. 
       
       שמעתי ברטט, אני תמיד נרגש מחדש, את תיאורו של אביגדור קהלני, נער בן 28, עומד מול יתרון אדיר של טנקים, עם בני 18, ואיך הם מתנהגים. חציים שרופים, חלקם הרוגים, ובאופן הגיוני אין מה לנצח. 
       
       אני הייתי חבר הממשלה, וליל המפנה בעיני - ובזה אני מסכים עם ראש הממשלה - היה ליל הצניחה. זה לילה שאני אף פעם לא אשכח. בערב היו כאלה שחשבו שזהו זה, שהמערכה הוכרעה נגדנו, ובבוקר הכול השתנה. 
       
       אבל הגבורה הזאת של האנשים האלה, המפקדים והחיילים, הצעירים והמבוגרים – הרשו לי להעיר כאן הערה ביקורתית: אני חושב שזה מאוד לא נכון לנהל ויכוח על הקרבות שהיו עם אנשים שאינם בחיים. הם לא יכולים להשיב, ואנחנו צריכים להיות הוגנים ולא לנצל את יתרון חיינו על פני העובדה שהם אינם אתנו. לא מגיע להם, לא מגיע לנו. היו טעויות, אבל לא היו בגידות; היו שיקולים, אבל לא היו פחדים; היו סכנות, אבל לא היו בורחים. טעות אנוש היא טעות אנוש, ועם טעויות צריך להתווכח, אבל כשאנשים בחיים. מאוד לא אהבתי, וגם היום אני לא אוהב, התנפלויות על אנשים שנפלו בקרב או שאינם בחיים מסיבה אחרת, ושאין להם כל יכולת לעמוד על דעתם או להסביר את עמדתם. אני מציע שהלקחים האלה ייעשו בחדרי ההיסטוריה של הצבא, בדברים שצריך באמת להפיק מהם לקחים, ונכבד לא רק את הלוחמים שראויים לכל שבח, אלא גם את אלה שייתכן שטעו וייתכן שלא, ולא נדע עד שנשמע גם את קולם ואת דעתם. 
       
       מובן שטעויות קורות בכל העמים. ראש הממשלה הזכיר כמה טעויות. אני מסתכל על מלחמת העולם השנייה, כשהיטלר התחיל להשתולל ולכבוש את הסודטים, ואיך צרפת ואיך אנגליה, איך אירופה, ובהתחלה גם אמריקה, נתנו לנחש הזה להפוך להיות לאסון עולמי. שיקולים כאלה או אחרים ישנם. 
       
       אני אומר גם היום: אל נהיה בטוחים שגם היום אנחנו לא שקועים בקונספציות לא נכונות, ואני מציע לכל חברי הבית, אני מציע לחברי ועדת החוץ והביטחון, אני מציע לחברי הממשלה, לגשת בגישה של איפכא מסתברא, לא שיהללך פיך, ולהאזין טוב לביקורת. זו לא ביקורת של אויבים. אנחנו לא נחלקים לפטריוטים וללא-פטריוטים, אנחנו נחלקים לאנשים שרואים דברים ראייה שונה, רואים ראייה בטווחים אחרים.
       
       אני מרשה לעצמי לקחת את הרשות גם עכשיו להזהיר מפני מה שלי נראה כלקח מרכזי. אני יודע שרבים אומרים שצריך ללמוד את לקחי ההיסטוריה כדי שלא לחזור בעתיד על אותן שגיאות. מה שאותי מפחיד הוא לא שלא נחזור על השגיאות שהיו, אלא שלא נעשה שגיאות שלא היו, שגיאות משלנו. שגיאות חדשות אינן פחות חמורות משגיאות שהיו בעבר.
       
       היום סכנת המלחמה נוסח יום הכיפורים קטנה מאוד. העובדה היא שמאז 1973 אין סימנים להתארגנות כזאת. אמר מי שאמר, שבלי מצרים אי-אפשר לעשות מלחמה ובלי סוריה אי-אפשר לעשות שלום. אבל ודאי שבלי מצרים אי-אפשר לעשות מלחמה, ואני מוכרח להגיד שהנאומים של מובארק נגד מלחמה הם מרשימים. אני לא מדבר על הדברים האחרים. הוא אומר: אבדו לנו 150,000 אנשים צעירים. אני גם רוצה להזכיר שאין יותר מלחמה קרה. אין רוסיה שיכולה לספק נשק חדיש לארצות ערב. מה שהשתנה, שעברנו ממלחמה למלחמת טרור. זו מלחמה בעלת אופי אחר לחלוטין, היא לא פחות אזרחית או מדינית מאשר צבאית, ואנחנו צריכים לעמוד בזה, וזה קשה, קשה לכולם.
       
       הדבר שהכי מדאיג אותי ברוב עיסוקינו בלקחי המלחמה, שאנחנו לא מרגישים שאנחנו עוברים מענן האש של המלחמה לעמוד הענן של הדמוגרפיה. אולי זהו הקרב הגדול של הציונות ושל מדינת ישראל היום, לא הקרב הצבאי בלבד.
       
       אני בטוח שבפתרון נוכל לעמוד - כואב, לא כואב, קשה, ידענו דברים קשים. אבל כאן אין אויב, כאן ההכרעה היא רק שלנו, ואני רוצה להגיד לחברי הכנסת מכל המפלגות, שלא יגידו עלינו שעשינו טעות היסטורית. אני מרגיש ביום כזה של הכאה על חטא, על החזה של עצמנו, שאין להתעלם מהשינוי העמוק שחל.
       
       אדוני היושב-ראש, כל אדם יהודי בעולם, כל אזרח ישראלי, צריך היום להצדיע לחיילים שנפלו, למשפחות שנהיו שכולות, לנכים שנושאים את הפצעים שלהם, שלא הגלידו, ולחיילים שלחמו ונשארו בחיים וגילו גבורה נהדרת, ורשמו פרק מזהיר בתולדות העם היהודי. יהי ברוך זכרם של אלה שנפלו, יהי נישא בפינו כבודם של כל אלה שלחמו והצילו את העם.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אמן. אני מאוד מודה ליושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת שמעון פרס. אני מזמין את חבר הכנסת יובל שטייניץ, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, להיות ראשון הדוברים לאחר ראש הממשלה וראש האופוזיציה.
       
יובל שטייניץ (יו"ר ועדת החוץ והביטחון):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, ראש האופוזיציה, כנסת נכבדה, אורחים נכבדים, 30 שנה לאחר מלחמת יום הכיפורים אנחנו חזקים יותר, אבל באופן פרדוקסלי גם פגיעים יותר ורגישים יותר. שולי הטעות של מדינת ישראל ושל צה"ל תמיד היו קטנים, הם קטנו מאז, בגלל התהליך של הצטמקות העומק האסטרטגי.
       
       מלחמת יום הכיפורים התחילה במהלך מוגבל, בגלל האי-יכולת של הצד השני לתקוף מתקנים ושדות תעופה וימ"חים בלב הארץ. שמענו את התיאור המצמרר של תקיפת שדה התעופה רפידים בסיני, גם במטוסים, אבל גם בקומנדו. מדינת ישראל היא בתהליך של הצטמקות טריטוריאלית מאז 1973, ולכן שולי הטעות הולכים וקטנים.
       
       30 שנה לאחר מלחמת יום הכיפורים, אדוני היושב-ראש, פתחנו לפני כשבוע, גם לציבור, את הפרוטוקולים של ועדת החוץ והביטחון דאז ולמדנו כמה דברים. ראשית, והזכיר את זה במידה מסוימת גם קודמי, שמעון פרס, ברמז - לא היתה שום רוח של ספקנות, אולי נקרא לה "ספקנות פילוסופית"; היתה דוגמה, היתה קונספציה, וכמי שצריכים להפיק לקחים, גם כנסת ישראל, לא רק צה"ל או ממשלת ישראל, ועדת החוץ והביטחון של אז היתה שבויה בהן, לא חקרה, לא בדקה, לא שלחה את מפקדי צה"ל ושר הביטחון לעשות שיעורי בית, לא ערערה על הדוגמות.
       
       30 שנה לאחר מלחמת יום הכיפורים אנחנו צריכים להיזכר אולי בפילוסופיית המדע של קרל פופר, גדול פילוסופי המדע של המאה ה-20, שאמר לגבי המדע, שהמדע לא מתקדם על-ידי תמיכה ואישוש תיאוריות מדעיות, אלא אך ורק על-ידי תהליך של הטלת ספק וניסיון לערער ולהפריך דוגמות מדעיות, שהוא קרא להן פרדיגמות או תיאוריות. ראוי שבצה"ל, באמ"ן וגם אצלנו, בממשלה ובכנסת, נתייחס לענייני המודיעין והצבא על-פי פילוסופיית המדע של קרל פופר. כל תיאוריה וכל קונספציה שמוצגת בפנינו, מוצגת לא רק לראווה לשמה, אלא גם לבחינה, לביקורת ולניסיונות הפרכה.
       
       הזכיר שמעון פרס, וזאת אחת הקונספציות המסוכנות בעיני, את מצרים. אני שמח על השלום עם מצרים, אבל בעולם הגדול, גם ביחסים דיפלומטיים מלאים כמו בין ארצות-הברית לברית-המועצות לשעבר או בין ארצות-הברית לסין, מסתכלים מה קורה בצד השני, גם אם יש שגרירויות ואפילו אם השגריר חוזר.
       
       מצרים וסעודיה נמצאות בתהליך התעצמות מדהים, בנשק מערבי מתקדם, נשק אמריקני, מדאיג, וכל הסימולציות, או לפחות מרביתם של תרגילי הצבא הגדולים, והאינדוקטרינציה היא לא מול סודן או לוב, שצבאותיהן כמעט נמחקו מהמפה, כמעט אינם קיימים, אלא מולנו. כדאי שניזהר, כי אחת הקונספציות של 1973 היתה שהצד השני לא יפתח במערכה, לא כדאי להם, חבל, הרי זה יהיה לא רציונלי. גם היום לעתים אנחנו שומעים דיבורים דומים. 
       
       דרך אגב, גם לקראת האינתיפאדה שמענו שהפלסטינים, עם כל השגשוג הכלכלי בעזה, מדוע שילכו פתאום לעימות. כדאי להביא בחשבון את כל האפשרויות ולא לבנות סיבות ותירוצים שיורידו מאתנו איומים. זה נוח מבחינה פסיכולוגית, אולי גם תקציבית.
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       נשיא מצרים נרצח.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זו ישיבה מיוחדת, אין קריאות ביניים.

יובל שטייניץ (יו"ר ועדת החוץ והביטחון):
       
       אנחנו שומעים יותר מדי פעמים על כמה יהיה זה לא רציונלי מהצד השני להתעסק אתנו. לא תמיד זה עומד במבחן המציאות. 
       
       הזכיר קודמי, שמאז 1973 הערבים אכן פנו לטקטיקה אחרת: חלקם לטקטיקה של הסכמי שלום וחלקם לטקטיקה של טרור וגרילה, ולא התעמתו אתנו עוד במערכה צבאית קונבנציונלית מלאה. זה נכון. זה נכון שהצד השני, בגלל העוצמה הקונבנציונלית של ישראל, אדוני היושב-ראש, הלך לשתי קיצונויות: ניסיון להשיג נשק בלתי קונבנציונלי וניסיון לעודד מלחמה של טרור וגרילה נגדנו. אבל גם ההנחה הזאת עלולה לשמש בסיס לקונספציה כאילו עבר זמנן של המלחמות הקונבנציונליות. אנחנו רואים התעצמות קונבנציונלית מרשימה ביותר במדינות שסביבנו, באלה שעשו אתנו הסכמים ובאלה שעדיין לא עשינו אתן הסכמים. ראוי שלא נשגה גם בקונספציות כאילו עבר זמנה של המערכה הקונבנציונלית ומ-1973 הגיעה רק זמנה של מלחמת הטרור. במלחמת ההתשה, אדוני היושב-ראש, היתה קונספציה דומה, שמתעסקים אתנו רק בהתשה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לסכם.

יובל שטייניץ (יו"ר ועדת החוץ והביטחון):
       
       שתי הערות אחרונות. ראשית, לגבי העומק האסטרטגי. אילו היתה פורצת היום מלחמה כמו ב-1973, לא רק רפידים היה מותקף מיידית אלא גם שדות תעופה וימ"חים בלב הארץ. מדינת ישראל, המצומצמת כל כך, הזעירה מבחינה טריטוריאלית, חסרת עומק אסטרטגי ממשי, חייבת לאמץ לה, אדוני היושב-ראש, לשקול ברצינות יצירת עומק אסטרטגי בים. הדבר הזה אפשרי היום מבחינה טכנולוגית, ואל לנו להסתמך רק על כך שלעולם לא נופתע ולא נעשה טעות שתאפשר איזו חדירה לשטחנו. 
       
       הערה אחרונה לעצמנו, אדוני היושב-ראש. אין תחליף לפיקוח פרלמנטרי יעיל על הקונספציות, על כוחות הביטחון, על כוחות המודיעין, על מערכת הביטחון. לא המועצה לביטחון לאומי, שאני  תומך מאוד בחיזוקה, לא מחלקת איפכא מסתברא כזאת או אחרת, לא שום מבקר מדינה שבודק את הנהלים ואת תקינותם, ואת החסכנות או הפזרנות -  אין תחליף לוועדת חוץ וביטחון אפקטיבית, שיהיו לה הכלים לא רק לקבל את כל האינפורמציה, לא רק input, אלא גם לתת output שיהיה אפקטיבי. 
       
       היושב-ראש ואנוכי הקמנו לפני כשבועיים ועדה ציבורית, בראשות חברנו פרופסור אמנון רובינשטיין, שתבחן את הפיקוח הפרלמנטרי בישראל, 30 שנה אחרי שהוא נכשל, כי גם הוא נכשל ב-1973, ותציע דרכים לשיפורו. אני מקווה שאחרי 55 שנים של מסורת, שיש לה מעלות אבל גם חסרונות, נוכל להצעיד את הפיקוח הפרלמנטרי האפקטיבי צעד גדול קדימה. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה ליושב-ראש ועדת החוץ והביטחון. אני מזמין את חבר הכנסת, השר לשעבר, אפרים סנה, שהוא גם תת-אלוף במילואים.
       
אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       כבוד הנשיא, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הימים ימי תשרי, אוויר של סתיו בארץ. העונה הזאת, על ריח הגויאבות, פריחת החצב, היום המתקצר, נושאת לנו את זיכרון מלחמת יום הכיפורים. 30 השנים שחלפו לא מחקו בנו את המלחמה הזאת, ואנו נושאים אותה בגופנו ובנפשנו כמכוות אש, כצלקת. 
       
       מדוע היתה המלחמה לחוויה המעצבת של דור שלם, ורבים בבית הזה נמנים עמו? ארבעה דברים חברו יחד: עוצמת ההפתעה, קרבת האבדון, גודל הישועה, והרביעי – המחיר הנורא. 
       
       הצלחתם הראשונית של המצרים והסורים היתה מהלומת אגרוף בפנינו. הביטחון העצמי המופרז, היוהרה, השאננות, התרסקו באחת וזעזעו את תפיסתנו. כברעידת אדמה קשה, הכול קרס באחת. נפילתם של סמלי העוצמה – מוצבי התעלה והחרמון, והגעתם של הסורים לנפח, אך קילומטרים ספורים מהגליל - האירו לנו את עומק התהום שעד סיפה הגענו. עוד מעט והיתה הצלחת האויב מגיעה לנקודת אל-חזור, מבחינת קיומה של מדינת ישראל. רק מנקודת שפל נוראה זו אפשר להעריך את גודל הישועה כשהפכנו את גלגל המלחמה. צליחת התעלה, כיבוש החרמון, ההגעה לקילומטר ה-101, בואכה קהיר, ולמזרעת בית-ג'ן, בואכה דמשק, מחקו את טעם ההשפלה. 
       
       "כל החיים תזכרו את הרגע הזה", אמרתי לאנשי בזחל"ם כשחצינו את התעלה תחת הפגזה מצרית עזה, בליל שמחת תורה. 
       
       חשוב לא פחות, תוצאות המלחמה החזירו את מאזן הכוח האזורי  למקומו הנכון. הוחוור לכולם כי אין לגבור עלינו גם בגרועות שבנסיבות. העמידה, ההתאוששות, הפריצה, הביאו לשינוי התודעתי בקהיר ובדמשק ופתחו פתח להסכמים שנחתמו עם מצרים וסוריה.  
       
       אבל מעל הכול ריחף כענן קודר המחיר, הקורבן. שמות החברים הגיעו אלינו מפי השמועה, אחד אחד, כעינוי סיני, והצטרפו לרשימה ארוכה. את מקצתם זיהינו בעצמנו על אלונקות שטופות דם, מסירים את השמיכה הגסה מפניהם הקפואות, היפות. יש והרוח שיחקה בשערם, נותנת בהם אשליה של חיים. כיסינו שוב את פניהם והמשכנו קדימה. לכל אחד מאתנו מסדר נופלים משלו, אותו הוא פוקד בלילות ללא שינה שבאו אחר כך. איש מאתנו, שהודות למזלנו הטוב שב מן המלחמה, לא שב ממנה והוא אותו  בן-אדם. 
       
       אילו לקחים הבאנו הביתה מהמלחמה? שלושה לקחים עיקריים: הראשון, שאסור להיות שבוי בקונספציה אחת, אלא יש לבחון כל הזמן מחדש את המציאות באזור שהוא כל כך בלתי יציב. השני, שאסור להחמיץ שום סיכוי למניעת מלחמה. והשלישי, החשוב ביותר, שאסור ששוב נופתע בלתי מוכנים, חשופים, חלשים. 
       
       "אין עם מי לדבר", זו קונספציה. "נפילת סדאם שינתה את האזור כך שהוסרו הסכנות מישראל", גם זו קונספציה. שתיהן מסוכנות. אבל הצירוף של חוסר מעש מדיני עם שאננות ביטחונית הוא המוביל לאסון לאומי. על כן אסור לנו להתפתות למקסמי שווא, אבל אסור לנו גם לסגור דלת להסכם, להסדר, לשלום, גם אם היא פתוחה בסדק צר מאוד. כדי שלא נופתע שוב, שלא נובס, שלא נושפל, כדי שנישאר בחיים, אנו חייבים לשמור מכל משמר על כוחנו, על יתרוננו האיכותי, על עליונותנו הצבאית; על הכלים ועל האנשים. 

	לפיכך, במלאות 30 שנה להפתעה המרה ההיא, אני קורא לממשלת ישראל, לך, ראש ממשלת ישראל: אל תשלחו ידכם בצבא ההגנה שלנו  לגמדו ולסרסו. אל תבזו את אנשיו הטובים, שכל חטאם הוא שקשרו את גורלם האישי בביטחון ישראל. אל תהרסו את מה שבנו הטובים שבמפקדים, האמיצים שבלוחמים, המחוננים שבמהנדסים, המסורים שבעובדים בתעשייה הביטחונית. אל תשכחו את לקחי מלחמת יום הכיפורים. זו חובתנו למתים ולחיים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת אפרים סנה. חבר הכנסת חמי דורון, ואחריו שני דוברים נוספים - חבר הכנסת יצחק כהן וחבר הכנסת יוסי שריד. 
       
חמי דורון (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני הנשיא, חברי חברי הכנסת, "סבירות נמוכה", זהו צמד המלים המסמל יותר מכול את הטרגדיה של מלחמת יום הכיפורים, מלחמה אשר פרצה באוקטובר 1973, בדיוק לפני 30 שנה. 
       
       באותו יום, כאשר המוני בית ישראל גדשו את בתי-הכנסת ברחבי הארץ, החלו להגיע המגייסים, ולאט לאט החלו עושים אנשי המילואים את דרכם אל נקודות הגיוס, מקומות הכינוס ומקומות ההתייצבות, ומשם במהירות האפשרית אל החזיתות. בשעה 14:00 החרידו הצופרים את השקט ברחבי הארץ. קריין החדשות ברדיו הודיע על פרוץ הקרבות, הן בגזרה המצרית והן בגזרה הסורית. בשעות הראשונות הללו עוד דיברו על "לנפנף את הערבים", כפי שאמר הרמטכ"ל דאז "נשבור  להם את העצמות". זה לא בדיוק קרה. מסתבר שהמערכת לא היתה מוכנה וערוכה כלל למלחמה - טנקים שאינם מזוודים, מובילים שאינם מגיעים כדי להעמיס את הטנקים בדרך לחזית, ציוד פשוט ומינימלי ללוחמים שאיננו נמצא, טנקים אשר צריכים להגיע לחזית על שרשראות והיד עוד נטויה. 
       	
       אני חייב לומר, שבמלחמת יום הכיפורים אני הייתי תלמיד כיתה י"ב בבית-ספר תיכון בראשון-לציון. חברי ואנוכי היינו מאורגנים במסגרת הגדנ"ע ככוח עזר בבית-החולים "אסף הרופא", ואכן ביום הכיפורים באותו לילה קלטנו את הפצועים הראשונים שהגיעו לאותו בית-חולים. התחושה היתה קשה, בעיקר לנערים ונערות בני 17, אשר גדלו על המסורת שצה"ל מנצח, צה"ל מוביל, צה"ל יוזם ופועל, ולפתע שוד ושבר. מועקה גדולה ותחושה עזה של חוסר נוחות. 
       
       רבותי חברי הכנסת, המלחמה הזאת פרצה עקב ההסתמכות שלנו על התפיסה של "סבירות נמוכה". "סבירות נמוכה" זהו למעשה שם קוד לתפיסת עולם מודיעינית אשר רווחה בצה"ל ובאמ"ן לפני המלחמה, וזו בדיוק הבעיה, כאשר אנו שבויים בקונספציה מסוימת, אשר מעניקה לנו אפשרות לנינוחות ונוחות, אשר אין בה רצון לראות למרחוק, אין נטייה לזהות ולקבל רעשים במערכת. 
       
       המערכת המודיעינית והביטחונית בישראל לא שיערה ולא חשבה כלל על תסריט שלפיו צבאות מצרים וסוריה יוכלו להשיג הישגים רחבים וגדולים בפתיחת מערכה בהפתעה גמורה. המערכת המודיעינית נכשלה באופן מוחלט בקריאת כל הסימנים והידיעות על אודות המלחמה הקרבה ובאה, וכתוצאה מכך ננקטו פעולות שונות, אשר בסופו של יום הביאו לאחת המלחמות הקשות ביותר שבהן נאלצה לעמוד מדינת ישראל. מלחמה זו גבתה מאתנו למעלה מ-2,600 הרוגים ויותר מ-7,500 פצועים ונפגעים, אשר גם כיום "מושכים" אחריהם את תוצאות אותה מלחמה. 
       
       אדוני היושב-ראש, אין ספק שאילו עמדה התבונה למערכת המדינית והיה נערך גיוס מילואים בזמן, אולי אף היתה מונחתת מכת מנע, אזי פני הדברים היו שונים וייתכן שהם היו נראים אחרת. לצערי, לא היתה למדינת ישראל האפשרות והיכולת לחשיבה שונה. לא ניתן היה להשמיע ולשמוע את הקול המערער, השואל, החוקר והאומר את ההיפך מהקונספציה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, ההפתעה שהיתה מנת חלקנו במלחמה ההיא אסור לה שתישכח ואסור לה שתחזור. אסור לנו להיתלות שוב בקונספציות שעל-פיהן אנו אלו המנתחים את תחושות האויב שכנגד ומחשבותיו. 
       
       גם בשנים האחרונות אנו ממשיכים לעתים להיתלות בקונספציות אשר אינן עומדות במבחן הזמן. לאחר הסכמי אוסלו פשטה בציבור אופוריה, ובכך לא שמנו לב לעובדה שהפלסטינים אינם ממלאים את חלקם בהסכמים. כך גם כיום, לאחר חתימת הסכם מפת הדרכים, הפלסטינים אינם מוכנים לקיים את התחייבותם להילחם בארגוני הטרור ולפרק את תשתית הטרור. 
       
       במסגרת זו שומה עלינו להבין, שהמנהיגים הערבים מדברים ואומרים את מה שהם מתכוונים אליו בשפה הערבית ולא בשפות אחרות, שכן הדברים הנאמרים באנגלית לצורכי תעמולה אינם רלוונטיים. אם חפצים אנו להכיר נכון את האויב, את מי שממול, עלינו לדבר בשפה שלו, וצריך להבין את השפה. 
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בשבועות האחרונים פורסמו בכלי התקשורת השונים כתבות וגילויים חדשים על אודות המלחמה. מסתבר ש-30 שנה אחרי, עדיין יש בינינו רבים אשר נושאים את תוצאות המלחמה ההיא ואינם מצליחים להשתקם. חובתה של מדינת ישראל ללוחמיה היא ברורה ומוחלטת. המדינה מחויבת לדאוג לאנשים אלו, כיוון שהם יצאו למלחמה בשליחות המדינה והאומה. 
       
       מהגילויים שנחשפו עולה המסקנה הברורה: חובה עלינו כחברי הכנסת לבקר, להתריע ולדאוג לכך שהשאננות לא תשכון בקרבנו, כיוון שאין לנו מדינה אחרת ואיננו יכולים להרשות לעצמנו לאבד את המדינה היחידה שהיא שלנו. כפי שציינתי בתחילה, ואני חוזר ואומר, יש למחוק מהלקסיקון הציבורי את המושג "סבירות נמוכה", ועלינו לעמוד תמיד על המשמר, לדעת לשאול את השאלות, לפקוח עיניים, לא לפחד לזעזע את המערכת, כדי למנוע שקיעה ושאננות שעלולה להביא אחריה אסון. תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת חמי דורון. אני מזמין את חבר הכנסת יצחק כהן, ואחריו - את חבר הכנסת יוסי שריד. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       כבוד היושב-ראש, כבוד הנשיא, כבוד הרבנים הראשיים שאינם כאן, אבל כבודם פה אתנו, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני אקדים ואקרא פרק תהילים לזכרם של חיילי מלחמת יום הכיפורים:
       
       "שיר מזמור לאסף. אלהים אל דמי לך אל תחרש ואל תשקט אל. כי הנה אויביך יהמיון ומשנאיך נשאו ראש. על עמך יערימו סוד ויתיעצו על צפוניך. אמרו לכו ונכחידם מגוי ולא יזכר שם ישראל עוד. כי נועצו לב יחדו עליך ברית יכרתו. אהלי אדום וישמעאלים מואב והגרים. גבל ועמון ועמלק פלשת עם ישבי צור. גם אשור נלוה עמם היו זרוע לבני לוט סלה. עשה להם כמדין כסיסרא כיבין בנחל קישון. נשמדו בעין דאר היו דמן לאדמה. שיתמו נדיבימו כערב וכזאב וכזבח וכצלמנע כל נסיכימו. אשר אמרו נירשה לנו את נאות אלהים. אלהי שיתמו כגלגל כקש לפני רוח. כאש תבער יער וכלהבה תלהט הרים. כן תרדפם בסערך ובסופתך תבהלם. מלא פניהם קלון ויבקשו שמך ה'. יבשו ויבהלו עדי עד ויחפרו ויאבדו. וידעו כי אתה שמך ה' לבדך עליון על כל הארץ."
       
       אדוני היושב-ראש, מלחמת יום הכיפורים, מן הקשות שבמלחמות ישראל, נפתחה במתקפת פתע מתואמת בשתי החזיתות, של צבאות סוריה ומצרים. אבדות חיל השריון וחיל האוויר הישראלי במלחמה היו חסרות תקדים וגרמו לחששות כבדים בסגל המדיני והצבאי הבכיר, עד לסף פניקה בימי הלחימה הראשונים. במהלך המלחמה עבר צה"ל מהתגוננות ובלימה בשתי החזיתות למתקפת נגד - לאחר הצליחה, בחזית התעלה – בשטח האויב. 
       
       בחמשת ימי הלחימה הראשונים, שבהם ניכרה השפעת ההפתעה וצה"ל ניהל קרבות בלימה מרים, ספג צה"ל כמחצית מכלל אבדותיו בלוחמים, במטוסים ובטנקים. עד תום הלחימה היו לצה"ל כ-2,600 חללים, יותר  מ-7,000 פצועים, 314 שבויים ועשרות נעדרים – בהם נעדרים עד עצם היום הזה. 
       
       המלחמה הכשירה את הקרקע להסכמי קמפ-דייוויד שנחתמו שנים אחדות לאחריה ובמסגרתם נסוגה ישראל מכל חצי-האי סיני שנכבש מידי מצרים, וזאת בתמורה להסכם שלום בין ישראל למצרים. הנשיא אנואר סאדאת אמר בזמנו שזו היתה המטרה של מצרים מלכתחילה; זו היתה מטרתם במלחמה. 
       
       מי מהמנהיגים הישראלים שם לבו לדבריו אלה? כל המנהיגות הישראלית, שהיתה שבויה ב"כוחי ועוצם ידי עשו לי את החיל הזה",  דחתה שוב ושוב יוזמות מדיניות שקדמו למלחמה. 
       
       אדוני היושב-ראש, ביוזמה המדינית ב-1971/72 שקדמה למלחמה, לא ביקשו נסיגה מכל חצי-האי סיני, ביקשו נסיגה עד למעברים כדי שהם יוכלו לפתוח את התעלה ולשחרר את המיליונים שחנקו אותו בקהיר ולאפשר להם לחזור לערי התעלה. 
       
       והשאלה היום, אדוני היושב-ראש – אני רוצה לברך אותך על היוזמה בקיום המושב המיוחד הזה – היא זאת: אם אותה יוזמה מדינית ב-1971/72  היתה מתקבלת והתעלה היתה נפתחת באמת וערי התעלה היו מאוכלסות שוב בתושביהן, האם מלחמת יום הכיפורים היתה פורצת? התשובה היא: ודאי שלא. והשאלה היום היא: האם מנהיגי ישראל הפיקו את הלקחים של המחדלים המדיניים שקדמו למלחמת יום הכיפורים? והתשובה היא: לא. האם לא די בחמש מלחמות עקובות מדם, שתי מלחמות התשה ושתי מערכות אכזריות של אינתיפאדה כדי להבין שיש גבול  ל"כוחי ועוצם ידי"? 
       
       אדוני היושב-ראש, האם המנהיגים לא יכולים להבין דבר כל כך פשוט, שהזמן במזרח התיכון, באופן קבוע וסיסטמתי, פועל לרעתנו ולטובת הערבים? נכסים כבירים שהיו בידיה של ישראל לפני שנים – היום הם חלומות באספמיה. האם כל כך מסובך להבין את זה? אדוני ראש הממשלה, הזמן במזרח התיכון פועל באופן קבוע לרעתנו, ולטובת הערבים – גם אם לא נעשה שום דבר, והם לא יעשו שום דבר. וישראל מאבדת עוד ועוד ועוד נכסים אסטרטגיים, ולצערי, עוד ועוד בחורי ישראל. 
       
       התפיסות משתנות, ואצלנו שום דבר לא משתנה. לצערי, האיוולת המנהיגותית חוזרת על עצמה. מלחמת "שלום הגליל" ו-20 שנות השהייה לאחריה – שוב, אותה תפיסה, אותה עמדה אומללה של קוצר ראות מנהיגותי, האם הפיקו לקחים מזה? ויודעים את התשובות, אף שמסתתרים מאחורי כל מיני אמרות, שזו היתה מהמוצדקות. האם לא יודעים את האמת? יודעים את האמת. ולצערי הרב, זה ממשיך עד היום. האם זה לא הזמן לשנות את התפיסה, את החשיבה, להפיק לקחים, לעצור את הסחף, להפסיק לאבד עוד ועוד בחורי ישראל ועוד ועוד נכסים אסטרטגיים? עד אנה, אדוני היושב-ראש, עד אנה? 
       
       אני אסיים בפסוק מפרשת כי-תבוא: "השקיפה ממעון קדשך מן השמים וברך את עמך את ישראל ואת האדמה אשר נתתה לנו כאשר נשבעת לאבתינו ארץ זבת חלב ודבש". תודה, אדוני היושב-ראש.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. אני מזמין את חבר הכנסת יוסי שריד. בבקשה. כמובן, אני מודה לחבר הכנסת יצחק כהן.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       כבוד נשיא המדינה והגברת קצב, כל המכובדים, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפעמים ההיסטוריה חומדת לה אירוניה, אירוניה מרה ומכאיבה, וזה בדיוק מה שקרה ביום הכיפורים של 1973. לא היה צריך אז מודיעין כדי לדעת ולהבין. די היה לקחת את סידור התפילה ולקרוא בתפילת יום הכיפורים. מה שקרוי אצלנו "הכתובת על הקיר" – זאת בעצם הכתובת שבתפילה. רבים כאן המתפללים ורבות כאן התפילות, אבל כמה אנשים באמת רוצים להבין את המשמעות העמוקה של המלים, ולא רק יוצאים ידי חובת התפילה. 
       
       אקרא כאן רק קטע לא רצוף מתפילת יום כיפור. אתם מכירים, אבל בכל זאת כדאי לשים לב לכל מלה:	על חטא שחטאנו לפניך באימוץ הלב, על חטא שחטאנו לפניך בבלי דעת, ועל חטא שחטאנו לפניך בביטוי שפתיים, על חטא שחטאנו לפניך בדעת ובמרמה, ועל חטא שחטאנו לפניך בדיבור פה, ועל חטא שחטאנו לפניך בהונאת רע, ועל חטא שחטאנו לפניך בהרהור הלב – בפתח ובחולם, כך כתוב במקור - על חטא שחטאנו לפניך בחוזק יד, ועל חטא שחטאנו לפניך בטיפשות פה, על חטא שחטאנו לפניך בלצון, על חטא שחטאנו לפניך במשא ובמתן, ועל חטא שחטאנו לפניך בנטיית גרון, ועל חטא שחטאנו לפניך בשיקור עין – דרך אגב, שיקור בשי"ן. כדאי לעיין במילון כדי להבין את - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבל בתפילה זה כתוב בסמ"ך. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       לא, בשי"ן. 
       
       על חטא שחטאנו לפניך בעיניים רמות, ועל חטא שחטאנו לפניך בעזות מצח, ועל חטא שחטאנו לפניך בקשיות עורף, ועל חטא שחטאנו לפניך בקלות ראש. 
       
       זאת לשון התפילה ליום כיפור, וזאת ההתרעה הגדולה של אורות אדומים ופעמונים מצלצלים. אבל אצלנו יוצאים ידי חובת תפילה, אבל לא ממש ממלאים חובה. תפילה לחוד ומציאות לחוד, ומגלגלים עיניים לשמים. לו היו הדברים נכתבים בימינו, בוודאי היינו מוסיפים: על חטא שחטאנו בגבהות לב ובזחיחות הדעת ובעיוורון עיניים ובזריית אשליות של "סמוך" ושל "יהיה בסדר".
       
       מה שקרה לפני 30 שנה מעניין אותנו מאוד, אבל מעניין אותנו פחות ממה שיקרה כאן בעוד 30 שנה או שלוש שנים או שלושה חודשים. זה מה שמעניין אותנו – יום המחר. אני, על-פי ניסיוני, אינני בטוח שמשהו מהותי באמת השתנה אצלנו. אני מאוד חושש שמה שקרה עדיין קורה ועלול לקרות. אותה קונספציה ארורה, אותו קונסנזוס מתעתע. גם גולדה מאיר ביקשה אז לשכנע אותנו שאין דרך אחרת, אין ברירה, אין אלטרנטיבה למדיניות שלה, והרוב – צריך להודות – אומנם השתכנע. 
       
       אדוני היושב-ראש, זו אומנם אמירה קשה, ואולי אפילו אכזרית, אבל אני חייב לומר אותה: את מלחמת יום הכיפורים אפשר היה למנוע. איש כמעט לא רצה אז להאמין. והשאלה היא מה ניתן למנוע עכשיו ומי רוצה להאמין עכשיו. מי מוכן להאמין שיש ברירה ויש אלטרנטיבה ולא הכול צפוי והרשות כן נתונה והזמן לא משחק לטובתנו, הוא משחק נגדנו, ומה בדיוק אנחנו עושים עם הזמן הזה שעדיין עומד לרשותנו. מלחמת 1973 לא היתה כוח עליון; מלחמת 1973 לא היתה כורח עליון; גם לא המלחמה של היום או של מחר, חלילה. 

       לפני יותר מ-20 שנה כתבתי יחד עם שותף שהיה אז בעל טור ב"הארץ", אמנון דנקנר, אופרה מודרנית על גולדה מאיר ועל מלחמת יום הכיפורים, ואני רוצה לקרוא לכם שני קטעים קצרים מתוך האופרה הזאת. הקטע הראשון נקרא "עצומת הנופלים" והקטע השני נקרא "מכתב השמיניות" - שני קטעים קצרים. 
       
       "עצומת הנופלים" - קטע הפתיחה לתמונת המלחמה - "הפעם לא נסתפק בקבר ובמצבה/ הפעם לא נסתפק בהסברים של הצבא/ הפעם לא נסתפק בדגל על הארון/ הפעם לא נסתפק ביום הזיכרון/ הפעם לא נסתפק במטחי הירייה/ הפעם לא נסתפק בזרי העירייה/ הפעם לא נסתפק במסגרות שחורות./ הפעם יש לנו דרישות לגמרי אחרות:/ הפעם נוותר על כל מפעלי ההנצחה/ ולא נוותר על חשבון. חשבון נפשנו - שנרצחה."
       
       והקטע השני, אדוני היושב-ראש, נקרא "מכתב השמיניות" - "אחרי צו הגיוס ובערב השירות/ אנחנו מודיעים שנקבל מרות./ אבל לפני שאנחנו הולכים לצבא,/ נשאיר לך, גולדה, ביד, צוואה. אנחנו נשאיר את צוואתנו רשומה,/ כדי שתהיה אחריות למותנו וגם אשמה./ המחזור הזה הוא בשבילכם בעיה עדינה,/ לפני שהוא נכנס למחזור הדם של המדינה. כתלמידים בשמינית של בית-הספר-התיכון,/ אנחנו כבר לא יודעים מה נכון ומה לא נכון:/ האם זה באמת כך שאין לנו ברירה?/ אנחנו מחכים, גולדה, לתשובה ברורה. את הצוואה הזאת את יכולה להפיץ בין השרים,/ כי מהחיים שלנו אין עותק ואין לנו חיים אחרים./ אם תרשמו אותנו בלוח שלכם, אולי לא ניחרת בלוח הזיכרון,/ ואז גם תעשו אתנו חסד, ולא חסד אחרון".
       
       את מה שהקדשנו אז, לפני 21-22 שנה, לגולדה מאיר, אני מוצא לנכון להקדיש היום לממשלה הנוכחית. תודה, אדוני.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה, וגם אדוני צדק בקשר לשיקור-עין.
       
       תם הדיון המיוחד לציון 30 שנה למלחמת יום הכיפורים.

מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       בבקשה לקום. כבוד הנשיא!
       
       (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.)

מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       תודה. אפשר לשבת. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.
       

הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסדר-היום, ולפני כן, הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת. לאחר מכן – נאומים בני דקה. 

רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום את הוועדות הבאות לדיון בהצעת חוק ובהצעות לסדר-היום, כדלקמן: 
       
       ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון: 1. בהצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון מס' 4), התשס"ג-2003, שמספרה מ/49, הכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית; 2. בהצעות לסדר-היום בנושא: הגידול באבטלה ובממדי העוני בישראל - הצעות חברי הכנסת יעקב ליצמן ושלום שמחון.
       
       ועדת הכספים תדון בהצעה לסדר-היום בנושא: הקיצוץ בקצבאות ילדים - הצעת חבר הכנסת יאיר פרץ. 
       

חילופי גברי בוועדות הכנסת

רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הריני להודיע בזה על חילופי אישים בוועדה לענייני ביקורת המדינה - מטעם סיעת הליכוד: במקום חבר הכנסת יעקב אדרי יכהן חבר הכנסת יולי אדלשטיין. תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. 


נאומים בני דקה

היו"ר משה כחלון:
       
       אנחנו עוברים לנאומים בני דקה. מי שמעוניין - שירים יד. אני מציע שתצביעו, בואו נעבור להצבעה. עוד רגע אני אוציא את הפלט, ואז תצביעו. 

חיים אורון (מרצ):
       
       - - - אם לוחצים על ההצבעה, יש פלט. 

היו"ר משה כחלון:
       
	חבר'ה, מערכת חדשה. 

רן כהן (מרצ):
       
       אבל יש פלט. 

היו"ר משה כחלון:
       
       חזרנו להצבעה ביד - יותר פשוט מהטכנולוגיה. חברי הכנסת מרגי, לבני, שלגי, מלי פולישוק, אלדד, אריאל, סער, בר-און, דהאמשה, זחאלקה, טלב אלסאנע, אייכלר, הרב יצחק כהן, הרב נסים זאב. יש עוד מישהו? תודה רבה, אנחנו מתחילים. 

דוד טל (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, בשנות ה-80 המאוחרות, עת חבשתי את ספסלי מועצת העיר בראשון-לציון, היה נהוג שם, אדוני היושב-ראש, שבפרק זמן הקבוע בפקודת העירייה - תוך שלושה ימים - העירייה היתה ממציאה כל נייר וכל מסמך לידי חבר המועצה.
       
       ראה זה פלא, היום אנחנו חברי הכנסת ואנחנו מבקשים לקבל איזה מסמך - כזה או אחר - מרשות מבצעת כלשהי, לא משנה כרגע, ואתה לא מקבל את זה; בכל מיני טענות ותואנות שונות ומשונות. היום זה קרה לנו בוועדת הכלכלה, כשבנק ישראל לא המציא לנו ניירת מתאימה, וזה קורה פעם אחר פעם, שבנק ישראל, כמו אנשי האוצר, מונעים נתונים אלמנטריים ממקבלי ההחלטות ולא מאפשרים לנו לקבל החלטה כפי שצריך.
       
       כתוצאה מכך, אנחנו מקבלים החלטות שגויות. הפעם זה היה בנושא האוברדרפט של משקי-הבית. נוכחנו לדעת שמשקי-הבית במדינת ישראל מממנים היום את האוברדרפט של אנשי עסקים. 

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה.

קריאה:
       
       ואחריו?

היו"ר משה כחלון:
       
       אחריו - חברת הכנסת גלאון, אחריה - חבר הכנסת אורון, ואחריו אני אעבור לאגף השני. 

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אפילו בנאומים בני דקה אינני יכול שלא לראות את ההתקפה אתמול על עזה כדבר ששם את הכול בצלו. פשוט אי-אפשר לדבר על שום דבר אחר, כאשר נראה לי שממשלת ישראל כנראה קיבלה החלטה לטפל באוכלוסייה האזרחית כאילו זה בסיס צבאי. 
       
       15 התקפות אוויר על עיר כמו עזה - 14 הרוגים, כ-100 פצועים. יש החלטה שאם הכוח לא יועיל - להשתמש ביותר כוח, זו עכשיו התזה המדינית של ממשלת ישראל, ולכן לא תועיל שום ממשלה פלסטינית, שום דבר לא יועיל, צריך להרחיב ולהרחיב את יריעת העימות.
       
       פשוט קיבלתי את הרושם שהמדינה הזאת הולכת לקטסטרופה, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כי אני לא יודע מה יצרה אתמול ההתקפה הישראלית על עזה מבחינת רצונם של העזתים לנקום. תודה רבה.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, אתמול נהרגו בעזה 14 אזרחים ונפצעו מעל 100 איש - מעל 100 אזרחים - ואני חושבת שהכנסת הזאת חייבת לדרוש - - -

רוני בר-און (הליכוד):
       
       מה עם זה שנהרגו שלושה חיילים - - -

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת בר-און, זה נאום בן דקה. בבקשה.

זהבה גלאון (מרצ):
       
       הכנסת הזאת חייבת לדרוש ועדת בדיקה בראשותו של הפצ"ר, שתפרסם את הממצאים שלה. על-פי הערכתי והבנתי, מדובר בפעולה ובמעשה שהוא בלתי חוקי בעליל - בלתי חוקי בעליל - הפצצות בלב אוכלוסייה אזרחית, ואני מודה שנדהמתי לשמוע היום את דוברת צה"ל חורצת דין באשר לחוקיות הפעולה בטרם בוצעה בדיקה ובטרם קיבלה הכנסת הסברים איך נהרגו 14 אזרחים ואיך נפצעו מעל 100 איש ואיך בפעולה ברפיח קרוב ל-2,000 איש נותרו ללא קורת גג. 
       
       מה אנחנו עושים שם? מישהו צריך לתת על זה את הדין. 

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת חיים אורון, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת גדעון סער, ואחריו - חבר הכנסת בר-און. 
     
חיים אורון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, רצף הפעולות של הימים האחרונים ברצועת-עזה מעמיד סימן שאלה חמור מאוד, לא על מידת שיקול הדעת, לא על מידת התבונה, אלא על מידת המוסריות שאנחנו פועלים בה ברצועת-עזה, אדוני היושב-ראש. אי-אפשר להסביר לי, שמורידים טיל ובהפרש של כמה דקות טיל שני לאזור שברור שיהיו בו אזרחים. אי-אפשר לומר שהדבר הזה, דגל שחור מאוד לא מתנוסס עליו.

השר עוזי לנדאו:
       
       מה אתה מדבר? היה שם מחבל וצריך לפגוע בו. אם אתה לא תפגע בו אתה תהיה אשם בכך שהוא - - -

חיים אורון (מרצ):
       
       השר עוזי לנדאו, אחרי הטיל הראשון נורה טיל שני כשבאזור כבר היו אזרחים.

השר עוזי לנדאו:
       
       - - -

חיים אורון (מרצ):
       
       ואתם אמרתם - ואני יודע מה אני מדבר, אל תפריע לי. אתם אמרתם שאתם עושים הכול כדי שלא לפגוע באזרחים חפים מפשע. זה לא רק לא הכול, זה לא כלום.

השר עוזי לנדאו:
       
       מי שמסתובב ליד מחבלים  - - - מה שאתה מציע זה שהמחבל ירצח ולא ניגע בו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת גדעון סער יצא. חבר הכנסת רוני בר-און, בבקשה.

חיים אורון (מרצ):
       
       שר בממשלתך אמר היום, השר פורז, שאם צריך לשקול ששניים יברחו או שישה ייהרגו, אז שניים יברחו.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת אורון.

השר עוזי לנדאו:
       
       אם שניים יברחו הם ירצחו עוד עשרה ועוד 20 - - -

זהבה גלאון (מרצ):
       
        - - -

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני מקווה שזה לא על חשבון הזמן שלי. 

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת בר-און, בבקשה.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       סליחה, אני לא מתכוון להתגבר עליהם. זה כמובן לא על חשבון הזמן שלי.

היו"ר משה כחלון:
       
       להיפך, אתה מקבל תוספת זמן.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רציתי לדבר במסגרת הדקה שיש פה - - -

קריאות:
       
       - - -

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני לא מוכן לזה. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במסגרת הדקה שהוקצבה לי ביקשתי לדבר על תופעה שקראתי עליה בעיתוני סוף השבוע, וזו ההחלטה של צה"ל שלא לאפשר עוד לחיילות לשמש בתפקידים קרביים, בתפקידי לוחמות. אני חושב שזו החלטה שצריך להעביר אותה מן העולם, זו החלטה לא נכונה, לא ראויה ולא רצויה.
       
       במחצית הדקה שנשארה לי אני מבקש לשלוח מכאן ברכה נאמנה לשר הביטחון, לרמטכ"ל, לכוחות הביטחון באוויר, בים וביבשה, שעושים את מלאכתם נאמנה ובהצלחה. ברכה חזקה מכאן לכולכם. תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת ואסל טאהא, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת מרגי, ואחריו - חבר הכנסת דהאמשה.

ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, 13 צעירים ערבים שנרצחו באוקטובר 2000, ועדת-אור פרסמה את מסקנותיה לגביהם, שוטרים הושעו וננזפו ולא נשפטו. לכן ההרג באוכלוסייה הערבית נמשך ומאז אוקטובר 2000 ועד אוקטובר 2003 נהרגו 15 צעירים ערבים חפים מפשע, על לא עוול בכפם. הם נהרגו מפני שהם ערבים. האחרון שבהם מתעאב מוחמד אל-נבארי מתל-שבע, לא שמענו מחאות ולא שמענו שאלות. איפה אנשי הציבור, איפה הגופים? למה לא שואלים למה נמשך ההרג באוכלוסייה הערבית? אנחנו נצטרך לבקש עוד ועדת חקירה שתחקור את ההרג הזה, המתמשך. בממוצע, בכל חודש וחצי נהרג צעיר ערבי.
       
       אני מעלה שאלה: מתי זה ייפסק? איפה שר המשטרה? איפה ראש הממשלה? איפה השרים? איפה הממשלה, שתגן על אזרחיה?

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, במלאות 30 שנה למלחמת יום הכיפורים, אני קורא לראש הממשלה לעשות כל מאמץ להגיע לשלום בר-קיימא עם שכנינו, בני ערב, וכמובן, למצוא פתרון לבעיה הפלסטינית. 
       
       אני יודע בידיעה גמורה, שנכון להיום בני ערב והפלסטינים אינם מעוניינים לא בשלום ולא בקיומנו. שתיית מי הים המלוחים על-ידינו היא משאת נפשם. נשאלת אם כן השאלה, הלעד תאכל חרב? לא ולא. אנו מצדנו נילחם על זכות קיומנו בכל הכוח הדרוש ובכל האמצעים העומדים לרשותנו ובד בבד נתבע את הזכות לשלום. 
       
       אדוני היושב-ראש, לכל שוחרי השלום אני קורא, בכל אופן לאלה שאומרים שרק הם שוחרי שלום, נכון שניסינו את דרך הכוח והיא לא צלחה. אבל גם ניסינו את דרך ההתרפסות והיא לא צלחה. אבל דבר אחד כן יביא לשלום: אחדות השורות תביא את אויבינו לשולחן המשא-ומתן וכמובן לא בז'נבה.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת גדעון סער.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, ההרג והפציעות ההמוניות של יותר מ-140 אזרחים אתמול בעזה האפילו על הפשע הנורא שנעשה בעיר רפיח - גילוחם והריסתם של עשרות בתים והפיכתם של כ-2,000 תושבים למחוסרי קורת גג. כל זה מאפיל על מה שקורה גם אצלנו, פה, בארץ. רק היום בבוקר, בנגב, הרסו כוחות הביטחון את ביתו של פארס אבו-טרבוש, אדם שבנה לו בסך הכול בית, אפילו לא מאבן. הוא עשה קירות, מעין זכוכיות כאלה, מפחים, פשוט כדי להתגונן מפני השמש ומפני הקור. ובכל זאת, כשכל זה באדמתם, שם חיו מאות שנים, באים כוחות הביטחון ואומרים: אתם פה מסיגי גבול, אתם כפרים בלתי מוכרים ואתם חייבים הריסה. 
       
       המדיניות הזאת, הממשלה הזאת חושבת שעל-ידי המדיניות של ההריסה וההרג היא תכלה את האוכלוסייה. היא לא תכלה את האוכלוסייה - -

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - היא רק תכלה את עצמה ותמיט חרפה ואות קין על מצחה של המדינה הזאת. תודה רבה.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת גדעון סער, בבקשה. אחריו - חברת הכנסת אתי לבני.

גדעון סער (הליכוד):
       
       אני רוצה להתייחס לדברים החמורים שאמרו פה חברי הכנסת טאהא ודהאמשה. הם מייצגים אדם שהיה מי שאמרה עליו ועדת-אור שהוא הסית לאלימות, שפך שמן על המדורה ותרם לאלימות - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       - - אותו דבר עשה חבר הכנסת בשארה - - - אדוני היושב-ראש, לא מקובל להפריע בנאומים בני דקה.

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       הוא מייחס לי דברים?

היו"ר משה כחלון:
       
       אני אאפשר לך להשיב. חבר הכנסת טאהא, בבקשה.

גדעון סער (הליכוד):
       
       חבר הכנסת טאהא משתייך לסיעתו של עזמי בשארה, שגם עליו אמרה ועדת החקירה הממלכתית דברים חמורים ביותר, על תרומתו לאותם אירועים אלימים וטרגיים. לכן, מצד אחד אין להיות מופתעים מהדברים שאמר כאן חבר הכנסת דהאמשה, שהם בעצם עידוד לפורעי חוק. זה דבר קבוע ושיטתי אצלו. ופעם אחת אולי נשמע מכם דברים כדרבונות על הסיוע שנותנים - - -

ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אלה שנרצחו הם פורעי חוק?

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת טאהא, בבקשה.

גדעון סער (הליכוד):
       
       אתה יודע, חבר הכנסת טאהא, זה ציני במיוחד שהסיעה שאתה נמנה עמה מתייחסת בכלל לדוח ועדת-אור. הרי היית צריך לשתוק. אתם הולכים בשמש עם חמאה על הראש. אבל פעם אחת אני מחכה לשמוע אתכם - פורעי חוק, התומכים השיטתיים בפורעי חוק בבית הזה, פעם אחת אני מחכה לשמוע אתכם לגבי הסיוע שנותנים ערבים אזרחי ישראל - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת דהאמשה.

גדעון סער (הליכוד):
       
       - - לארגוני הטרור הפלסטיניים, כמו הסיוע שניתן לפיגוע הרצחני במסעדת "מקסים" בחיפה, רק לאחרונה. אני עדיין ממתין, ויחד אתי כל האזרחים שומרי החוק בישראל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
- - -

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, חבר הכנסת טאהא, גם בנאומים בני דקה? היות שהיתה פנייה אליכם, אני אאפשר לכם פעם נוספת. מה יותר טוב מזה? תהיה לכם הזדמנות להשיב. הפתרון זה להפריע?

גדעון סער (הליכוד):
       
       אני מציע שבתשובתו יתייחס חבר הכנסת דהאמשה לדברים שנאמרו עליו על-ידי ועדת החקירה, ועדת-אור, וגם אשמח אם הוא יצטט מהם.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חברת הכנסת אתי לבני, אחריה - חבר הכנסת זחאלקה,  אחריו - חבר הכנסת שלגי, וחברת הכנסת מלי פולישוק אחריו. אני מנסה לאזן, מה לעשות. חבר הכנסת אלדד, כל החיים שלנו זה בלנסים, אין מה לעשות. בבקשה.

אתי לבני (שינוי):
       
       אני רוצה לברך את חברי לסיעה, השר פורז, שהבוקר התבטא ברדיו נגד פעולות סיכול ממוקד שהממשלה נוקטת וכרוכות בפגיעה באוכלוסייה אזרחית, פגיעה בלתי נסבלת.

       מהנושא הזה אני רוצה לעבור לנושא של הרשויות המקומיות. בשבוע הבא יש בחירות לרשויות המקומיות. הרבה מאוד נשים מתמודדות בפעם הראשונה בבחירות לרשויות המקומיות. יש כ-30 נשים שמתמודדות לראשות עיריות ומועצות ויש 50 בראשות רשימות, כ-25% מהן הן נשות שינוי. 
       
       החשיבות הגדולה בבחירת נשים בבחירות לרשויות המקומיות היא בכך שדבר מסמל מהפך מלמטה, מהפך אזרחי, כאשר הציבור רוצה לנקוט עמדה, לקחת חלק בחיים הפוליטיים, ולא להשאיר את הכול לגנרלים או לעסקנים.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת אילן שלגי וחברת הכנסת מלי פולישוק-בלוך.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אתמול, אדוני היושב-ראש, שפך מר שרון כמות אדירה של שמן על גלגל המוות הנוראי של חיסול-פיגוע-חיסול-פיגוע-חיסול. שרשרת ההפצצות בעזה עומדת בכל הקריטריונים שהעולם קבע והגדיר עבור פשע מלחמה. זהו פשוט פשע מלחמה. 
       
       בזמן שראש הממשלה דיבר על רצונו להקל את חייהם של האזרחים הפלסטינים הוא שלח את מטוסיו להפציץ בעזה. המטוסים הפציצו, היו נפגעים, באו אנשים לעזור, בהם רופא טראומה - מר אלדד - זין אל-עבדין שהין. כל פשעו היה שהוא רצה למלא את חובתו כרופא ובא מטוס שני ופגע בו. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיב על  התבטאותו החמורה של השר עוזי לנדאו על כך שאין אנשים חפים מפשע בעזה ולהגיד שכל תושבי רצועת-עזה ללא יוצא מן הכלל הם קורבנות הכיבוש וככאלה הם חפים  מפשע. הכיבוש צריך להסתיים, הכיבוש צריך להתחסל. זה מה שצריך לעשות. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת זחאלקה. חבר הכנסת אילן שלגי, בבקשה. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, בשבוע הבא, לראשונה, יוכלו בני 17 להשתתף בבחירות במדינת ישראל, הבחירות לרשויות המקומיות. משום-מה מצאו לנכון כמה בתי-ספר במקומות שונים בישראל, למשל בגבעתיים, להוציא את תלמידי כיתות י"א וי"ב לטיול השנתי דווקא ביום ג' השבוע. פניות אליהם לא הועילו. תאריך הבחירות היה ידוע זה זמן רב ולא היה מקום לקבוע טיולים ליום הזה.
       
        אני קורא למנהלי בתי-ספר, למורים, להורים ובעיקר לתלמידים לעמוד על זכותם של תלמידים לממש את זכותם הדמוקרטית לנקוט עמדה, לעשות ככל האפשר כדי שיוכלו התלמידים לממש לראשונה בחייהם את זכותם האזרחית ולהשתתף בבחירות לרשויות המקומיות. אין חשוב מזה ואין שיעור גדול מזה בדמוקרטיה ובאזרחות. תודה רבה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. זה שיעור חשוב לחברי הכנסת - 60 שניות בול. חברת הכנסת מלי פולישוק, אחריה - חבר הכנסת אלדד, ואחריו - חבר הכנסת אלסאנע. 
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       ציינו היום 30 שנה למלחמת יום הכיפורים. אנחנו כבר מציינים 55 שנים של מלחמות, הרג, כאב ושכול הפוגעים בשני הצדדים. חייבים להפסיק זאת. אפשר להפסיק זאת אם יהיה לנו גבול. מדינה בלי גבול איננה מדינה, ואני חושבת שמדינת ישראל היא היחידה בעולם שאין לה גבול. 
       
       לצערנו הרב אין כרגע עם מי לעשות הסכם, ואת זה כבר ראינו. לכן צריך לפעול חד-צדדית - צריך גדר הפרדה, מכשול פיזי, שיהיה ברור שהם שם, אנחנו פה. צריך גבול לישראל. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה. 
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אתמול הונחה על שולחן הכנסת טיוטת האמנה בין ישראל וצרפת בנושא קולנוע, כי מקובל שלפני שמאשררים אמנה שמים אותה על שולחן הכנסת. אין לי מושג מה כתוב באמנה הזאת, יכול להיות שכל אזרח ישראלי מקבל כרטיס חינם לקולנוע בצרפת. אבל דווקא בשבוע שז'אק שיראק מסרב להתנגד להצהרתו של ראש ממשלת מלזיה ורק בלחץ דעת קהל וסערה מסכים לשלוח לו מכתב גינוי, בשבוע שיש השתוללות אנטישמית בצרפת - זה בדיוק השבוע לחתום על אמנת קולנוע עם צרפת? אולי ראוי שהכנסת במקום זה תתייחס לאנטישמיות בצרפת. תודה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת טלב אלסאנע, אחריו - חבר הכנסת אורי אריאל, ואחריו - הרב אייכלר.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, מושג שגור הוא לדבר על הטרור ושולחיו, וזה מה שאמר ראש הממשלה בנאומו אתמול. השאלה הנשאלת: כשמטמינים פצצה במקום הומה אנשים והיא מתפוצצת ואנשים ואזרחים נפגעים, אז ודאי שזה טרור. כשמסוק "אפאצ'י" או מטוס 16-F שולח טיל לכיוון אזרחים וגורם להריגתם של עשרות ולפציעתם של מאות, אז מה ההגדרה של הדבר הזה? לדעתי, זה טרור ממוסד. המבצע הוא פושע, השולח אחראי וגם נותן ההוראה. 
       
       השאלה הנשאלת היא, מה משיגה מדינת ישראל ממעשה כזה? האם על-ידי הדבר הזה היא מגבירה את ביטחונה? האם היא משפרת את המצב הביטחוני? האם היא מגדילה את מחנה השלום בצד הפלסטיני? ודאי שלא. גם שולחי המטוסים יודעים זאת. הם לא רוצים שלום, הם רוצים לפגוע בשלום וגם במחנה השלום, כי הם מחרחרי מלחמה ודמים.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה.  חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מקהלת המגנים את מחסלי הטרור פה היא תופעה שיכולה לקרות רק בבית הזה. הרי מי בכלל לא נותן לכם פה לדבר? זה דבר שאין לו אח ורע.  אדוני היושב-ראש, זכות התגובה שאתה נותן להם היא מוזרה בעיני. אני לא רוצה לחלוק על זה, אבל היא מוזרה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - - 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       תשתוק, זה הכול. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       יש זכות לדבר. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       תשתוק. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת טאהא. חבר הכנסת אריאל, בבקשה. 
       

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       גם אתה תשתוק, חצוף. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       פה מדברים - - - 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       הדבר השני שברצוני להתייחס אליו בקצרה הוא סגירת ערוץ-7. 16 שנים נהנינו כל יום, כל ערב. לצערנו, הערוץ נסגר. ראוי ששר המשפטים, במקום לדאוג לסגור ערוצים, ידאג לשמים פתוחים גם בתקשורת, כך שכל מי שיש לו אזרחות הגונה או שהוא אזרח ישראלי יוכל לשדר במדינת ישראל. זה התפקיד של הממשלה. תודה.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת  הרב ישראל אייכלר, בבקשה. אחריו - הרב נסים זאב. 
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השבוע נרשם דף שחור בתולדות הדמוקרטיה - נפלו שתי החלטות; שתי החלטות שלטוניות ומשפטיות לסתימת פיות ולשליטה טוטלית של השלטון הדורסני בכל כלי התקשורת האלקטרוניים. 
       
       בארץ-ישראל היתה בעצם צריכה לקום מדינה יהודית, כי זאת ארצנו ואין לה חוקה, רק חוקת התורה, אבל אמרו שבשם הדמוקרטיה מותר לכל אזרח לעשות מה שהוא רוצה ומותר לו להפר את כל חוקי התורה ולעשות ככל העולה על רוחו. יש סעיף אחד בדמוקרטיה, שהוא סעיף ראשון, והוא חופש הביטוי, כי בלי חופש ביטוי אין דמוקרטיה. לכן אני מוחה על החלטת הממשלה למנוע שידורים חופשיים של ערוצי הקודש ועל פסיקת בית-המשפט להרשיע את ראשי ערוץ-7. 
       
       כשם שמותר לאדם לדבר בטלפון או להדפיס עיתון, צריך להסדיר בחוק את חופש הביטוי האלקטרוני. אני רוצה לומר לממשלה: לא תצליחו להשתיק את קול ישראל-סבא. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת איוב קרא, ואחריו - חבר הכנסת רשף חן. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אנחנו שוכחים מהר את ההרג הנורא, את הטבח של תינוקות ונשים וילדים בקו 2 בירושלים - 23 הרוגים - ובמסעדת "מקסים". ההרג הזה הולך ונמשך. צה"ל עושה ככל יכולתו למנוע הרג אזרחים, אבל כאשר קני המחבלים נמצאים בתוך בתים של אזרחים ולצה"ל לא נותרה ברירה, בוודאי ובוודאי חייבים לפעול. 
       
       צריך לזכור שמי שהוביל אותם מחבלים, אותם מתאבדים בקו 2, היו תושבי מזרח-ירושלים. אנחנו עדים לתופעה שמיום ליום הערבים הישראלים נסחפים ומשתפים פעולה עם כוחות האויב. לכן אין להם מה להלין על  ממשלת ישראל. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הוועדה למלחמה בנגע הסמים דנה היום בסמים ובצריכתם בקרב הספורטאים בישראל. לצערי הרב, התברר מקרה חמור ביותר, שבשנה האחרונה שלושה שופטי כדורגל הודו בשימוש בסמים, בצריכת סמים. לצערי, במקום להרחיקם לצמיתות מלשפוט, הם המשיכו לכהן כשופטים והם מנהלים משחקי כדורגל. הם אומנם קיבלו עונש סמלי, או מזערי, אבל הם ממשיכים להיות שופטי כדורגל, לצערי הרב, דבר שלא יעלה על הדעת באובייקטיביות שצריך לגלות שופט על מגרש הכדורגל.
       
       כמו כן מתברר שהבדיקות שנעשות על-ידי איגודי הספורט בישראל אינן מספיקות. בנורבגיה, למשל, שבה שיעור האוכלוסייה הוא כמו בישראל, נעשות 3,000 בדיקות פתע, לעומת 150 בדיקות בישראל, בגלל קשיים כספיים. אני חושב שהדבר הזה מזעזע כשלעצמו. 
       
       אנחנו צריכים לתת את הדעת לסוגיה זו, ואני קורא לשרת החינוך, התרבות והספורט להפנות משאבים ראויים ולהרחיק את השופטים הללו וכל מי שיש לו נגיעה לסמים לצמיתות כאשר הוא עובר עבירה כזאת.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת רשף חן, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת ברכה. יסגור את הרשימה חבר הכנסת מגלי והבה. לאחר מכן אנחנו עוברים להצעה דחופה לסדר-היום.

רשף חן (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מבקש להתייחס לתקלה המבצעית, אם אפשר לקרוא לזה כך, שאירעה בעזה והרג הנשים והילדים שנגרם כתוצאה מכך.
       
       אין לי צל של ספק בדבר הכוונות הטובות של צה"ל ובדבר הרצון הכן והאמיתי של חיילי צה"ל וחיל האוויר להימנע מהרג חפים מפשע. אבל אנחנו דיברנו די הרבה על מבחן התוצאה כשבאנו לדבר עם הפלסטינים. אנחנו לא יכולים להתעלם מן העובדה שבמבחן התוצאה יש לנו בעיה רצינית מאוד. 
       
       אפשר להתייחס לשאלה המוסרית הפנימית. אפשר להתייחס לשאלה ההסברתית. אפשר להתייחס לשאלה מה אנחנו חושבים על המסר שנקלט בקרב הציבור הפלסטיני כתוצאה מהתוצאה הזאת. כל הדרכים האלה, כל הניתוחים האלה חייבים להביא אותנו למסקנה, שהתוצאה הזאת היא תוצאה רעה מאוד למדינת ישראל. 
       
       אני חושב שאין מנוס מלשבת ולעשות חשיבה מחדש, חשיבה רצינית וטובה, ברמה המבצעית וברמה של הבית הזה בדבר המדיניות הזאת, כי התוצאה בעייתית מאוד.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מוחמד ברכה. אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת מגלי והבה.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני כמה ימים השתתפתי בהלווייתו של המנוח ג'ורג' מטר, אחרון הרוגי הפיגוע במסעדת "מקסים". קולות השבר, הזעזוע והכאב שבקעו משם הם אותם קולות שבר שבקעו ובוקעים מהלוויותיהם של יהודים, ערבים, פלסטינים וישראלים, ושל אנשים חפים מפשע. 
       
       יש הניסיון של כמה פוליטיקאים במדינת ישראל להכשיר כל רצח. השיא הגיע היום באמירתו של עוזי לנדאו, שר בממשלת ישראל, שאין חפים מפשע בעזה – זה המטבע השני, זו ההצדקה הישירה, הלא-מוסרית, של אלה שאומרים שאין ישראלים חפים מפשע, ולכן מותר להכות באזרחים. אני חושב שעוזי לנדאו הוציא את עצמו מקהיליית בני האנוש, בעלי מוסר מינימלי. זה ביטוי של מוסר פאשיסטי, שאין לו מקום במשטר דמוקרטי.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת ברכה.

גלעד ארדן (הליכוד):
       
       75% מהפלסטינים תומכים בפיגועי התאבדות.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       תוריד את הראש שלך לשולחן ואל תדבר. אל תאמר ביטויים כאלה.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת ברכה, תודה רבה.

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       תתביישו לכם. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       יש לך במה להתבייש. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת ברכה, תודה, תודה רבה.  חבר הכנסת דהאמשה, אחרי הפגרה באת עם רוח קרב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אני מתרגל את עצמי. זה מושב חדש.

היו"ר משה כחלון:
       
       אני מבין. תודה רבה. חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה.

מגלי והבה (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני אישית נגד כל פגיעה באזרחים, ועל אחת כמה וכמה כשמדובר באנשים חפים מפשע, זקנים, נשים וטף. אבל, לצערי הרב, יש פה חברי כנסת, אם זה מהשמאל, אם זה מחברי הכנסת הערבים, שלא מזדעקים ולא קמים כשיש פעולות טרור, ולא מגנים את הטרור הזה.

חיים אורון (מרצ):
       
       מי אומר את זה?

מגלי והבה (הליכוד):
       
       לא הפרעתי לך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
- - -

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, בבקשה.

מגלי והבה (הליכוד):
       
       בשביל להיות אובייקטיביים חייבים גם להסביר למי ששולח טרוריסטים ומתאבדים לפגוע בחפים מפשע - - - 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       חבר הכנסת מגלי, כל מה שהיה חסר לך זה להצטרף למקהלה הזאת. כל הכבוד.

מגלי והבה (הליכוד):
       
       סליחה, אני מנסה להסביר לך על מנת שנשיג שלום.

גדעון סער (הליכוד):
       
       זה נאומים בני דקה.

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת ברכה, זה יהיה מגוחך שאצטרך לקרוא אותך לסדר בנאומים בני דקה.

מגלי והבה (הליכוד):
       
       אני מצטער להסביר לחבר הכנסת ברכה. אם אתה רוצה לתרום לשלום – תגנה את הטרור ותפעל נגד הטרור על מנת שלא נצטרך להגיב על טרור ועל פעולות של הרג אזרחים חפים מפשע. כל הזמן החד-סטריות הזאת, גם של חבר הכנסת אורון, ששמעתי אותו היום, וגם של חברי הכנסת הערבים, לא תורמת לשלום. אתם חייבים להיות אובייקטיביים, לגנות ולהוקיע את הטרור על כל צורותיו. ובמקביל, כמו שאני מוקיע כל פגיעה באזרחים חפים מפשע, אתם חייבים – מי שרוצה לדבר ולעשות שלום – להוקיע את פעולות הטרור והמתאבדים. כשייגמר הדבר הזה, אנחנו נוכל לשבת סביב שולחן המשא-ומתן.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. הסתיימו הנאומים בני הדקה.
       
       אנחנו עוברים לשתי הכרזות של סגן מזכיר הכנסת. לאחר מכן נעבור להצעות לסדר-היום בנושא הבנות ז'נבה. ראשון הדוברים בה יהיה חבר הכנסת גדעון סער.


מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר משה כחלון:
       
       אדוני סגן המזכיר, בבקשה.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב:
       
       ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת:
       
       קובץ חיקוקים והחלטות בדבר משכורות וגמלאות לנושאי משרה ברשויות השלטון.
       
       החלטת ועדת האתיקה מיום כ"ה בתשרי התשס"ד, 21 באוקטובר 2003, בדבר איסור הכללת פרסומת מסחרית ב"איגרת לבוחר". תודה.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה.


הצעות לסדר-היום
הבנות ז'נבה

היו"ר משה כחלון:
       
       אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום - הצעות לסדר-היום בנושא: הבנות ז'נבה, הצעות מס' 1320, 1323, 1328, 1346, 1355, 1356, 1362, 1372, 1373 ו-1378. חבר הכנסת גדעון סער, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני שמח שנוכח כאן חבר הכנסת חיים אורון, שהוא מיוזמי אותן הבנות אומללות, כאשר אני מעלה כאן את הנושא הזה. 
       
       על מנת להמחיש את העיוות המוסרי העמוק באותן הבנות, אני רוצה לתת כמה דוגמאות מדהימות. למשל, כאשר אנחנו מדברים על ההבנות בענייני ירושלים, שבהן מסרתם לריבונות פלסטינית את הר-הזיתים, את הר-הבית, את הר-חומה - - -

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       את ראס-אל-עמוד.

גדעון סער (הליכוד):
       
       יש קבוצת היישום. חבר הכנסת פינס, אתה בוודאי התעמקת בסעיפים, ולעניין מימוש ההסכם בעניין ירושלים נאמר שתיכלל הוועידה האסלאמית. זה משעשע, כי קודם אתם מדברים בהסכם על הקדושה לכל הדתות. אבל בחרתם לכלול רק את הוועידה האסלאמית, ולא שום גוף יהודי. 

חיים אורון (מרצ):
       
       כנראה לא קראת את ההסכם.

גדעון סער (הליכוד):
       
       האמן לי שקראתי. 
       
       בנושא הפליטים הרי עשיתם דבר שלא יעלה על הדעת, לא רק בנכונות שלכם שאין לה סייג מספרי להכנסת רבבות פליטים לתוככי ישראל, לא רק בהכרה העקרונית בזכות לפי החלטה 194, דבר שאף פעם אף ישראלי שפוי לא הסכים לו, אלא קודם כול בזה שהלכתם וקיבלתם את העיקרון של הפיצוי.                                     
     
       ישראל צריכה לתרום כספית לפיצוי הפליטים? על מה? על מלחמה שנכפתה עלינו, מלחמת השחרור, על-ידי כל מדינות ערב – האחריות לפיצוי מוטלת על ישראל. יתירה מזו, גם הכרה בצורך לפצות את מה שנקרא "המדינות המארחות", מדינות ערב – לא חשבתם שאתם צריכים להוסיף משהו שנוגע לרכוש היהודי, שהיהודים שעלו לכאן השאירו במדינות ערב. עד כדי כך השתעבדתם למימוש כל תביעה ערבית. 
       
       במקומות הקדושים שלנו, שהפקרתם מאחור לריבונות פלסטינית, קבר רחל ומערת המכפלה, מי יעמוד? משטרת התיירות הפלסטינית. בכלל, הרי לכוחות הביטחון הפלסטיניים, יש רבים כאלה, תמיד יש שמות מוזרים ומעניינים. אז תחת חסות משטרת התיירות הפלסטינית יצטרכו בוודאי יהודים להתפלל במערת המכפלה או בקבר רחל. 
       
       שחרור כל האסירים הביטחוניים – כך אתם קוראים למרצחים האלה – כל האסירים הביטחוניים עד אחד. אלה שרצחו לפני הסכם אוסלו, אלה שרצחו אחרי הסכם אוסלו. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       אני מבקש לסיים, חבר הכנסת סער. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מייד אסיים, ואני אעשה זאת רק אחרי שאצטט ציטוט אחד ממה שחושבים הפלסטינים על האופן שבו השתעבדתם לכל גחמה שלהם. אני אביא ציטוט מפי ממדוח נופל, יועצו הצבאי של ערפאת.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       היום הוא היה אצל הנשיא. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       "מה שהוצע בטאבה יותר טוב ממה שהוצע בקמפ-דייוויד, אבל מה שהוצע בים-המלח מהווה התקדמות פי-שניים יותר משניהם, וגם יותר מיוזמת הנשיא לשעבר קלינטון."
       
       וציטוט אחרון, של חבר המועצה הלאומית הפלסטינית, חבר הכנסת טיבי: "נכון שאישים אלו" – הכוונה לך ולחבריך, כי הרי היית שר בממשלת ישראל בעבר – "ומה שהם מייצגים אינם בעמדת קבלת החלטות בישראל, אבל אף אחד בישראל גם אינו יכול להטיל ספק באישיותם ובתפקידים שבהם כיהנו במוסדות הישראליים השונים. לכן הם מהווים פגיעה בתוכנית הימין וממשלת שרון". זה הדבר היחיד שאולי רציתם להשיג, אבל את הסכם הנפל הזה לא יעלה בידכם לממש. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת טלב אלסאנע. אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבין את זעמו של ראש הממשלה ואת המצוקה שלו. אני מבין גם את זעמו של גדעון סער. אומנם הוא מדבר על שרון, אבל אם נשאל אותו איזה שלום הוא רוצה, על מה הוא מוכן לוותר – על נצרים אתה מוכן לוותר? על גוש-קטיף אתה מוכן לוותר? 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       על כל ירדן. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אתה לא רוצה לוותר על שום דבר, ואתה מדבר על שלום. לאיזה שלום אתה רוצה להגיע? 
       
השר עוזי לנדאו:
       
       על מה אתה מוכן לוותר?
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       שלום עם המשך הכיבוש, עם המשך ההתנחלויות, ושהפלסטינים ימחאו לכם כף? מי אמר שכל מקום קדוש ליהודים חייב להיות באחריות צה"ל?
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       - - -  אתם שורפים אותם. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       הרי יש מקומות קדושים ליהודים במצרים, אז אולי נשלח את צה"ל שישמור עליהם. יש מקומות קדושים ליהודים בתימן, אפשר לשלוח את צה"ל שישמור עליהם. אבל הערבים שומרים על המקומות הקדושים של היהודים יותר טוב מהיהודים עצמם. 
       
       מה בדיוק מציק לך? שפעם אחת חושפים את הפרצוף האמיתי שלכם. כל הזמן אמרתם שאין עם מי לדבר, הפלסטינים בכלל לא רוצים מדינה, הפלסטינים רוצים להקים מדינה על חורבותיה של מדינת ישראל. והנה באים הפלסטינים ואומרים: בכלל לא, אנחנו רוצים להיות שכנים למדינת ישראל, אנחנו רוצים להיות ליד מדינת ישראל. 
       
השר עוזי לנדאו:
       
       על מה אתה מוכן לוותר? אתה מוכן לקרוא לציבור שלך לשתף פעולה עם המשטרה כדי להסגיר את הרוצחים? 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אתה שואל שאלה ואתה עונה עליה, אני לא מבין אותך. פעם אחת תתייחס בכבוד למי שעומד לפניך כמי שיש לו דעה אחרת. אני חושב שהדעה שלך לא מקובלת על 99% מהחברה בישראל. 
       
השר עוזי לנדאו:
       
       אתה לא עונה לעניין. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       בהצהרת ז'נבה הרבה סעיפים הם קשים לפלסטינים. הם קשים ל-3.5 מיליוני פליטים פלסטינים במחנות הפליטים בירדן, במצרים ובסוריה, ש-50 שנה חולמים לחזור לבתים שלהם. אבל הם יודעים שיש צורך בפשרה, יש צורך בוויתורים. אבל כאן רוצים שהצד הפלסטיני, ורק הצד הפלסטיני, יוותר על הכול. 
       
       ומה חוצפה יותר מזה? הם דורשים מכל המפלגות בישראל שיוותרו על הרצון לחשוב, יוותרו על הרצון שתהיה יוזמה אחרת. הממשלה הזאת גם לא יוזמת, אבל היא באה בטענות לחברים שניסו ליזום ולתת אפשרות אחרת. 
       
       יש עם מי לדבר, יש על מה לדבר, יש אפשרות לפתרון מלבד ה"אפאצ'י" וה-16F- והסיכול והמיקוד וכל השטויות שלכם, שכולם מובילים לדבר אחד: רצח, דם ודמעות. זה מה שאתם רוצים, כי אתם עליתם לשלטון על הגל הזה של האלימות, ואתם רוצים להנציח את הגל הזה. זאת הסיבה האחת והיחידה ששלחתם את ה"אפאצ'י" להרוג עשרות פלסטינים, לרבות ילדים ורופאים. כי אתם מזמינים את הפיגועים הבאים. המפעל הגדול ביותר ליצירת פיגועים במזרח התיכון הוא המדיניות של שרון, מופז וחלוץ. הם האחראים לדמם של הפלסטינים והחפים מפשע הישראלים כאחד. תודה רבה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אופיר פינס, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת נסים זאב. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני ממלא-מקום ראש ממשלת ישראל, אדוני השר לנדאו - - - 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       אם תזכיר את כל התארים שלו לא יישאר זמן לנאום. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       תזכיר לי: שר העבודה – אין עבודה, אבל לא משנה – שר התקשורת, "קוקה-קולה" – לא, "קוקה-קולה" זה לא עכשיו. 
       
       אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להזכיר לכולם, שהיוזמה הזאת שנקראת יוזמת ז'נבה, היו שותפים לה חברים מכמה וכמה מפלגות, לרבות מפלגת הליכוד, חבר הכנסת ארדן. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       בסדר, בסדר. אל תעודד כלנתריזם. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       בוודאי משינוי, בוודאי ממקומות אחרים. הנה השר לפיד. בשינוי היו כמה חברים שהעזו לתמוך ביוזמה, עד שלב מסוים. זאת הגדרה בסדר, שר המשפטים? עד קצה גבול המותר. 
       
       אני לא אומר שזו תורה מסיני. זה לא הסדר קדוש. זה מוכיח דבר אחד, שאם הממשלה שלנו היתה עושה את מלאכתה, יש עם מי לדבר ויש על מה לדבר בצד הפלסטיני. הבעיה, אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, שאין עם מי לדבר ואין על מה לדבר עם הממשלה הזאת. זאת הבושה הגדולה של כולנו. ואתה יושב שם, שר המשפטים, איך? אתה מייצג חלק ממחנה השלום, לקחת מאתנו מנדטים כדי לקדש מה? תשאל את השר פריצקי לקדש מה. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       מה זה "לקחת"? שמעת על זה שהעם בחר?
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       בושה וחרפה. ממשלה שאיבדה את עשתונותיה. מי שלא עושה מהלך מדיני, יש לו רק מהלך צבאי. וכאשר המהלך הצבאי הראשון נכשל, עושים שני. וכאשר השני נכשל, עושים שלישי ומסתבכים ברביעי. זאת הבעיה. ממשלה שניצבת רק על רגל אחת ואין לה רגל מדינית תיפול, כי אין לה אלטרנטיבה, היא לא יכולה לספק סחורה של ביטחון לתושבים שלה. זאת ממשלה שלא יודעת להתחיל להתמודד עם הטרור, לצערי. הלוואי שהיתה יודעת, הייתי שמח לעמוד כאן ולמחוא לה כפיים. וזכותנו כתושבים במדינת ישראל לתבוע מהממשלה הזאת לא לשבת מחר לשולחן המשא-ומתן, אלא לעשות מאה אחוז מאמץ כדי לייצר את התנאים לחזרה לשולחן המשא-ומתן והפסקת אש.
        
       וזה ניתן, וזה אפשרי, וזה שזה לא נעשה זה רק משום שהממשלה הזאת לא מספיק רוצה שזה יקרה. 
       
       ולחברי שאול יהלום - - -
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אני במעצר בכלל.

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       שאול, מלה אחת. תנצל את ההזדמנות עכשיו  - באמת, יושב פה ג'ומס, יושבים פה אחרים - לחזור מההתבטאות הזאת ובזה לגמור את העניין, חבל.
       
       משפט אחרון, ברשותך, אדוני היושב-ראש, לשר פריצקי. השר פריצקי אמר היום דברים באמת אמיצים, באמת - בעיני - כנים, אבל המסקנה של הדברים שלו, שהוא לא יכול לשבת יותר סביב השולחן הזה. אני קורא לשר פריצקי להתפטר מממשלת ישראל, חד-משמעית, לחבור לספסלי האופוזיציה כדי להצליח ולייצר אלטרנטיבה לממשלה הכושלת הזאת. תודה, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן (הליכוד):
       
       אנחנו מצטרפים אליך.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת שאול יהלום.

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       חבר הכנסת פינס, שלא תחשוש לרגע שלא שמעתי כל מלה. פחדתי שאחמיץ הברה.

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני מודה לך.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, המסמך שטרם נחתם, והוכן על-ידי גורמי שמאל, שאין להם תמיכה בציבור הישראלי - הם אותם "שועלים קטנים מחבלים כרמים". 
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       קראת אותו?

נסים זאב (ש"ס):
       
       אני רוצה לומר להם: "בינו בערים בעם וכסילים מתי תשכילו". לא רואים את הדם שנשפך יום-יום? עם מי אתם מנהלים משא-ומתן? עם קבוצת רוצחים טרוריסטים.

קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       תפסיק להסית.

נסים זאב (ש"ס):
       
       המסמך, למעשה, הוא בגדר בועה. ניסיון לאכוף תוכנית מדינית על ממשלת ישראל, שהיא ממשלה נבחרת – אף שאני באופוזיציה, ואני לא מסכים עם הדרך שלה - אבל אי-אפשר בנושאים ביטחוניים, כשעם ישראל נתון היום במצב של רדיפה - - - אנחנו נרדפים, אנחנו לא הרודפים. אנחנו הנטבחים, ברחובותינו, בבתינו.
       
       אפילו ראש הממשלה לשעבר - הייתי רוצה שחבר הכנסת פינס ישמע - מר אהוד ברק אמר, שההבנות מזיקות למדינת ישראל ולאינטרסים של מדינת ישראל. 
       
       עד עתה נחשף רק חלק מהבנות ז'נבה, ואולי גם מסתירים קטעים שאינם רוצים להציג לציבור. מהמעט שנחשף בעיתונות, מסתבר שהפלסטינים - - 

חיים אורון (מרצ):
       
       הכול נחשף.

נסים זאב (ש"ס):
       
       - - שדנו בהבנות ז'נבה לא ויתרו על זכות השיבה, חיים אורון. אני רוצה לומר לך שלא דיברו על זכות השיבה, גם לא הכירו בזכותו של העם היהודי במדינת ישראל. זו הבנה חד-צדדית. הבנות ז'נבה הן הסכמה להעביר לריבונות פלסטינית את כל השטחים, בתמורה לפיסת נייר, והמשך הטרור וההסתה הפלסטיניים. ישראל עדיין סובלת מהסכמי אוסלו, שגרמו למעשה להגברת הטרור מצד הפלסטינים, לאבל ולשכול, ולא הביאו שלום. לכן, אין צורך כרגע בהבנות נוספות. 
       
       אני רק רוצה לחדד דבר. כשאנחנו מדברים על מדינה פלסטינית, צריך לחשוב איזו מדינה אנחנו רוצים לראות. ברור שהפלסטינים רוצים לראות רצף טריטוריאלי, וזה הצירוף של הגדה המערבית עם רצועת-עזה. בעצם, מבתרים את מדינת ישראל לשניים. זה לא שאנחנו מחלקים את פלסטין לשניים, אלא בעצם מדינה פלסטינית באה על חשבון הרצף הטריטוריאלי של מדינת ישראל.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -

נסים זאב (ש"ס):
       
       זו האמת. תגיד, איך אתה רוצה לראות את עזה מחוברת עם הגדה המערבית, באיזו צורה? לכן אני חושב, שאף שמדובר רק בהסכם טיוטה של אנשים שאינם מוסמכים, יש נזק בין-לאומי. הראיה שהיום שר החוץ הירדני מנסה להביא תמיכה רחבה ככל שניתן - על-ידי כל מדינות ערב - להסכם זה. תודה רבה.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת שאול יהלום, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת חיים אורון.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       תתייחס אליהם כאל חברי כנסת ערבים.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, אותה חבורה שעוסקת ויוזמת את ההסכם שנקרא הסכם ז'נבה, עושה מעשה שלא ייעשה, ובוודאי ובוודאי עוברת על החוק. היא עוברת על החוק גם מבחינת הנוהל והמשפט הציבורי, וגם על החוק ממש, מבחינה פלילית.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה בעד ערוץ-7?

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       זה נושא מספיק רגיש, כדאי שתקשיב, חבר הכנסת ברכה. כדאי שתקשיב.

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת ברכה, יש לנו דיון על ז'נבה. הייתי מאפשר לך קריאת ביניים אם היא היתה לעניין.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       מדברים על עבירה על החוק. אתה בעד ערוץ-7?

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       להתחיל לפרט לך את כל הבנייה הבלתי-חוקית של הציבור הערבי? מה זה שייך עכשיו? בוא נדבר לעניין.

קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       מה עם המאחזים?

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       שמירה על החוק.

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אל תלמד אותי שמירה על החוק. תן לי לדבר.

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת ברכה, הערתך נשמעה, תודה.

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אתה רוצה להפריע לי, אז תעשה את זה אחרי שאני אסיים.

היו"ר משה כחלון:
       
       זה מעניין.

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       קודם כול, אפשר להתנגד. אני לא בא עכשיו לרעיון. מה הבעיות? קודם כול, כאשר עורכים דיון ומשא-ומתן עם יריבים, עם אויבים, לא יכול להיות שתעשה את זה חבורה פוליטית של אנשים שאינם מייצגים את הממשלה. הרי זה דבר, שכל מי שמדבר על כך, כל מי שרואה - אפילו בארצות-הברית יש חוק נגד זה.  אצלנו אין חוק נגד זה, אבל ברור שזה לא יכול להיות שתבוא חבורה ותגיד: "אני יושבת עם האויב מספר אחת של מדינת ישראל היום, ומנהלת משא-ומתן על הסכם". לא ועידה, לא יצירת איזה רעיונות, אלא הסכם.
       
       הפשע השני הוא פשע ההתחזות; ההתחזות של יצירת רושם שמדובר במשא-ומתן של ממשלת ישראל. הם מפיצים ניירות, טיוטות הסכמים. בהסכם כתוב: "בין צד א' - ממשלת ישראל - לבין צד ב'  - אש"ף". ברור שהם יגידו: "זו הצעה, זו טיוטה", אבל כל מי שקורא - ולא כל אחד מתעמק - אומר: "הנה חבורה הגישה נושא, כנראה זה מקובל על מדינת ישראל".
       
       הדבר הנוסף הוא שהם יוצרים מעשים שבסופו של דבר רוצים להביא את מדינת ישראל על-ידי לחץ להסכמה. לפתע פתאום רוצים להעביר את ההחלטה באו"ם. מה רע אם ההסכם הזה - נניח שכבר יש הסכם - שייחתם בירושלים? לא, הוא נחתם בז'נבה כדי שתהיה חסות בין-לאומית, כדי שלפחות שווייץ ועוד מדינות ילחצו על מדינת ישראל. יוסי ביילין הולך ודאי לטפל באיחוד האירופי. למה? כדי שילחץ על מדינת ישראל. 
       
       זאת אומרת, באה כאן החבורה ואומרת: "אני, באמצעים דמוקרטיים, לבוא לכנסת להציע את ההצעה - - 

היו"ר משה כחלון:
       
       אני מבקש לסיים.

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       רק התחלתי. "- - ללכת לבחירות, אינני עושה. אבל אני עושה את הדברים האלה על-ידי יצירת עובדות בלחצים, בהתחזות, ועל-ידי זה אני יוצרת עובדות שמביאות למעשים האלה".

היו"ר משה כחלון:
       
	משפט סיום, בבקשה.

יוסי שריד (מרצ):
       
       אתה מציע להוציא אותם להורג?

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       ביקש ממני אופיר פינס, ואני אסביר. יש חוק העונשין במדינת ישראל. חוק העונשין במדינת ישראל אומר ככה. תחת הכותרת "בגידה", בסעיף 97(ב) נאמר: מי שעשה, בכוונה ששטח כלשהו יצא מריבונותה של המדינה, מעשה שיש בו כדי להביא לכך, דינו מיתה או מאסר עולם.

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת יהלום, אני מבקש ממש משפט אחרון.
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       מה קרה בהסכם עם ירדן?
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       תסלחי לי מאוד, אני מציע לך, והיושב-ראש לא מאפשר לי - - -
       
היו"ר משה כחלון:
       
       אני ממש מצטער, אבל יש סדר-יום.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       דקה אחת.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       בבקשה, אתה תענה, אין לי בעיה אתך, אבל ממש לסיים.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       חברת הכנסת אביטל, אני מציע לך לעיין בבג"ץ מ-10 בינואר 1993, ושם נאמר שמה שעושה ממשלה, ברשות ובסמכות היא עושה, ולכן לראש ממשלה ולממשלה מותר, למפלגה או חבורה או כנופיה או קבוצה אסור. כך כתוב, אלה ציטוטים, לא שלי. לכן, כל מה שעושה ממשלה מותר, כל מה שעושה קבוצה אסור, אז זו לא שאלה על ירדן.
       
       אין ספק שבהסכם ובהפעלת לחצים יש ויתור על ריבונות של מדינת ישראל בירושלים ובשטחים חלופיים, ואני חושב שהחבורה הזאת עושה דברים כדי לקבוע עובדות ולהפעיל לחצים. המינימום שאדם יכול זה לפנות ליועץ המשפטי לממשלה ולהגיד לו: אדוני היקר, החבורה הזאת עוברת לכאורה על הסעיף הזה, נא פתח בהליכים נגדה. זה מה שעשיתי, ואני חושב שראוי מה שעשיתי וטוב מה שעשיתי, ואני יכול עוד להגיד הרבה, אבל היושב-ראש אינו מאפשר לי. תודה רבה.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. היושב-ראש מאפשר לך, רק השעון לא מאפשר לך. חבר הכנסת חיים אורון, בבקשה.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא אבזבז את זמני הקצר מדי כדי להתמודד עם הסעיף החוקי שהעלה חבר הכנסת יהלום. היועץ המשפטי לממשלה כבר אמר את דברו. הוא אמר שהנושא הזה הוא אולי בתחום הוויכוח הציבורי, הוא לא בתחום הפלילי. הגשת את הבקשה, כבר קיבלת תשובה וגם השגת את הכותרת, והכול בסדר.
       
       אבל לשמוע את זה ממך? מה עשיתם 36 שנים, ממלון "פארק" בחברון, דרך קדום? הרי אתם  הפכתם את העבירה על החוק לשיטה, גם את קריצת העין, אפילו עכשיו. יש מושג "מאחזים לא חוקיים", לא אני אמרתי, ראש הממשלה אמר. מאחזים בלתי חוקיים - זו הפרנסה שלכם. אתם יום-יום עושים את זה ומטיפים מוסר לכולם. לפחות בתחום הזה, שאול יהלום, שבו בשקט. זה מה שאתם עושים 36 שנים, אתם מתפארים בזה, כך פעלתם כל השנים.
       
       דבר אחד, אי-אפשר להתפלא, אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה אהוד אולמרט וחבר הכנסת גדעון סער, שכבר איננו כאן, מה שהוא מצא בהבנות הללו. אין פה שום דבר חדש, אנחנו אומרים את זה זה 20 שנה. זה כתוב במצעים שלנו. אלף פעמים קראתם לי בוגד על הדברים הללו, אז מה ההפתעה? אני יודע מה ההפתעה - - -
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       הפסדת בבחירות.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       הפסדתי בבחירות, אני אלך לבחירות פעם נוספת. 
       
       ההפתעה היא, שפתאום נמצא שותף פלסטיני - אחרי שנה וחצי של עבודה מאוד קשה, אחרי ויכוחים מאוד קשים - שהיה מוכן למצוא את נקודת המפגש בין מה שאנחנו אומרים זה שנים. אתם אמרתם שגם אתנו אי-אפשר להגיע למשא-ומתן, ומצאתם תנא דמסייע באהוד ברק שאמר: גם אתכם אי-אפשר להגיע למשא-ומתן, ומצאנו. עכשיו תתמודדו עם זה.
       
       אני לא מצפה שאתה תתמודד עם זה, תאמין לי. אני לא מצפה מגדעון סער שיתמודד עם זה. אני לא מצפה אפילו מעוזי לנדאו להתמודד עם זה. אבל כן מאולמרט, שכבר כן אומר "מדינה פלסטינית". 
       
       מה אמרו לנו על מדינה פלסטינית לפני שנים? עכשיו ציינו 30 שנים למלחמת יום הכיפורים - מה אמרו לנו על פינוי סיני? מה אמרו לנו על דיבור עם אש"ף? אולי בגלל הדברים הללו נתווכח על העניין עצמו. זה מה שאנחנו רוצים. אנחנו מציגים לציבור תוכנית מוסכמת עם שותף פלסטיני. כל המסמכים גלויים, אין שום מסמך חסוי, המפה תהיה ברורה לכולם.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       למה בז'נבה? תחתום פה, בירושלים.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       שאול יהלום, אל תפריע לי כי זמני מתקצר.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       זמנך תם.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אתה כל הזמן מסביר לי איפה אני חותם. הבעיה היא לא איפה אני חותם, חבר הכנסת יהלום, הבעיה היא על מה אני חותם. היות שלך אין מה להציע חוץ מארץ-ישראל השלמה ועוד טונה ועוד טונה ועוד טונה, ואתה רואה מה שקורה, נכנסת לפניקה. אתה כל כך בפניקה שאתה הולך להטיל עלי גזר-דין מוות. אני אחיה עם זה, תאמין לי. צא מהפניקה. יש לך ויכוח ציבורי, נעלה אותו בציבור, נראה מי תומך במי. כבר ראיתי, היו הרבה עמדות שבעבר לא קיבלו, ובסוף הממשלה קיבלה אותן. זה מה שאנחנו רוצים.
       
       מי שהופתע, שיופתע. אנחנו מציגים בפני הציבור הבנות, ותפסיקו לבדוק את נאמנותנו, לא של רב-אלופים ולא של אלופים וגם לא של טוראים כמוני. אני לא צריך לקבל מחבר הכנסת זאב שום תעודת הכשר, לא על הציונית שלי ולא על היהדות שלי ולא על נאמנותי למדינה. תנהל ויכוח עם מה שאני אומר ולא עם מה שאתה רוצה לנהל.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת אורון. חבר הכנסת ואסל טאהא, ואחריו - חבר הכנסת מוחמד ברכה, חבר הכנסת פרוש וחבר הכנסת אלדד.

ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ההסכם הוא מסמך הצהרתי בעל משמעות סימבולית, שנכתב על-ידי גורמים אשר אינם בעלי סמכות לנהל משא-ומתן רשמי. אך למרות זאת, עיקר תרומתו היא בהוכחה כי התנהלות ממשלת ישראל בעבר, וביתר שאת התנהלות הממשלה הנוכחית, מבוססת על אמוציות ורגשות נקם ואינה מושתתת על רצון אמיתי להוביל את שני העמים אל סוף הסכסוך המטביע את כולנו בים של דם.
       
       גם ממשלת ברק שיקרה לעמה, ומסמך ז'נבה מרוקן את טענותיו של ברק כי הפלסטינים הם שהכשילו את שיחות קמפ-דייוויד. ברק תקף את המסמך ואת חותמיו, כי הם סיפקו עוד הוכחה לכך שניהל תעמולה שקרית לאחר קמפ-דייוויד ולאחר טאבה.
       
       אדוני היושב-ראש, יש לשים לב להסתה הפרועה של הימין נגד הבנות ז'נבה. עד עכשיו לא היתה בימין כל התעניינות מהותית ולא הועלו הסתייגויות ענייניות להבנות ז'נבה. בסיס ההתנגדות הוא לעצם הדיון, השיח ושבירת הקונסנזוס הישראלי כי אין עם מי לדבר. הימין מתנגד, כי הוא לא רוצה לסיים את הכיבוש.
       
       התקפות חיל האוויר בעזה ודבריו של ראש הממשלה אמש מוכיחים כי אכן אין על מה לדבר, ולישראל אין כל תוכנית שלום או אופק פוליטי המכוון לשלום. האלימות שלוחת הרסן נגד אזרחים חפים מפשע, כפי שהיא מתקיימת כבר יותר משנתיים, חשפה את ציפורניה גם אתמול בלילה, והיא מוכיחה רק דבר אחד, שממשלת ישראל איננה מעוניינת בהידברות, היא כן מעוניינת בהדברת סיכויי השלום. ממשלת ישראל איננה מעוניינת בשלום, אלא בהסלמה, גם בגזרה הסורית. לממשלת ישראל אין מה להציע חוץ מהריסת בתים וחיזוק הכיבוש וההתנחלויות והחיסולים.
       
       אדוני היושב-ראש, הססמה "שלום וביטחון", שאותה הבטיחו לבוחרים ערב הבחירות, לא מיושמת והיא נכשלת יום-יום. הממשלה מוליכה את עמה שולל, היא משקרת במצח נחושה. המגמה הימנית הרשמית בישראל היא הכשלת כל צעד, כל כתובת, כל גורם התורם להידברות.
       
       כולנו, אדוני היושב-ראש, יודעים שדרך ההידברות היא הדרך היחידה שתחלץ את שני העמים ממעגל הדמים הנוכחי.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש, אם יהיה כאן. אחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הטבח בפלסטינים נמשך. הוויכוח שהתנהל לאחרונה בציבוריות הישראלית סביב מכתב הטייסים, והטענות נגדם שהאשמותיהם מופרכות, נראה ויכוח מופרך והזוי ביום שכזה. צה"ל על כל חילותיו, ובפרט טייסיו, נגוע בפשעי מלחמה בין-לאומיים ועוסק בטבח אוכלוסייה אזרחית חפה מפשע.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אל תדבר על צה"ל כאשר אתם לא שולחים את הילדים שלכם לצבא. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       תמשיך, זה זמן ביניים עד שיושבי-הראש מתחלפים.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       לא, לא, השעון רץ.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תמשיך, אני אתן לך אחר כך אקס-גרציה עוד חצי דקה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       זאת עובדה ששום מערכת תעמולה אינה יכולה לטשטש. אנחנו צוללים אל תהומות הייאוש, המשטמה גוברת, מעגל האימים לא נעצר, סחרורו הופך מואץ ומוטרף ביותר. 
       
       הממשלה הנוכחית איננה אלא חוליית מתאבדים בעצמה. שעה שהיא מאשרת חיסולים ורצח של חפים מפשע היא חושפת את האוכלוסייה האזרחית בתוך מדינת ישראל. זאת לא מנהיגות ואלה לא מדינאים. זו חבורה מופקרת שהפכה את האוכלוסייה בשני העמים לבשר תותחים. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       הממשלה מופקרת?
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       כן. מופקרת, ותומכיה עוד יותר מופקרים. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       חבר כנסת בכנסת ישראל אומר על ממשלה מופקרת? גברתי היושבת-ראש, אני חושב שצריך למחוק את זה מהפרוטוקול. לא יכולים להגיד על הממשלה מופקרת. זה מעבר לפרוטוקול.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       הממשלה היא חבורה מופקרת, כולל תומכיה וח"כיה. בסדר? 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       הוא לא יכול להגיד ככה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       מי שיכול להשלים עם רצח חפים מפשע, כמו השר עוזי לנדאו, ויגיד שאין חפים מפשע ברצועת-עזה, הוא אדם מופקר, חסר מוסר, פאשיסט קטן ובזוי.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אתה חבר הכנסת, אתה לא יכול להגיד על הממשלה שהיא פאשיסטית, מופקרת.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תן לו לסיים.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       את מה?  את דברי הבלע?

היו"ר אתי לבני:
       
       את מה שהוא אומר.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       בנסיבות המייאשות הללו ראוי לברך על כל יוזמה שנועדה לייצר תוחלת מדינית, לסמן אופקים ולהפגין שביב של נורמליות ותקווה.
       
       אדוני חבר הכנסת אורון, אנשים, גם בציבור הישראלי, יהודים וערבים, וגם בציבור הפלסטיני, אינם יכולים לדבר בעניין הזה בשתי שפות: שפה ליהודים ושפה לערבים. אני משבח את המאמץ שלכם. אני לא יכול להגיד שאני מסכים לכל פסיק בדבר שעוד לא קראתי במלואו. אבל אין ספק שנוצר פה משהו חדש. נוצר מכנה משותף שעל בסיסו אפשר להידבר. 
       
       אני סבור שההתקפות על יוזמי הבנות ז'נבה הן מקארתיזם מהזן השפל והנחות ביותר. שמעתי את הדברים של יהלום וגם של אריאל, שאיננו כאן, ואני אומר לכם, אלה חבורה של פאשיסטים שאינם יכולים לסבול דעה אחרת. כל מי שחושב אחרת דינו מיתה על-פי שיטתו של יהלום. הדמוקרטיה זרה לכם. אתם רואים בה מפגע. אין לכם מושג מה הוא תפקידה של אופוזיציה במשטר דמוקרטי. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       תלמד אותנו.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת ברכה, אנא סיים. נתתי לך עוד חצי דקה.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       גם דבריו של ראש הממשלה, שביקש לרמוז, גם אתמול וגם בימים קודמים, שמתדייני ז'נבה מסייעים לאויב, הם הסתה פרועה ונבזית של מי שלא שכח דבר ולא למד דבר מאז עמד על מרפסת המוות בכיכר-ציון. השקרים של ברק שאין על מה לדבר, ושל שרון ומופז שאין עם מי לדבר, התנפצו באחת לאחר פרסום עקרונות הבנות ז'נבה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. אנא סיים.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אני מסיים, גברתי.  
       
       הגיע הזמן לבנות אופוזיציה אמיתית לממשלת האין-מוצא בכלכלה, בחברה, בשלום, בביטחון. ההבנות מייצרות תקווה, וההבלים של הממשלה מייצרים שפיכות דמים.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       גברתי היושבת-ראש, עבור הממשלה הנוכחית השלום הוא כנראה סכנה שיש למגר. עבור האזרחים הוא סם החיים. תודה רבה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מאיר פרוש - איננו. אחרון הדוברים – חבר הכנסת אריה אלדד. שלוש דקות.
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת יהלום הציע אתמול כי חותמי מסמך ז'נבה יועמדו לדין באשמת בגידה, אשמה שדינה מיתה. אינני חולק על הפרשנות של חבר הכנסת יהלום בעניין חוק העונשין, ואני סבור כי אכן מי שזומם להוציא שטח ריבוני של ישראל מידיה ולהעבירו לאויב, עושה מעשה בגידה. 
       
       אבל דומני שזירת ההתמודדות האמיתית עם מעשה כזה איננה בבית-המשפט, משום שחסר בספר החוקים של מדינת ישראל, וברשימת העונשים שלה, עונש מרתיע לניסיון התאבדות לאומית. חברי הכנסת, אי-אפשר להפחיד מי שרוצה להתאבד בעונש מוות. לכן העונש המגיע לביילין ולטרמפיסטים שלו לא צריך להיות עונש מרתיע, אפילו לא עונש חינוכי. כל תכליתו של העונש המגיע לכם, חברי, צריך להיות הגנה על החברה הישראלית מפני משאלת המוות שלכם. אתם, שבאים למסור את ארץ-ישראל בידי הגרועים שבאויביה - - -
       
חיים אורון (מרצ):
       
       ד"ר אלדד, מוסד סגור פותר את הבעיה.
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אם הייתי מאמין בכוחם של הפסיכיאטרים לרפא, הייתי ממליץ על זה, אבל אני מיואש מהם.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       שם לא - - - 
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       הם משחררים כעבור חודש, לצערי.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       מוסד סגור פותר את העניין. 
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אגב, זה עניין יפה לענות בו. אדם רצח - - - 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       תציע הצעת חוק אשפוז כפוי. 
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדם רצח ובית-משפט הרשיע אותו, אבל אמר שהוא לא היה שפוי. אשפזו אותו במחלקה סגורה, ואחרי חודש הודיעו הפסיכיאטרים שהוא בסדר ושחררו אותו לרחוב. לכן זה לא פתרון. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       זה פתרון טוב. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת אלדד, הדיון הרפואי הוא על חשבון זמנך.
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לא.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       כן, זה דיון רפואי.
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לא, שאלו, עניתי. אנחנו מכירים את כללי המשחק פה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אז אל תענה. אתה רשאי להמשיך. אנא המשך. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - - - 
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אלה שבאים למסור את ארץ-ישראל ואת ירושלים ואת הר-הבית ואת שדות נחל-עוז ואת חבל לכיש לשוליים שבשוליים של ארגון הרצח שנקרא אש"ף, וסבורים כי בכך אתם מוכיחים שיש עם מי לדבר - השאלה היא, כמובן, לא אם יש עם מי לדבר אלא על מה מדברים. אני מוכן לדבר עם יאסר ערפאת מחר בבוקר על הסדרי יישובם מחדש של הפליטים משכם ומעזה בירדן. אני מוכן לדבר אתו. עם אוסאמה בן-לאדן אפשר לדבר על ההתאבדות הלאומית שאתם מציעים. הבעיה היא לא אם יש עם מי לדבר, אלא על מה אתם מדברים. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       על שלום. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       על מה אתם מדברים?
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אתם נושאים את שם השלום לשווא, וצריך להוריד אחת ולתמיד את הטיעון הדמגוגי הזה, שפה הוכחתם שיש עם מי לדבר. אבל אתם שבתם וחשפתם לאן מובילה הפוסט-ציונות.
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       חבר הכנסת, בבקשה תתנצל על מה שאמרת, יושב-ראש ועדת האתיקה. 
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אין לי ויכוח עם חברי הכנסת הערבים. אין לי ויכוח עם אויבים, יש לי ויכוח עם אחים. אתם שבתם וחשפתם לאן מובילה אותנו - - - 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       לא חברי כנסת, לא נבחרי ציבור, אויבים?
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אתה מתייחס אליהם כאל אויבים? 
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני מתייחס לאויבים כמי שמייחל לחורבנה של מדינת ישראל. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       תתבייש לך. 
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מי שמייחל לחורבנה של מדינת ישראל ורוצה להקים על חורבותיה מדינה פלסטינית נוספת על זו שאתם מתכננים לנו, אליו אני מתייחס כאל אויב. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אנחנו רוצים שתי מדינות לשני העמים. 
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אתם שבתם וחשפתם לאן מובילה הפוסט-ציונות. חותמי מסמך ז'נבה לא התקשו כלל לוותר על הר-הבית ועל ירושלים ועל חברון ועל אריאל, כי מעולם לא היו שלכם. אתם מרחפים בחלל הארץ הזאת נטולי שורשים, בלי עבר, ולכן גם בלי עתיד, וסופה של התוכנית להוביל אותנו לגלות חדשה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       תתנצל על מה שאמרת. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       על מה? לברכה מותר להגיד מה שהוא רוצה?
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אנא סיים, חבר הכנסת אלדד. 
       

אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       משפט לסיום. בימי ברק בקמפ-דייוויד, כשמשהו יהודי עוד בלם את ברק בסוגיית הר-הבית, הציע שלמה בן-עמי פתרון יצירתי: הריבונות על הר-הבית תחולק לשניים, אבל לא שטח ההר במאונך, אלא במאוזן, ומעבה האדמה ליהודים. בהסכם ז'נבה אתם מרחיבים את הרעיון היצירתי הזה לכל הארץ: היהודים יהיו מתחת לאדמה והערבים יקבלו את פלסטין הגדולה לשיטתכם. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. ישיב ממלא-מקום ראש הממשלה, השר אהוד אולמרט. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אתה תתייחס גם לדוח של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה על האבטלה?
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אתה מכבד את עצמך? 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       קצת הומור...
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       שמע, אני פוחד ממך, אתה יודע את זה. לא קל לי. 
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני מוכרח  לומר על-פי הנסיבות, שייתכן מאוד שמספר הנוכחים באולם הוא שמשקף את החשיבות האמיתית של הסכמי ז'נבה. חס וחלילה אינני רוצה לפגוע בכל אחד מהנוכחים, אבל בכל זאת, אם רק תשעה, עשרה חברי כנסת מתוך 120 מעניין אותם הדיון הזה, וגם חלק מהמציעים כבר לא מעוניינים להיות בו, כנראה באמת כל הנושא הזה לא כל כך חשוב. 
       
       בכל זאת, ברשותך, גברתי, אני רוצה לומר דברים מספר. אני אינני שותף – ואני אומר את זה מייד כדי לקבוע את מסגרת ההתייחסות שלי – לדיבורים בנוסח ההעמדה לדין בכלל ולא לעבירות כאלה ואחרות בפרט. זאת לא המסגרת, זה לא האמצעי וזאת לא הדרך, ואני גם  לא מאמין בזה. אני חושב שכל אלה שהיו שותפים למהלך הזה, היו שותפים למהלך מזיק, הם שותפים למהלך בלתי נסבל, הם ישלמו על זה מחיר ציבורי כבד מאוד שנים רבות, אבל זה נשאר במסגרת הוויכוח הציבורי שהדמוקרטיה הישראלית יכולה לשאת וצריכה לשאת.
        
       עכשיו אני רוצה לומר מלה על צד הצורה, אם כי אני אומר שבעיני זה לא הדבר המרכזי. בחיינו, בוודאי בחברה פתוחה כפי שאנחנו, וגם בדינמיקה של יחסים שבכל זאת נוצרו עם פלסטינים במשך שנים רבות, זה די טבעי שאנשים נפגשים ומשוחחים. אילו כל העניין היה מתמצה בדינמיקה מן הסוג הזה שאפיינה את מערכת היחסים של ישראלים עם פלסטינים מכל מיני רבדים או סקציות או מגזרים של החברה הישראלית והפלסטינית, זה כשלעצמו לא היה מעורר דרמה מיוחדת. כבר קרה שנסעו, ואין עיר באירופה שלא התבשמה מניחוח המפגשים המשותפים הללו בזמן זה או אחר בשנים האחרונות. כל אחד מאלה שיושבים כאן, אם אני זוכר היטב, כבר השתתף בדיונים כאלה. 
       
       פה היה משהו שהוא חריג בחומרתו, ואני חושב שאתם הנחתם את היסוד לתקדים, שאתם עצמכם עוד יבוא יום ותצטערו עליו מאוד. אתם לא סתם נפגשתם לשיחות של אנשים מודאגים ואזרחים חרדים שרוצים יחד עם שכנים לשבת ולדון על העניינים. אתם עירבתם ממשלות זרות. אתם גרמתם לכך שממשלות זרות קיבלו לגיטימציה לעסוק בפעולה, שעל פניה נושאת אופי חתרני נגד ממשלה ריבונית. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       מה חתרני פה?
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אפילו ההסכם שלכם, הטיוטה שלכם, חתומה על-ידי חותמת רשמית של ממשלה זרה. זה לא הפריע לכם בשום רגע?
       
חיים אורון (מרצ):
       
       זה לא נכון מה שאתה אומר. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       זה כן נכון. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       זה לא נכון, אהוד. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       זה נכון, ועוד איך נכון. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אם היה לי זמן הייתי אומר ומסביר. היא לא נחתמה על-ידי שום ממשלה. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אין לי זמן בלתי מוגבל. מדובר בחותמת של ממשלה זרה. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       שמאשרת שהטיוטה הזאת היא המסמך, זה הסיפור. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני ישבתי פה שעה ארוכה והקשבתי לכולכם, ולא הפרעתי ולו בקריאת ביניים אחת, למעט ההודעה שהודעתי בפומבי טרם נאומו של מר פינס ומייד בתום נאומו של מר פינס, וזה מתוך הקשר האישי העמוק שאני חש כלפיו, אבל לא הפרעתי לאף אחד, אז אל תפריע לי. 
       
       אני חוזר ואומר, אתה עכשיו אומר לי שזה רק כדי לאשר שהטיוטה קיימת ושזאת הטיוטה הנכונה. עירבתם ממשלות זרות בתהליך. עירבתם כסף של ממשלות זרות. אתם עשיתם פעולה, שאני לא רוצה לגעת בצדדים המשפטיים שלה, כי באמת לא זה הדבר החמור, אבל הוא חמור. הוא חסר תקדים. הוא גם מביש. הוא אפילו בלתי נחוץ כדי לגרום את הנזק שגרמתם ושאולי רציתם לשיטתכם לגרום לממשלת ישראל, אבל הוא מעיד על איבוד קנה המידה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       ראש הממשלה הגיע לשלטון בכסף זר. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       מה הנזק? תסביר לי מה הנזק בזה שמדברים שלום?
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אבל זה רק מעיד על איבוד מוחלט של חוש המידה, של חוש האחריות, של הרצינות שמתחייבת מקבוצת אנשים שמתיימרת ליטול על עצמה – אף שהיא לא קיבלה את זה, אף שאין לה – איזו יומרה של סמכות לדאוג לענייני העם והמדינה. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אז אתם בממשלה, תעשו אתם שלום. תעשו משהו מעשי. אל תבואו בטענות לאחרים, אתם בשלטון, אתם תעשו. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       שב רגע בשקט ותן לי לדבר. 
       
       זה באשר לצורה. אני רוצה לומר מלה לגבי הטקטיקה. חבורת ביילין, כפי שאני קורא לה, בראשותו של המניפולטור הבלתי-נלאה יוסי ביילין - - -
       
חיים אורון (מרצ):
       
       למה צריך לרדת לרמה הזאת? אמנון שחק, אני, מצנע.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       חבורת ביילין. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       לא, ביילין הוא אדם מאוד רציני. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       סליחה, אני אמרתי מלה אישית נגד מישהו?
       
חיים אורון (מרצ):
       
       לא, הרי כולנו חיים בארץ, תתמודד עם 30 אנשים מאנשי הרוח המרכזיים - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני אומר על כולם. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       על כולם, על הגנרלים, על הסופרים, על כולם. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       נכון, על כולם בראשותו של יוסי ביילין. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       מה אתה רוצה? תשמע מה שאני אומר. כולם שותפים להפגנה מופלאה של חוסר אחריות, של קלות דעת, של שטחיות בלתי נסבלת, וככל שדרגתם גבוהה יותר וככל שתואריהם נכבדים יותר, כך חמורה יותר ההפקרות, קלות הדעת והשטחיות שהם הפגינו. 
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       חיים, שים לב מי אומר את זה... 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       כן, זה מעורר פלצות. עכשיו אני אומר מלה על הטקטיקה. הרי הדבר החמור ביותר הוא שאתם, אותה חבורה נכבדה שאתה מדבר עליה – שאין טעם למנות את כל שמותיה, אבל היא באמת חבורה מאוד נכבדה - במשך שנים בעצם הפכתם את עצמכם למכשיר בידי גורמי הסירוב הקיצוניים ביותר של המחנה האש"פיסטי, כשאתם מסייעים להם להניח את היסוד להצדקת הסירוב שלהם, משום שכל פעם שהיה סיכוי להגיע לאיזו מסגרת של הבנה, אתם הייתם חוד החנית בשירותם, כדי לתת להם הצדקה למה לא כדאי להם לעשות את ההסכם שהיה אפשרי, כי אתם מוכנים לעוד ויתורים ולעוד התפרקות מנכסים. 

חיים אורון (מרצ):
       
       את זה ביבי אומר עליך, את זה שאול יהלום אומר עליך. אתה אומר את זה לי? ביבי אומר את זה עליך.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני אגיד לך מה ההבדל.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אני מקבל את זה ברצון, אבל אומרים את זה עליך.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       יפה. אם אתה מקבל את זה ברצון, אז קודם כול הסכמנו מה אתה עושה. עכשיו אני אגיד לך מה ההבדל. אני, לעניין זה, מייצג ממשלה שמקבלת החלטות. אני לא מייצג מישהו שפועל ללא סמכות, ללא מעמד מייצג, ללא גיבוי ציבורי של חלק משמעותי מהציבור הישראלי, אלא פועל נגד הממשלה. הרי זה העניין. לכן אף אחד - - -
       
חיים אורון (מרצ):
       
       ההסכם הוא ללא מעמד. כולם יודעים את זה - - -
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       על מה אתה מדבר?
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       ג'ומס, אתה יכול להמשיך להפריע לי. אני מבטיח לך שגם אם תפריע לי יותר, אני לא אציע לנקוט נגדך את האמצעים שחלק ממתקיפיכם מציעים לנקוט. אני אפילו לא אציע למנוע ממך את זכות הדיבור. להיפך. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       מבחינה פוליטית, אולי ציבורית, ככל שתדברו יותר, כך לפי דעתי תוכו יותר, אבל אם אתה רוצה,  תעשה את זה. 
       
       זה מבחינה טקטית. אני מסתכל על התהליך הזה ואני רואה איך הם בזים לכם. ואני מוכרח לומר - - -
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       מי?
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       הפלסטינים האלה. 
       
קריאה:
       
       - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       לא, אני לא אומר את זה עליהם. אני אומר את זה על אותם פלסטינים שאתם דיברתם אתם.
       
       עכשיו אני רוצה לומר לך באופן אישי שאני התביישתי בשבילך, ג'ומס, כששמעתי ציטוט של דבריך, ויכול להיות שלא אמרת את זה, אבל אם אמרת, אני מקווה שכאשר תחשוב על זה עוד פעם, אולי תצטער בשביל עצמך. באיזו גאווה - - -
       
חיים אורון (מרצ):
       
	- - -

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       תקשיב.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אני כבר חוזר בי, לפני שתצעק.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       באיזו גאווה, באיזו עליצות אתה אומר: מה זה בכלל מגדל-דוד? פעמיים בחיי הייתי בו. פעם אחת בתערוכה של צ'יהולי, ופעם אחת בחתונה של הבן של דן מרידור. כלומר, מדובר על אחד המקומות המשמעותיים ביותר לעם שלך, שאתה כביכול אומר שיש לך קשר אליו. אתה רוצה לוותר עליו? אני חושב שאתה עושה מעשה איוולת.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       תן לי לסיים. לא, לא, תן לי לסיים, תן לי לסיים. 
       
       אתה רוצה לוותר עליו? אני חושב שאתה עושה מעשה איוולת בלתי אחראי. תוותר עליו בכאב. הרי זה של עמך. מה הביזוי העצמי הזה, חוסר כל חוט השדרה הלאומי, שלך ושל חבריך?  "מה זה בשבילי המגדל-דוד הזה? פעמיים הייתי בו. קחו, קחו את הכול". אתה הרי הופך את הוויתור שלך לחסר ערך. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אתה מסכים עכשיו שאעיר הערה בשקט?
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אם זו תהיה האחרונה.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אחרונה.  אני אומר פה - - - הציטוט שצוטטתי הוא מדויק. רגע, תן לי עוד דקה.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       מה אתה רוצה? אני לא דיברתי.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       ההקשר היה בדיוק הפוך, ממש הפוך. ואני באתי ואמרתי: אני נלחם על התנחלויות שהפגנתי נגדן; אני נלחם על גבעת-זאב שארבע פעמים הפגנתי נגדה; אני נלחם על גוש-עציון שארבע פעמים נלחמתי נגדו. אני בא לפה עם כל המטען שלי כיהודי שהר-הבית ומגדל-דוד הם חלק ממורשתו, הם חלק מתפיסתו, הם חלק מערכיו, ולא כמישהו שהערכים הללו לא חשובים לו. ואם התיקון שלי שמופיע עכשיו בפרוטוקול - - - ואל תתחרו אתי עכשיו, לא באכפתיות לגבי חברון ולא באכפתיות לגבי ארץ-ישראל. ארץ-ישראל שייכת לי בדיוק כמו לכם, והפשרה שאני הולך עליה כואבת לי כמו לכם. רק מה? אני יודע את מחירה ואני מוכן לשלם אותו. לכן התחרות למי זה כואב יותר ולמי זה כואב פחות – היא לא לעניין.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       ג'ומס, נתתי לך הזדמנות לתקן את עצמך. אני שמח על דבר אחד, שלפחות בדיעבד תיקנת. הרי עד עכשיו, אף-על-פי שזה התפרסם לפני עשרה ימים, לא חשבת שצריך לתקן את זה. זה שנתתי לך הזדמנות לתקן את זה – אולי גם משום שזה גרם לך מצוקה - זו כבר איזו תרומה לתהליך חינוכי שאולי יניב פירות טובים יותר בעתיד, אינני יודע. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אבל אני רוצה לומר לך משהו. איפה אינני מקבל את הודעתך? ועכשיו גם התחייבת שלא תפריע יותר. אני אגיד לך משהו. אל תתחסד. אני לא בא לשפוט מה אתה מרגיש לגבי מורשתך. אני בא לומר לך שזה עד כדי כך חשוב לך שאתה מפקיר את כל הערכים הללו בחוסר אחריות, בצורה שמעוררת אצל כל אדם סביר – לגביך ולגבי כל חבריך – תחושה עמוקה, לא רק של כעס, אלא גם של חוסר הערכה לגבי הקשר בין האמירה שלך לבין מה שמסתתר מאחוריה, עם כל הכבוד, וזה נוגע לתוכן. אפשר להתווכח על הסדרי גבול כאלה או אחרים. מי נתן למישהו מכם סמכות, בשם העם היהודי, בקלות כזאת, בחוסר אחריות כזה, בשטחיות כזאת, להגיד על הר-הבית הזה "קחו אותו"? מה זה, זה שלך באופן פרטי? זה של החבורה הזאת, של 30 הנכבדים האלה?  היסטוריה שלמה, עם שלם - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
	אני לא אומר את זה לכם. אל תפריעו לי. אני לא אומר את זה לכם. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       זה לא היה? תשמע טוב מה שאני אומר לך. כשהעם היהודי בנה את בית-מקדשו על הר-הבית, אלף שנה אחרי זה עוד לא נולד פלסטיני אחד, ואל תדבר אתי על העם הפלסטיני אז. אל תעוות את ההיסטוריה ואל תמציא לך היסטוריה - - -
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אל תמציא לך היסטוריה שאין לך, שלא היתה לך, שאיננה שייכת, שאיננה קשורה למקום הזה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       40 שנה - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       איננה קשורה למקום הזה. על הריסות בית-מקדשנו נבנה - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       איפה? - - -
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - - 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       מוחמד, תקשיב. אל תפריעו לי, רבותי. אתם רוצים לדבר על שלום.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       ההיסטוריה - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אפילו לכבד את הזכות האלמנטרית של יריב פוליטי לדבר בלי שתפריעו לו אתם לא מסוגלים, וזאת אחרי שישבתי כאן ושמעתי את דברי ההבל של כולכם במשך שעה ארוכה.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אתה מדבר - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אתם לא מסוגלים, אבל מה? אני אגיד לך מה. בעניין הזה אני לא שונה מהפלסטינים שאתם מתווכחים אתם, כי אתם לא מסוגלים להאזין בכלל. גם לחברים שלכם אתם לא מסוגלים להאזין. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       את פרק ההטפות גמרנו - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       תראה, אתם טוענים שיש לכם זיקה עמוקה – מי זה "לכם"? ודאי שלפלסטינים אין ולא היתה, אבל הדת המוסלמית, יש שם מסגד שאין ספק בחשיבותו ובמרכזיותו - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       גם לפלסטינים - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       תסתכל על הבוז שאתם רוחשים לרגשות הדתיים של זולתכם. הרי רק כרגע, כשאני דיברתי על בית-המקדש, אמרת "איפה?"
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אתה אפילו לא מקשיב לדבריך.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       תשמע, 40 שנה - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
	אתם אין לכם הסבלנות הבסיסית - - -

קריאות:
       
       - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       ואתם, כשישבתם אתם, הגנתם על המורשת, הגנתם על ההיסטוריה, הגנתם על ערכי היסוד של העם היהודי, ואחרי זה ארזתם את כולם בעטיפה ואמרתם "קחו אותם". מי אתם בכלל שתיתנו אותם? מי אתם בכלל שתוותרו עליהם? מי אתם בכלל שתיטלו מהעם היהודי את מושא החלומות שלו והתפילות שלו, של אלפיים שנה, ותפזרו את זה? 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       בסוף אתה תוותר. אתה תוותר בסוף. בסוף אתה תוותר.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       ואתה בא אלי לכאן ואומר: אני לא יכול לעמוד מרוב כאב על הוויתור הזה. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אתה תוותר בסוף.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אתה נראה כל כך שמח. איזה כאב יש לך? איזה כאב היה להם? כהרף עין, בהבל פה ויתרתם על הדברים האלה. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אתה תוותר בסוף.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       גברתי היושבת-ראש, אני יכול להמשיך עוד ועוד, אבל אני רוצה להעלות עכשיו רק עוד נקודה אחת. איפה הכזב - - -
       
היו"ר אתי לבני:
       
	אתה מדבר כבר 20 דקות. 

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       זה בסדר, יש לי לפי התקנון, אבל - - -
       
חיים אורון (מרצ):
       
	לפי התקנון אין לך. יש לך עשר דקות. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       מתוך 20 הדקות, ב-12 לפחות היה לי שותף. 
       
       עכשיו אני רוצה לומר מלה גם על הכזב הזה, על מצג השווא הזה, בנושא הפליטים. רק נקודה אחת - הרי אי-אפשר פה לגשת לכל הנקודות. אני גם בכל זאת רוצה לומר דבר שנדמה לי שחשוב שייאמר בהקשר של העתיד.
       
       הטענה היא - פתרנו את זכות השיבה, מחקנו את הנושא הזה מסדר-היום. שקר וכזב. רבותי, הדבר החמור ביותר שמופיע כאן הוא, שהצדדים מכירים בכך שהחלטת העצרת הכללית 194, החלטת מועצת הביטחון וכו', הן הנוגעות לזכויות הפליטים הפלסטינים, הן הבסיס לפתרון נושא הפליטים.

חיים אורון (מרצ):
       
       - - -

קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       - - - 

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       זה נכון. נכון, נכון, נכון שאתם אחרי זה מסייגים את הביצוע, אבל אתם עושים שני דברים. אתם עושים שני דברים - קודם כול, קיבלתם את הבסיס המוסרי של התביעה הפלסטינית ההיסטורית מ-1948 ועד היום, שאנחנו נושאים באחריות לבעיית הפליטים - -

חיים אורון (מרצ):
       
       הם לא יודעים את זה, והם - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - -  בקבלת 194. בושה עליכם. 

חיים אורון (מרצ):
       
       הם לא יודעים את זה - - -

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       הם לא יודעים את זה... הם יושבים פה עכשיו ושותקים כי הם מלגלגים עליך. הם יודעים שאו שאתה מעמיד פנים או שאתה לא מבין שום דבר.

חיים אורון (מרצ):
       
       אני לא מבין שום דבר...

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אבל זה דבר אחד. אחרי זה - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - - 

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       עזוב, בחייך, דהאמשה, הרי שנינו מבינים זה את זה. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):

       
       - - - היא קיימת, היא נמצאת - - -

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:

       
       דבר אחד אתה לא תוכל להכחיש - שאתה ואני מבינים זה את זה מצוין. אל תכחיש. 
       
       הלאה. עכשיו לא רק זה שקיבלנו את האונוס המוסרי הזה, אלא אנחנו עושים דבר נוסף - אנחנו גם מתנדבים להשתתף בפיצוי, ותראו באיזו התחכמות. מילא שנשלם כספים. עכשיו אומרים ככה - היות שנפרק התנחלויות, אז את ההשקעות שלנו בהתנחלויות נקזז מהסכומים שאנחנו נצטרך לשלם לקרן שתפצה את הפליטים. 
       
       ואז מוסיפים עוד דבר. זו האירוניה הקטנה של החבר'ה האלה, שהם יותר פיקחים מכם. מה לעשות, הם הרבה יותר פיקחים מכם. תראה מה הם אומרים - -

חיים אורון (מרצ):
       
       יותר ממך לא, נכון?

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       
       - - למעט הנזק שההתנחלויות גרמו. כלומר, ככה בסוף הם מוסיפים איזה צ'ופצ'יק קטן. ככה - אנחנו צריכים להשתתף בקרן לפיצוי הפליטים - מי יודע, מיליארדים, עשרות מיליארדים. נמכור את המדינה, נמכור את הרכוש מלמעלה, מלמטה, הכול כדי לפצות את הפליטים. אבל ירד לנו קצת. מה ירד לנו? הרכוש שנשאיר בשטחים. ירד קצת, אבל בזה לא נגמר החשבון. אז הם יבדקו איזה נזק ההתנחלויות האלה גרמו, ועל הנזק הזה הם יפוצו עוד פעם, אז הוא יקזז את הערך. 
       
       אני אומר לכם, רבותי - - -

חיים אורון (מרצ):
       
       אין לך דעה טובה עלינו, נכון? 

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       לא שאין לי. לא, תראה, ג'ומס - - -

חיים אורון (מרצ):
       
       לא, לא. זה בסדר דווקא. 

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       דיברת, אמרת קודם בכאב. אני מדבר בכאב, למה? כי אני באמת חושב - שמע, אילו החבורה הזאת, מה שאני קורא לה חבורת ביילין, וזה מרגיז אותך, אני דווקא חשבתי שאתם גאים לחיות תחת כנפיו האינטלקטואליות - אילו חשבתי שהיא מורכבת מאנשים נקלים, נטולי כל ערך, אז מה צריך להתרגז? נו... מה מרגיז אותי? שאני חושב: איך נפלת, איך איבדתם את עשתונותיכם, איך איבדתם את חוש האחריות שלכם? איך אנשים כל כך מוכשרים, בעלי הישגים, בעלי יכולות - תרמו למדינת ישראל תרומות אדירות, אנשים שהם ממיטב הציבור הישראלי, שרשמו פרקים מפוארים בהיסטוריה הישראלית - לאיזו דרגה של השתטות, של חוסר כבוד עצמי, הגעתם. לכן אני כואב. אחרת, מה אכפת לי? 
       
       עכשיו אני רוצה לומר - איפה ההונאה מגיעה לשיאה? איך הם רוצים להצדיק את עצמם? הם אומרים: תשמעו, ממשלת ישראל לא עושה שום דבר. ריבונו של עולם, לפני כמה חודשים - שלושה-ארבעה חודשים - קיימנו ויכוח נוקב בממשלה - דרך אגב, חלק מהממשלה לא תומך, הוא התנגד - על תוכנית מדינית, מוסכמת, עם הרשות הפלסטינית המוסמכת ועם ממשלת ארצות-הברית, בתמיכת מרבית מדינות העולם. יוזמה מדינית - - -

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אבל ההסתייגויות שלכם לא היו מקובלות - -

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       נכון שהיו לנו הסתייגויות - 14 הסתייגויות - והנחנו אותן. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - לא על הפלסטינים ולא על - - -

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       ובכל זאת, כל הצדדים הללו, על בסיס ההסכמות הללו והמסגרת הזאת, התחילו במהלך. באיזו חוצפה אתם באים ואומרים: אין יוזמה, אין מהלך, אין שום דבר - -

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       איזה מהלך - - - על ההפצצות - - - איזה מהלך עשיתם חוץ מלהפציץ - - -

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - -  שקר וכזב. קיבלנו החלטה, אלא מה? שימו לב. מה קורה? וההחלטה הזאת אושרה על-ידי הרשות הפלסטינית. אושרה. עכשיו, בנוסח שאושר על-ידי הרשות הפלסטינית, לא על-ידי. מילא, אתה אומר: אני, יש לי הסתייגויות, אבל זה אושר על-ידם. הם מתחייבים לנהל מלחמה נגד הטרור. באים יוסי ביילין וג'ומס וחבריהם ואומרים: חבר'ה, למה צריך לדרוש מהם להתחייב להילחם נגד הטרור? לא מזכירים בכלל את הטרור. נעשה הסכם בלי להזכיר את הטרור. נו? ואתם רוצים שהפלסטינים לא יודו לכם ולא יכבדו אתכם ולא יעריכו אתכם? למה לא? 
       
       האמת היא שממשלת ישראל היתה מחויבת, והיא מחויבת למתווה שהתחיל הנשיא ב-24 ביוני, שגובש למהלך מדיני של מפת הדרכים. נכון שיש לנו הסתייגויות, וההסתייגויות הללו תהיינה חלק מתהליך של בירור ושל משא-ומתן לכשיבשילו הדברים האלה. ואנחנו גם היום איננו מנצלים את ההתמוטטות הטוטלית של המשטר הפנימי, של נפילת הממשלה הראשונה, של נפילת הממשלה השנייה, של סירובו של אבו-עלא - עוזרו, שחי תחת כנפי מכנסיו של ערפאת; אבו-עלא, גם הוא כבר לא רוצה להיות ראש ממשלה, משום שהוא יודע את האמת לגבי ערפאת וכוונותיו ורצונותיו. 
       
       ובתוך כל זה, למרות הכול, אנחנו איננו אומרים: בואו נברח ממפת הדרכים. לא. אנחנו רוצים שיבשילו תנאים כדי שאפשר יהיה להשתמש במסגרת הזאת כבסיס להמשך. 
       
       להגיד שממשלת ישראל - - -? להגיד לממשלת ישראל, נכון, שאמרה שהיא תהיה מוכנה להקמת מדינה פלסטינית, הרי רק אמרת את זה - אמרת את זה לשאול יהלום, אמרת את זה לאריה אלדד, שהם הרי נגד זה. או.קיי. הם נגד זה.

חיים אורון (מרצ):
       
       לא. אתה, נאום כזה כמו עכשיו - - - נגד מדינה פלסטינית. חכה, עוד תתבגר - - - אחרי ששכנעת אותי כל כך הרבה - - -

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       סליחה. תראה, הרי אני יכול להזכיר לך. הרי אני יכול להזכיר לך. תראה, ג'ומס - - -

חיים אורון (מרצ):
       
       לא, לא - - -

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני יכול להזכיר לך. הרי הבטחת לי לא להפריע.

חיים אורון (מרצ):
       
       מה הבטחתי לא להפריע - - -

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       הרי אתה לא מסוגל לקיים שום התחייבות. 

חיים אורון (מרצ):
       
       לא מסוגל... 

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       מה אתך? איך אתה רוצה שאני אחשוב שבדברים אחרים תוכל לקיים - אפילו פה אתה לא מסוגל. 


חיים אורון (מרצ):
       
       אז מה אתה כל כך נבהל?

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני לא נבהל. אני רק רוצה לומר לך, אני כבר ישבתי פה בכנסת, אתה יותר צעיר ממני, בהרבה שנים, מבחינה פרלמנטרית. 

חיים אורון (מרצ):
       
       מה לעשות. זה יתרון.

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       זה יתרון. אני ישבתי פה בכנסת כשנציגיך - נציגי התנועה הפוליטית שלך, מפ"ם, כי משם אתה בא - -

חיים אורון (מרצ):
       
       בטח. זה כבוד - - -

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - - כן, מתנועת הקיבוץ הארצי - ישבו פה, ליד שולחן הממשלה, והצביעו ביד בוטחת ובעוצמה, יחד עם גולדה מאיר, על כל הדברים שאתה ויוסי שריד פה קרעתם אותם לגזרים. אז אני יכול להזכיר לך נאומים ויכול להזכיר לך מעמדים, והזיכרון שלי מתפרס על תקופת נוכחות יותר ארוכה משלך בבניין הזה. לא נעשה חשבונות.
       
       העובדה היא שממשלת ישראל, בראשותו של אריק שרון - ונכון, אפשר לומר: אריק שרון אומר היום דברים שהוא לא אמר פעם. כל הכבוד. 

חיים אורון (מרצ):
       
       כל הכבוד...

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אז כך - אם הוא דבק בעמדה של לפני 30 שנה אתה אומר: דוגמטי, סטגנציה, לא משנה את דעותיו. אבל כשאדם משנה את דעותיו הוא צריך להתמוטט, כמו שאתם עושים? - -

חיים אורון (מרצ):
       
       הוא לא משנה - - -

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - -  הרי זאת גדולתו. הוא בהחלט שינה את דעותיו - - 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       הוא שינה רק בדיבור.

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
	- -  הוא אומר היום דברים שהוא לא אמר בעבר. ממשלת ישראל קיבלה החלטות שהמשמעות שלהן שונה מהמדיניות שהיתה לה בעבר. להגיד שאין לה תוכנית? יש לה תוכנית. יש לה תוכנית שנשיא ארצות-הברית תומך בה; יש לה תוכנית שהרשות הפלסטינית בעצם התחייבה לה; יש לה תוכנית שמרבית ארצות העולם הנאורות מבינות שהיא יכולה להיות הבסיס היחיד להמשך המשא-ומתן פה. אלא מה? אין לממשלת ישראל הזאת לא נכונות, לא רצון ולא הסכמה להשלים עם כוונות הרצח של גורמים שהם אויבי השלום ואויבי הסיכוי לעשות אי-פעם איזה תהליך פוליטי במזרח התיכון. 
       
	אנחנו בעניין הזה לעולם לא נתפשר. אנחנו נלך למפת הדרכים, אחרי שנרסק את ארגוני הטרור. הלוואי שהפלסטינים יעשו את זה כמו שהם התחייבו, אבל אם הם לא יעשו את זה, אנחנו נעשה את זה. ולצערי, כשעושים את זה, קורים מקרים טרגיים ששוברים את הלב לכולנו, גם לאזרחים חפים מפשע. זו לא מדיניותנו, זו לא כוונתנו, איננו רוצים בכך. אנחנו מצטערים צער עמוק. אני מביע כאן בשם ממשלת ישראל צער עמוק על כל אזרח פלסטיני שנפגע. מעולם לא נשלח חייל ישראלי לחסל אזרחים כאזרחים. לא באוטובוסים, לא בבתי-קפה, לא במסעדות, לא בבתי-ספר ולא בבתים פרטים, כפי שהפלסטינים עושים יום-יום. זה ההבדל. אני כואב את הכאב הזה, אבל אני לא בא לכאן לרגע אחד כמתנצל או כמי שמרגיש נחיתות מוסרית, שראוי להטפות מוסר של מישהו.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני מצטער מעומק לבי - - -

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       זה ההבדל, להביע את הצער, אבל אתה לא מצטער.

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       בשום פנים ואופן לא.  

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       זה ההבדל. זו שפלות מוסרית.

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אנחנו נמשיך לעשות את כל מה שדרוש כדי שאזרח ישראלי אחד לא יצטרך לחיות חס וחלילה בסכנה, שאיזה מחבל מתאבד מעזה, מג'באליה, מבית-חאנון או מיהודה ושומרון ימשיך לחדור כדי להרוג אזרחים ישראלים. בשום פנים ואופן.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אז תעשה שלום. אל תדבר ככה.

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       גברתי היושבת-ראש, אני חוזר וקובע: ממשלת ישראל - - -

קריאות:
       
       - - -

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       ממשלת ישראל תמשיך -  תשמע, אתה לא היית פה רוב הזמן, ודווקא התנהל דיון די סביר. אתה לא צריך להתרגש.

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       כבוד השר רוצה שלום, תאמינו לי.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אנחנו לא מאמינים.

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       גברתי היושבת-ראש, אני חוזר וקובע בשם ממשלת ישראל, שאנחנו נמשיך לראות במפת הדרכים, על בסיס המתווה של הנשיא בוש מ-24 ביוני 2002, את הבסיס להמשך התהליך המדיני הרלוונטי היחיד למזרח התיכון וליחסים שלנו עם הפלסטינים. אנחנו נמשיך להכות בטרור, במנהיגיו ובראשיו בכל מקום, ללא הגבלה, ונעשה מאמץ עליון, כפי שאנחנו עושים כל הזמן, שחס וחלילה לא ייפגעו אזרחים חפים מפשע; זאת מעולם לא היתה מטרתנו, וזה לא רצוננו, ואנחנו מצטערים צער עמוק על כל קורבן כזה. 
       
       מה שממשלת ישראל ורוב הישראלים סבורים, שעוד הרבה שנים הנייר הזה יישאר כאבן שאין לה הופכין בכספות של ממשלת שווייץ, משום שהציבור הישראלי ידחה את המסמך, את כותביו ואת חותמיו דחייה חד-משמעית - -

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       תשאיר את זה לציבור.

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - -  ויכה אותם ציבורית, כפי שראוי להם, כשתגיע שעת המבחן.
       
       אני מבקש להסיר את ההצעות מסדר-היום.

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה לכבוד השר. יש הצעות אחרות של חבר הכנסת איוב קרא, חבר הכנסת יעקב מרגי, חבר הכנסת דהאמשה וחבר הכנסת טיבי. לכל אחד יש דקה אחת. חבר הכנסת איוב קרא ישנו? לא. אחריו - חבר הכנסת מרגי.

יעקב מרגי (ש"ס):
       
       גברתי היושבת-ראש, במסגרת נאומי הקודם קראתי לראש הממשלה לעשות הכול על מנת להגיע לשלום. אך ראינו שהעם היושב בציון הוקיע את יוזמת ז'נבה והבוחר הוקיע מעל לכול את יוסי ביילין והרחיק אותו מבית מכובד זה. אני מתפלא שאנשים חושבים שגילו את אמריקה ויש עם מי לדבר. גם באוסלו דיברנו וחתמנו. אבל, לצערי הרב, השאלה היא לא אם יש עם מי לדבר אלא אם יש מי שיעשה טובה לעמו הנדכה.

היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת דהאמשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, טוב שחזרת - - -

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       לא עזבתי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אני רוצה להגיד לך, כאשר מתעלמים מעובדות ומהמציאות כפי שהיא, מגיעים לתוצאות אבסורדיות. הממשלה הזאת, כך אמרת בדבריך עכשיו - אתה מתעלם מזה שקיימים מסגדים. יש מסגד אל-אקצא ויש חראם אל-שריף ומתפללים שם יום-יום. לא שהם עושים כאילו משהו אחר או דברים נוספים. זה מסגד כל הזמן. עובדה היסטורית, שתלמדו אחת ולתמיד: המסגד הזה הוקם 40 שנה לאחר בריאת העולם. כאשר אדם הראשון ירד ארצה, הוא הקים את המסגד הראשון במכה ואת המסגד השני פה, בירושלים. והוא כל הזמן מסגד. זה היסטוריה. 
       
       לעניין המציאות הפוליטית של היום, איך שאתם מנהלים את העניינים: להמשיך לאחז עיניים – אי-אפשר. לרמות את כולם כל הזמן – אי-אפשר, כבר אמרו חכמים. לרמות את כולם חלק מהזמן, זה ניתן, ואת זה עשיתם עם מפלגת העבודה בממשלת האחדות; עשיתם את זה לחלק מהציבור. אבל לרמות את כולנו ולדבר יפה ולהפגין רק כוח ולעשות מלחמה - תראה לאילו שיאים הגעתם היום? מה ברפיח ומה בעזה ומה בכל מקום. המציאות טופחת על פניכם, ולכן - - -

היו"ר אתי לבני:
       
       אני מבקשת לסיים. חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אני מסיים, גברתי. ולכן, לא תוכלו לרמות אותנו. אתם רוצים רק מלחמה, לא מבינים משהו אחר ולא רוצים משהו אחר. תודה רבה.

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       גברתי היושבת-ראש, אין זה מקרה שהשר אולמרט סירב בתוקף להתנצל על הרג האזרחים אתמול בעזה. נהרג רופא, נפגעו ילדים, אזרחים, בהפצצה מכוונת של חיל האוויר. כאשר מפציצים מקום אזרחי, נהרגים גם נושאי נשק. נכון, נהרגו נושאי נשק, אבל נהרגו אזרחים שהובא בחשבון מראש שהם ייהרגו. מעולם ממשלת ישראל לא התנצלה, וזה לא מקרה שהשר אולמרט המשיך בקו הזה ורק הביע צער. הבעת צער היא יציאת ידי חובה. התנצלות היא עמדה מוסרית ופוליטית. ובמבחן הזה השר אולמרט וממשלת ישראל כושלים ונכשלים פעם אחר פעם.

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. המציעים גדעון סער, טלב אלסאנע - למליאה? כולם למליאה.
       
       אנחנו מצביעים. בעד - מליאה, נגד - להסיר. אנחנו עוברים להצבעה. 

הצבעה מס' 2
       
בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום - 10
בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום - 4
ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

היו"ר אתי לבני:
       
       הנושא ייכלל בסדר-היום. 
       
       חברי הכנסת, הישיבה נעולה. תם סדר-היום. הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ו בתשרי התשס"ד, 22 באוקטובר 2003, בשעה 11:00. תודה רבה ולילה טוב.

       הישיבה ננעלה בשעה 18:50.
       
       

         
     
עמוד 86 מתוך 86

