﻿       
       חוברת ט'
       ישיבה כ"ג

       
       
הישיבה העשרים-ושלוש של הכנסת השש-עשרה
       יום שלישי, י"ח באייר התשס"ג (20 במאי 2003)
       ירושלים, הכנסת, שעה 16:02

       
       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברי הכנסת, היום י"ח באייר התשס"ג, ל"ג בעומר, 20 בחודש מאי 2003 למניינם. אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת. 
       
       רבותי חברי הכנסת, הודעה למזכיר הכנסת. 
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – 
       
       לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק שחרור על תנאי ממאסר (תיקון מס' 4) (הרכב ועדת שחרורים מיוחדת), התשס"ג-2003; והצעת חוק העבירות המינהליות (תיקון מס' 4) (תיקון), התשס"ג-2003. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה למזכיר הכנסת.
       
       
       
נאומים בני דקה

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברי הכנסת, היום יום שלישי, ישיבת הכנסת נפתחת בנאומים בני דקה. אבקש מחברי הכנסת הנוכחים והמבקשים להשתתף להצביע, ובכך אני אדע מי ישב באולם, והם יהיו הראשונים אשר יקבלו את רשות הדיבור. בבקשה להצביע. ראיתי את כולם, רבותי, ראיתי גם מי ישב ראשון והכול יבוא על מקומו. רבותי, תודה רבה. הסדרנים, נא להביא לי את טופס ההצבעה. תודה רבה. 
       
       ובכן, חברי הכנסת. חבר הכנסת משה גפני, בבקשה. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני מודה לך, אדוני היושב-ראש. 
       
       אני רוצה להתייחס בנאום שלי בן הדקה לסדר-היום של הכנסת. בסדר-היום של הכנסת, אדוני היושב-ראש, יש שני סעיפים: סעיף של נאומים בני דקה וסעיף על גילויי האנטישמיות בעולם.
       
       המשמעות של העניין, אדוני היושב-ראש, היא שהממשלה לא מגיעה כמעט לכנסת, שרים לא באים, ויתירה מכך, אני פונה לחברי הכנסת: הממשלה הזאת נשענת על רוב אוטומטי. היא מקווה שבאמצעות התוכנית שהיא קוראת לה "התוכנית להבראת כלכלת ישראל", היא בעצם תרוקן למשך השנה הקרובה את הכנסת מכל תוכן. לכנסת כמעט שלא תהיה משמעות, לחברי הכנסת כמעט שלא תהיה השפעה. הממשלה הזאת רוצה הצבעה אוטומטית על תוכנית שבעצם תרוקן את עבודת הכנסת מתוכן. 
       
       אני חושב, אדוני היושב-ראש, שתפקידך בראש ובראשונה כיושב-ראש הכנסת, המייצג אותנו, לומר לממשלה: א. שהם יבואו לכאן, שישיבו על הצעות - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - - שיהיו נוכחים; ב. אי-אפשר לעשות כזה דבר, להביא תוכנית - ומתכוונים להביא אותה בשבוע הבא לקריאה שנייה ושלישית - שתרוקן את עבודת הכנסת מכל תוכן. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת גפני. אני מוכרח לומר, שהממשלה מקפידה להופיע, לפחות נציגה. כמובן, אני מצר על כך שעדיין אין חקיקה ממשלתית שבאה לידי גיבוש ודיון בפני הכנסת. בכך אני בהחלט מפנה את תשומת לב הממשלה, שאחר כך עבודת החקיקה תהיה רבה ואת השבועות האלה עדיין לא מנצלים, אם כי הממשלה עסוקה כולה בנושא התוכנית הכלכלית - או בנושא הקרוי "התוכנית הכלכלית". כדי שלא להוסיף מחלוקת כאן, אני כבר אומר: "הקרוי התוכנית הכלכלית" - ועל כך יושבות הוועדות. 
       
       אני מודה לחבר הכנסת גפני. חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה. 
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, גם חבר הכנסת אריאל ביקש להירשם. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, אבל הוא לא היה פה, אז קודמים כמובן אלה שהיו כאן כאשר הצביעו. כמובן, ככל שיספיק הזמן כך ידברו חברים. בבקשה, חבר הכנסת אלדד. 
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בעוד כשעה אמורה להתחיל הפגנה מול הקונסוליה האמריקנית בירושלים בקריאה לשחרורו של יונתן פולארד. 18 שנה נמק האיש בכלא האמריקני. כל ראשי ממשלת ישראל כבר השתדלו אצל ידידינו לשחררו. אפילו רוצחים נקצב עונשם, מרגלים שוחררו, ורק הוא נמק בכלא - מה שנראה נקמנות או התחשבנות אישית שאין לה הסבר הגיוני. 
       
       והנה, נשיא ארצות-הברית מוביל ועומד בראש תוכנית מפת הדרכים, תוכנית שהיא אומנם רעה מאוד בעיני, כיוון שהיא מניחה הקמת מדינה פלסטינית ממערב לירדן, אבל לצורך זה זקוקה ארצות-הברית לחזק את מעמדו הרופף של משיח השקר החדש אבו-מאזן וצריך לעשות לו מחוות. 
       
       לפיכך אני מציע, חברי חברי הכנסת, שתתקיים עסקה משולשת: ארצות-הברית תשחרר את פולארד, ישראל תשחרר את מרואן ברגותי והרשות הפלסטינית תסגיר לידי ישראל את רוצחי השר גנדי, השם ייקום דמו - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. 
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - -  המבלים היום בתנאי מלון ביריחו. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה.  חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת מגלי והבה, ואחריו - חבר הכנסת רן כהן. בבקשה, חבר הכנסת איתן כבל.
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בסוף הקדנציה הקודמת של הכנסת התקבלה הצעת חוק שהובלתי יחד עם מי שהוא היום שר העבודה והרווחה, שהכיר בנושא האבטחה כעבודה מועדפת לחיילים משוחררים. המחשבה היתה גם לאפשר לחיילים משוחררים לעסוק במקצוע שהוא נדרש, לצערנו, וגם להכניס למערכת הזאת כוחות צעירים, טובים, שיוכלו לעמוד בעניין כמו שצריך. 
       
       לצערי, הממשלה החליטה לבטל את החוק הזה. בימים האלה - אני פונה אליך, אדוני 
היושב-ראש - דווקא בימים האלה, כשהפיגועים מספרם לא פוחת אלא גדל ואנחנו רואים איזו חשיבות גדולה יש לאיכותם של המאבטחים שנמצאים בימים אלה בקו החזית, אני פונה לכנסת להתאחד ולשנות את רוע הגזירה. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת איתן כבל. חבר הכנסת מגלי והבה, ואחריו - חבר הכנסת רן כהן.
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, 48 שעות של התקפות טרור בלתי פוסקות על אזרחים שלווים, אנשים, נשים וטף; גם ישראלים, גם יהודים, גם ערבים. את הנושא הזה אנחנו צריכים לגנות, ואני, במיוחד, מגנה אותו. 
       
       אני קורא מכאן לכל אלה שעדיין מצפונם רחוק, או הסתירו אותו באיזה מקום, שיפעלו להפסקת הטרור. אני קורא לצד הפלסטיני במיוחד, שיפסיקו לפעול נגד עמם. העם משלם מחיר יקר על כך שטרוריסטים שפלים מגיעים ומפוצצים את עצמם והורגים חפים מפשע.
       
       אני מצטרף לקריאתו של חבר הכנסת איתן כבל,  וזו ההזדמנות לברך את המאבטחים שעושים את עבודתם נאמנה, והם לא שייכים לשום מערך או ארגון שיגן עליהם. אנחנו מוקירים את פעולותיהם, ואנחנו נחזק את כל מה שניתן כאן בכנסת הזאת על מנת שהמקצוע הזה יהיה ראוי.  

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. אלה נאומים בני דקה, נא לזכור, רבותי חברי הכנסת. חבר הכנסת רן כהן, בבקשה. ואחריו – חבר הכנסת וילן.
       
רן כהן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש,  לא לשם הרוח הטובה, אלא באמת לגוף העניין, אני מצטרף לשני חברי שדיברו כאן קודם, גם חבר הכנסת איתן כבל וגם חבר הכנסת והבה. אני חושב שהכרה בעבודת המאבטחים כבעבודה מועדפת היא דבר אלמנטרי. היום הם נהרגים על הגנת המקומות שעליהם הם מגינים, ואני מצטרף בכל לב לדוברים שקוראים לרשות הפלסטינית לעקור את הטרור ולחסל אותו. אלה מרצחים שפלים.
       
       אבל, אדוני היושב-ראש, אני בא  להאיר בדקה אחת את מה ששמעתי עכשיו, ב=16:00, אחרי החדשות - על עלייה באבטלה בישראל. ואני גם בא מישיבה של הוועדה לעניין העובדים הזרים, שבראשה אני מתכבד לעמוד, והנה לידיעתך, אדוני יושב-ראש הכנסת, מסר לנו ניצב גנות, שבמהלך תשעת החודשים מאז ספטמבר האחרון העבירה מינהלת ההגירה לארצותיהם למעלה מ=40,000 עובדים זרים בלתי חוקיים. והנה, למרות ההעברה הזאת לארצותיהם, מספר המובטלים הישראלים גדל, וזה מאוד מאוד חבל.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אלה נאומים בני דקה ולא הצעה לסדר-היום.
       
רן כהן (מרצ):
       
       אני מסיים בקריאה לממשלת ישראל לעשות דבר אחד – להפסיק לייבא עובדים זרים לישראל ולעודד מובטלים ישראלים לעבוד במקומם במשק הישראלי. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת רן כהן. אני מבקש לזכור לא לברך את הקודמים, כי זה בזבז לך חצי דקה. חבר הכנסת אבשלום וילן, בבקשה.
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אינני יודע כמה מחברי הכנסת שמו לב, אבל מחר ב=10:30 תצביע ועדת הכלכלה על פרק בחוק ההסדרים שעיקרו השתלטות, או הייתי אומר בעצם פירוק שירות השידור הציבורי -  הטלוויזיה, הערוץ הראשון והרדיו -  מכל נכסיו.
       
       על-פי  הצעת החוק, אם תעבור מחר, בעצם לא יהיו יותר לטלוויזיה הישראלית שום אמצעים. לרדיו – כל מתחרה, אם יש לו קשרים טובים לחברי מרכז, יוכל לרכוש רדיו אזורי, להוריד אותו לארצי ובעצם לרוקן את רשת ב', רשת ג', מתוכנן, ודאי את "גלי צה"ל".
       
       אני פונה לחברי הכנסת – איש לא דן בזה, איש לא ראה את ההצעה, היא הגיעה בהחטף ובאקראי. אני לא רוצה לייחס כוונות רעות למי שניסח אותה, אבל אני קורא לכולנו להתלכד, מעבר לכל השקפות  פוליטיות, כדי להגן על השידור הציבורי. תודה, אדוני היושב-ראש.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת וילן, שסיים בדיוק בזמן. חבר הכנסת אליעזר כהן, ואחריו – חבר  הכנסת אילן שלגי.
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, האלוף במילואים מתן וילנאי ולוחם סיירת מטכ"ל חבר הכנסת  אבו  וילן, אני רוצה לספר להם, שבימים אלה, שסרבני הגיוס מככבים בכותרות העיתונים, פגשתי לוחם צנחנים שאמר לי שהוא נקרא בצו-8 ב"חומת מגן", והוא מבקש שיקראו לו  שוב בצו-8. כי בלי הכרעה צבאית לא יהיה שום הסדר מדיני. הלוחמים של צה"ל מוכנים לשרת את המדינה. כדאי שהמפקדים בצה"ל ומפקדי המילואים ידעו את זה. צה"ל עוד לא התעייף, ויש מי שיעשה עת העבודה. העבודה לא תיעשה מעצמה. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת אליעזר כהן. חבר הכנסת אילן שלגי, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       הרב עובדיה יוסף, המרן, הודיע לאחרונה ש"חוק" שווה בגימטריה ל"גיהנום". אני מבקש לומר לו, שבגימטריה גם "מדע" שווה ל"חוק", וגם "חילוני" שווה ל"חוק",  כולם 114. אני מודיע בזה, כי כמו רוב אזרחי המדינה אני גאה להיות חילוני התומך בקידום המדע ובשלטון החוק בישראל. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת שלגי. חבר הכנסת נסים זאב - בבקשה, אדוני. אחריו - חבר הכנסת אופיר פינס.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       משפט אחד לחבר הכנסת שלגי. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       על חשבונך. אתה מקבל דקה  מלאה.

נסים זאב (ש"ס):
       
       על חשבוני. אנחנו בגיהינום בלי גימטריות. אנחנו ממש בגיהינום מבחינה כלכלית, מבחינה ביטחונית. מה שעם ישראל עובר פה זה גיהינום אמיתי. 
       
       בנושא התחבורה, אדוני היושב-ראש, לא מזמן שמעתי את שר התחבורה אומר בעקבות פיגוע שהיה בתל-אביב באוטובוסים אחרים, לצערנו הרב, שבתוך זמן קצר הוא מתכוון להפעיל כמעט בכל אוטובוס שמירה. אנחנו עדים לכך שפחות או יותר במקומות מרכזיים יש שומרים, אבל באוטובוסים עד לרגע זה לא  ראינו שום שינוי, ולצערי הרב היה אולי אפשר למנוע את הפיגועים האחרונים אם היתה יותר שמירה, כפי שיש בקניונים ובמקומות אחרים. אז לתשומת לבו של שר התחבורה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת נסים זאב. חבר הכנסת אופיר פינס, ואחריו – יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת גדעון סער. בבקשה, אדוני.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       תודה. אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול, לנוכח ל"ג בעומר, הפסיקה הכנסת את פעילותה ב=17:25.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ב=17:55.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לפי השעון שלי 17:25.
       
קריאות:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, חבר הכנסת פינס נמצא בדקה.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       חברים, לפי השעון שלי 17:25. אמר היושב-ראש 17:55, לא אתווכח אתו. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       תיכף תשמע שלפי השעון שלו דקה היא לא דקה בשעון שלך. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני עצרתי את הזמן, זה בסדר. רבותי חברי הכנסת, אולי צריך להזכיר לכם שאנחנו נמצאים בדיון.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני רוצה להתחיל מהתחלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאפס את השעון. אנחנו נמצאים בנאומים בני דקה. כאשר אנחנו הצבענו היו פה כעשרה חברי הכנסת. לאחר מכן נוספו עוד 12 חברי הכנסת. בנאומים בני דקה לכל אדם יש הזכות לומר במשך דקה את מה שהוא רוצה. לא להפריע. תודה רבה.  בבקשה.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אתמול, לרגל חג ל"ג בעומר, סיימנו את ישיבת  הכנסת בשעה 17:55, והיום אני הודעתי ללשכה שלי שאין חופשות, אין יציאות, אין קיזוזים. ידעתי שבטח יהיה יום ארוך מאוד בכנסת, כי אתמול היה יום נורא  קצר. הפלא ופלא, הודיע יושב-ראש הכנסת שהשרים לא מכירים בכבודה של הכנסת. במלים אחרות, שמים פס על הכנסת. לא באים לכנסת היום לדיונים. למה? ככה. אני אומר לך, אדוני היושב-ראש,  זאת שערורייה. השרים עושים דין לעצמם. הממשלה  מזלזלת בכנסת. הכנסת הופכת להיות  כלי ריק ולא רלוונטית. אם אתם חושבים שזו בעיה רק של האופוזיציה, יש לכם טעות. הבעיה היא איך העסק כאן מתנהל. אני מציע לקחת את זה לתשומת הלב ולדבר על כך בנשיאות. 
       
       לגבי השבוע הבא, אני רוצה להציע ליושב-ראש, ראיתי את סדר-היום, שהכול זו התוכנית הכלכלית מבוקר עד לילה וכדומה, ואין ועדות. גם זה לדעתי לא נכון, אבל החלטתם – החלטתם. מה שאני מציע, לפחות ביום שני הרי לא תהיינה ועדות בין  08:00 ל=10:00. זה שטויות. תאפשרו לפחות לוועדות להתכנס ביום שני. תתחילו את המליאה בשעה 11:00 ותנו לוועדות לעשות דיון בין  09:00 ל=11:00, לפחות שאת זה נציל ושלא הכול ייפסק.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. אני מאוד מודה. לפני שחבר הכנסת גדעון סער מקבל את רשות הדיבור, שתי תשובות. יום שלישי הוא יום של הממשלה  שמביאה חקיקה, כפי שזכור  ליושב-ראש הקואליציה לשעבר. הממשלה לא מביאה חקיקה, ועל כך הלנתי כבר בתחילת הישיבה. אנחנו לא יכולים לגבי נושאים של הצעות לסדר-היום  והצעות חוק לחייב את הממשלה לבוא ביום שלישי, אלא אם כן היא מסכימה, ואני בהחלט מציע גם לאופוזיציה להיות נוכחת כאן. זה יחייב את הממשלה להיות כאן הרבה יותר. 
       
       חבר הכנסת גדעון סער, יושב-ראש הקואליציה, בבקשה.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, השבוע שברה האופוזיציה משמאל שיאים חדשים בחוסר אחריות ממלכתית. אחרי סדרה של פיגועים רצחניים, כולם באחריות הרשות הפלסטינית, שהיא יציר כפיו של אותו שמאל שהתפתה להאמין שאפשר להפקיר את ביטחון ישראל בידי כנופיות טרור – אחרי הסדרה הזאת של פיגועי הרצח באזרחים, איך מוצאת האופוזיציה לנכון להגיב? לתקוף את ראש ממשלת ישראל אריאל שרון, שהחליט תוך גילוי אחריות שהוא דוחה את ביקורו בוושינגטון ונשאר כאן על מנת לעמוד בראש המערכה  הביטחונית-המדינית. 
       
       אני חושב שבשיטה הזאת האופוזיציה משמאל תוסיף לכהן הרבה שנים בספסלים האלה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת גדעון סער. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, לא היית קודם, אבל בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מזעזע לקרוא ולשמוע, שבני נוער מצטרפים לסחר גוף ולמעשי זנות, ויש כאלה בין עשרות למאות, אף שיש מחלוקת לגבי מספרם. אני חושב שבצד כל הנושאים המטרידים והקשים שאנחנו מצויים בהם, יש מקום וחייבים לתת את הדעת גם על העניין הזה. הלוואי שהממשלה היתה בכלל נמצאת וקיימת ויכולה לעשות גם משהו בכיוון הזה. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. חבר הכנסת דניאל בנלולו, בבקשה.

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, ידידי חברי הכנסת, דווקא היום בל"ג בעומר אני רוצה להתייחס לשרשרת אירועי הטרור - אתמול בעפולה, בשבת בקזבלנקה - המוכיחים שוב כי לטרור אין גבולות, ואיום הטרור הוא הרסני לכל האנושות. 
       
       כיליד מרוקו, ידידי חברי הכנסת, אני רוצה לספר לכם, שיחסי השכנות בין יהודים לערבים היו אמיתיים, ללא שום אינטרס.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       היו ונשארו. 

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       זה היה מודל לחיקוי אמיתי הנובע מחברות אמיתית ולא מאינטרסים לאומיים. בימים אלו אנחנו צריכים לאמץ התנהגות זו. 
       
       ביום ל"ג בעומר נפסקים מנהגי האבלות שנוהגים מכיוון שתלמידי רבי עקיבא לא נהגו כבוד זה בזה. דווקא בתקופה קשה זו אנחנו צריכים להתאחד, יהודים ויהודים, יהודים וערבים, לנהוג כבוד זה בזה. מי ייתן שמיום זה שמפסיקים מנהגי האבלות לא נדע עוד פיגוע טרור מכל סוג שהוא. תודה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת בנלולו. חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה - חבר הכנסת אורי אריאל. אחריו - חבר הכנסת אחמד טיבי.

זהבה גלאון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, אומנם חבר הכנסת נסים זאב יש לו בקשה מיוחדת, אבל אני אדבר, ברשותך, חבר הכנסת זאב, על זילות הכנסת שנעשית על-ידי הממשלה.
       
       העובדה שיושב כאן השר עוזי לנדאו, ויש לי אליו הרבה כבוד, אני לא אומרת את זה 
בציניות - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא גם לא תורן. הוא שמע שאין שר והוא הגיע.

זהבה גלאון (מרצ):
       
       נכון, הוא הזדעק, הוא הוזעק לאולם המליאה, כי המליאה ריקה. שולחן ממשלה כל כך גדול, כל כך רחב, לא היה שר אחד לרפואה.
       
       אדוני היושב-ראש, אתה, שכבוד הכנסת לנגד עיניך, היית צריך לדאוג לכבודנו, לכבודם של חברי הכנסת שיושבים כאן ומעלים הצעות כל כך חשובות לסדר-היום, ואף שר אינו מכבד את הכנסת בנוכחותו.   אני חושבת שזה לא לכבודה של הכנסת, זה לא לכבודנו שבאים לכאן חברי כנסת שרוצים כל היום לעסוק בפעילות פרלמנטרית תקיפה, אופוזיציונית, אם יורשה לי לומר, ואין לנו שרים להתגולל עליהם. איך אנחנו יכולים לעבוד כך?  אדוני היושב-ראש, אנה אנחנו באים?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחברת הכנסת גלאון. אני מודה לשר עוזי לנדאו, שגם יוכל להשיב על כל ההצעות שהיו. אבל אני מוכרח לומר, ואני שומע לגברת גלאון, השרים התורנים שלא הגיעו הם - וכך נתחיל - השר מאיר שטרית והשרה יהודית נאות. כך נכריז. הייתי מכריז על הפסקה עד שהממשלה תגיע. למזלנו, השר לנדאו נמצא כאן והגיע ממקום שהוא הוזעק ממנו. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       לדעתי, הממשלה נמצאת בדיון - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אריאל, האם אדוני עדיין רוצה לדבר? בבקשה, אדוני.

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר - - - 

השר עוזי לנדאו:
       
       חברת הכנסת גלאון, איך זה שמכל סיעת מרצ רק את פה?

זהבה גלאון (מרצ):
       
       זה עניין פרופורציונלי, זה האיכות...

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       שישית מהסיעה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, האם אנחנו יכולים לאפשר לאורי אריאל לקבל את יומו כאן בנאומים בני דקה? בבקשה, חבר הכנסת אריאל. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, נמסר לי שהאופוזיציה לוחצת על שר האוצר להוריד מהתוכנית הכלכלית את הסעיף בנושא מימון המפלגות. מדובר על קיצוץ של כ=40 מיליון שקלים, למיטב ידיעתי. אני מציע לכם להוריד את הלחצים ולהוריד את בקשתכם, למרות המצב הקשה שנתונות בו מפלגות רבות.   
       
       ראוי שהכנסת תהווה דוגמה אישית בעניין הזה, כמו בקיצוץ שכר חברי הכנסת והשרים, כמו בקיצוץ בתקציב הכנסת עצמו, כ=25 מיליון שקלים. גם פה, אדוני היושב-ראש, נמסר לי שכאילו הושמט הפרק הזה מהדיונים בוועדות. אם זה נכון, זה חמור מאוד וראוי להשיב את זה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הכנסת עשתה את המצווה עליה עוד לפני שהממשלה ביקשה.

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       זאת אומרת, היא קיצצה כבר לפחות 25 מיליון שקלים?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       27 מיליון שקלים.

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני מודה לאדוני על התשובה ועל המהירות. כך יאה.  זאת דוגמה אישית. ראוי שאנחנו, הנבחרים, ננהג כך גם בעניינים האחרים. תודה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת אורי אריאל. חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת חיים כץ.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שיעור ההצלחה בבחינות הבגרות ביישובים הערביים הוא כ=29%, כאשר שיעור ההצלחה, הזכאות לתעודת הבגרות, ביישובים יהודיים הוא כמעט 49%. ללמדך על פער גדול מאוד, והרי יש קשר בין מצב סוציו-אקונומי ובין שיעור ההצלחה והזכאות לתעודת בגרות. 
       
       מול הנתונים האלה התוכנית הכלכלית באה לקצץ עוד בחדרי לימוד, בתקנים, ועל כן מערכת החינוך במגזר הערבי תספוג עוד מכה קשה, שלא תעזור לה להתרומם מעל הסף הנמוך מאוד שאליו היא הגיעה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי. בבקשה, חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביום ראשון האחרון הסתיימה בשעה טובה שביתה די קשה במשק הישראלי. שני הנושאים שדובר בהם היו חקיקה בענייני עבודה ופנסיה, גמלאות. 
       
       לצערי, שמעתי היום בוועדת הכספים, שמשום-מה האוצר וההסתדרות הפסיקו לשבת בנושא הפנסיה. מפה אני קורא לשני הצדדים שיורידו קצת אגו, שייכנסו וישבו, כי הפנסיה נוגעת לפחות למיליון אזרחים. אני קורא מפה לשני הצדדים שימשיכו וייכנסו למשא-ומתן.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת חיים כץ. חבר הכנסת מתן וילנאי - בבקשה, אדוני השר לשעבר.

מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת,  רציתי לחזור ולהעלות את הנושא של המאבטחים והמאבטחות אשר נפגעים בפיגועי הטרור. העליתי היום הצעת חוק אשר עוסקת באנשים ובנשים הללו, שהם קו ההגנה האחרון שלנו בפיגועי הטרור לאחר שכל הדברים האחרים נכשלים, וזה קורה, אף שכוחות הביטחון עושים עבודה ממדרגה ראשונה, מצוינת. בסוף הם נמצאים בשנייה האחרונה מול מי שמנסה להתפוצץ.   כל מה שהעליתי, ואני מציע שהכנסת תיקח את כל הנושא על גבה, כפי שעשתה בנושא הדלקת המשואות בערב יום העצמאות -  שמאבטח או מאבטחת שנפגעים באירוע טרור יטופלו כאילו היו חיילי צה"ל. זה קורה עם אזרחים עובדי צבא, זה צריך לקרות גם אתם.  
       
       אני חושב שהכנסת כולה צריכה להתגייס למאמץ הזה כדי לייצב את מעמדם של המאבטחים ושל המאבטחות הללו.  תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת מתן וילנאי. חבר הכנסת יולי אדלשטיין, סגן היושב-ראש, בבקשה.

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, קודם כול ברצוני להשיב דווקא כמי שרגיש מאוד לכבודה של הכנסת לכמה מחברי שדיברו כאן לפני. בשום מקום בתקנון לא מופיע שחובה על הממשלה להיות נוכחת במליאה בעת נאומים בני דקה. השאלה הזאת עלתה כמה פעמים בכנסת הקודמת, כך קבעו היושב-ראש הקודם וחברי הנשיאות, לרבות היושב-ראש הנוכחי המכובד. אבל ודאי תמיד רצוי שיהיה נציג הממשלה באולם, וזה בהחלט מוסיף גם לממשלה וגם לכנסת. 
       
       בשניות שנותרו אני רוצה, כדרכי, להזכיר את גורלו המר של האסיר יונתן פולארד, ולומר שלצערי הרב חלף עוד שבוע ואנחנו עדיין לא השכלנו לעשות משהו לשחרורו. תודה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת יולי אדלשטיין. חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, בבקשה. אחריה - חבר הכנסת טלב אלסאנע. אחרון הדוברים – חבר הכנסת אהוד יתום. 
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       בשבוע שעבר פורסמו תוצאות של מחקר, שנערך עוד בשנת 2001, לגבי כיתות ד' 
בבתי-ספר בארץ, שממוקמים במקום 23 מתוך 35 במבחן הבין-לאומי של הבנת הנקרא. 
       
       אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות חשיבה מחודשת, איך קורה שהתלמידים שלנו לא שולטים בשפה העברית, פחות ופחות מבינים את מה שהם קוראים, והרמה שלהם נמוכה במקצועות נוספים שיש לתת עליהם את הדעת, כמו תנ"ך ומתמטיקה. צריך לעשות חשיבה מחודשת, כי בכל זאת הנוער והחינוך זה העתיד שלנו. 
       
       אני שומעת שמשרד החינוך מתכונן לעשות רפורמה בנושא, אבל רפורמה אינה מספיקה. צריך לעשות עוד חשיבה מחודשת, מדוע הילדים שלנו מבינים פחות ופחות את הנקרא, את העברית ואת המקצועות שהזכרתי – מתמטיקה ותנ"ך. הרפורמה לא מספיקה, אלא נדרשת גם חשיבה מחודשת, למה זה קורה לנו. צריך לפנות לכל הגורמים הקשורים בדבר. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחברת הכנסת גילה פינקלשטיין.  חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, בשל ההשלכות הקשות שיש לתוכנית הכלכלית, חובה לעשות חשבון נפש לגבי מקורות התעסוקה בקרב האוכלוסייה הערבית. 
       
       כבוד היושב-ראש, כידוע לך, האוכלוסייה הערבית במקור היא חקלאית, אבל במרוצת השנים לא נוצר אף קיבוץ ערבי אחד ואין מכסת מים לחקלאים. בעקבות זאת, היישובים הערביים הפכו להיות מקומות שינה ולינה בלבד, ונוצרה כלכלת תלות. היישובים הערביים לא יכולים לעמוד על רגליהם מבחינה תעסוקתית, הן באזורי מסחר, הן בתעשייה והן בחקלאות. 
       
       בשל הגזירות הכלכליות, יש חשיבות רבה לגיבוש תוכנית כלכלית שתאפשר לאוכלוסייה הערבית להתפרנס בכבוד ביישובים שלה על-ידי פיתוח מקורות תעסוקה, אם באזורי מסחר, אם באזורי חקלאות, אם באזורי תעשייה. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע. חבר הכנסת אהוד יתום, בבקשה. יסיים פרק זה בסדר-היום חבר הכנסת אברהם בורג, שהיה יוזם הרעיון של נאומים בני דקה. אדוני היושב-ראש לשעבר, אני מודיע לך ש=25 איש השתתפו בדיון, ולא עברה עוד חצי שעה. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אז אני אדבר 25 דקות. 
       
אהוד יתום (הליכוד):
       
       ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני מבקש להצטרף לקריאתו של חבר הכנסת מתן וילנאי. המאבטחים, שלמעשה משלימים את חומת המגן המודיעינית והפיזית שלנו, נוסף על משטרת ישראל, שירות הביטחון הכללי, צה"ל ומשמר הגבול, הם נכס שצריך לטפח אותו ולטפל בו ביסודיות. 
       
       אנחנו עושים מאמצים בכנסת להרים את קרנם, גם בנושאי הטיפול הסוציאלי הכולל וגם בנושאי השכר, ואנחנו נהיה מאוד שמחים אם תאושר, בין היתר, הצעת חוק שקושרת אותם לעבודה מועדפת. רק אתמול שילם עוד מאבטח בחייו ומאבטחת נפצעה קשה. הם חומת מגן אמיתית, שראויה לכל שבח. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת יתום. בבקשה, חבר הכנסת בורג. אם השר לנדאו רוצה להשיב על אחת מהאמירות בנאומים בני דקה, הוא מוזמן לדבר אחרי בורג. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מודה לך מאוד. 
       
       אני עוד בענייניה של התוכנית הכלכלית. כאשר הוגשה התוכנית הכלכלית לכנסת, היתה חרב של משבר פיננסי מונפת מעל ראשה של הכנסת, ולכן היא נדרשה גם לאשר שינוי תקציבי. עם קבלת הערבויות מארצות-הברית סר – או נדחה לפחות לעת עתה – הזמן של המשבר הפיננסי, השווקים בעולם מגיבים אחרת והבורסה בארץ מגיבה אחרת, בגלל הערבויות מארצות-הברית. 
       
       מסתבר שבתוך התקציב יש יסוד גדול מאוד שמעולם לא דנו בו – מה היא מדיניות הרווחה של מדינת ישראל? ישבו ארבע ועדות על מדיניות המיסוי של מדינת ישראל, אפילו לא אחת על מדיניות הרווחה של מדינת ישראל. 
       
       השאלה היא אם ייזום יושב-ראש הכנסת פנייה לשר האוצר - אולי לוועדת חקירה של הכנסת - על מנת להקים ועדה ציבורית שתדון במדיניות החברתית של ישראל ותציע הצעה שהיא לא מהיד לפה, או הייתי אומר מהחרב לצוואר, אלא תוכנית מקיפה לרפורמה במדיניות הרווחה של מדינת ישראל, לפחות עם אותו עומק דיון של הרפורמה במס שמוצעת לנו היום. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נשקול זאת בנשיאות. תודה לאדוני. רבותי חברי הכנסת, השר לנדאו מבקש להשיב על כמה התייחסויות של חברי הכנסת. 
       
השר עוזי לנדאו:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מצטרף להצעתו של חבר הכנסת בורג לקיים דיון בנושא הרווחה. 
       
       אני גם רוצה לקחת דוגמה שונה מזו שנותנת חברת הכנסת זהבה גלאון על הכבוד שיש להקנות לכנסת, לחבריה, לשריה וגם למי שהיה יושב-ראש הכנסת, ומאזין עכשיו בתשומת לב לדיבוריו, שלא על-פי רשות ושלא על-פי התקנון, של חבר הכנסת אחמד טיבי. 
       
       אני אמרתי לטובת הציבור, חבר הכנסת בורג, שאני מצטרף להצעתך שהכנסת תקיים דיון על נושאי רווחה, אבל לא רק על נושאי רווחה, אלא על סדרה שלמה של נושאים שהתוכנית הכלכלית היתה חייבת להעביר אותם במהירות, כי מהירות היא שם המשחק. צריך היה להגיע לתוכנית אחרת. 
       
       אבל אני רוצה להזכיר לכולם את מה שאמר שר האוצר: קודם רווחים, ומהם תבוא רווחה. אין רווחה בלי רווחים, ואין רווחים בלי עבודה קשה, וגדול הציבור במדינת ישראל שעדיין חי על משלמי מסים רבים ואיננו עובד. 
       
       ולכן הממשלה עושה כרגע ככל יכולתה כדי להעביר חזרה אל ארצותיהם ציבור גדול של אנשים הנמצאים כאן באופן לא חוקי. הם לא פושעים, ואני מציין את זה, אבל הם תופסים מקומות עבודה של ישראלים. אני חושב שאילו הייתי אני לפחות חבר הכנסת בורג, הייתי גם שולח ברכה לשר האוצר על ההישג הגדול שלו - - -
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אני אשלח לו בשבוע הבא בשם 52 חברי כנסת. 
       
השר עוזי לנדאו:
       
       לא תצטרך להתאמץ הרבה כדי להשיג מספר גדול הרבה יותר של חברי כנסת. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       את הקללות - - -
       
השר עוזי לנדאו:
       
       אני אינני מכיר שרים בעבר, שרי אוצר, שהצליחו לעמוד בעקשנות ולהביא לכך שיתחיל אפס קצה שינוי, גם מבני, של המשק. אני מקווה שהדברים האלה יימשכו. אני מודה לך, חבר הכנסת בורג, שהעלית את הנושא הזה לדיון. אני מקווה שגם מאוחר יותר הוא יקבל את ביטויו בדיונינו. 
       
       אם היינו מביטים יפה, חברת הכנסת גלאון, על מספר האנשים מן הקואליציה ומן האופוזיציה הבאים להקנות כבוד לכנסת ולדיונים האלה, היינו מגלים שיש כאן מספר גדול הרבה יותר של חברי קואליציה מאשר חברי כנסת מן האופוזיציה. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       זה BY DEFINITION. 
       
השר עוזי לנדאו:
       
       לא, בבניין, אני לא מדבר על מקומות אחרים. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       יש יותר חברי כנסת בקואליציה מאזרחים במדינת ישראל. 
       
השר עוזי לנדאו:
       
       לא רק זה, אני חושב שאם מפלגת העבודה תמשיך להתנהג כפי שהיא מתנהגת, מספרנו עוד יגדל.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       על זה נאמר: ארבעים יכנו לא יוסיף, 40 מכות קיבלנו מכם. 
       
השר עוזי לנדאו:
       
       ועל הים הכו כמה מכות? זה יכול גם להגיע ל=250, נכון? בסדר, אנחנו נגיע רחוק. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       זה פסוק אחר. 
       
השר עוזי לנדאו:
       
       אתה יודע מה, חבר הכנסת בורג? כשנגיע ל=120 - דיינו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אמור מעכשיו 250. 
       
השר עוזי לנדאו:
       
       חברת הכנסת גלאון, אני הייתי מצפה מסיעת מרצ ומנציגיה שירחשו לכנסת יותר כבוד וישלחו יותר מנציג אחד. פעם היה כאן "האיש הבודד לכנסת". אומנם זאת חברת הכנסת גלאון, ואני מעריך אותך מאוד, אבל ראוי שהסיעה שחורתת על דגלה את שם הדמוקרטיה והכבוד לכנסת והערכים החביבים, תוכיח את הדברים האלה במעשים. מילא, אנחנו על-פי דרככם עוברי בטל, לא אכפת לנו, אנחנו אוכלי חינם ופרזיטים. אבל אתם? שרק חברת הכנסת גלאון תהיה כאן?
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       השר לנדאו, זאת חברת הכנסת הכי טובה של מרצ. 

השר עוזי לנדאו:
       
       כן, אני מוכן לקבל את זה בהחלט. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בורג, הרי אלעזר בן עזריה, כשהיה בן 19, אמר - - -
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       בן 18. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבל אתם 19, אז הוא היה בערך בין 18 ל=19. בסוף הוא הצליח להגיע לגיל 19. הוא אמר: אבל הריני כבן 70 שנה. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       הריני כבן 70 שנה, ולא זכיתי שתיאמר יציאת מצרים בלילות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הרי אדוני יכול להגיד: הריני כבן סיעה של 70 חברי כנסת. 
       
השר עוזי לנדאו:
       
       אני חושב שאחרי רגע זה של עברית ומסורת ישראל, אני מחזיר את הכדור אל  היושב-ראש.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לשר לנדאו.


גילויי האנטישמיות בעולם
       [ "דברי הכנסת", חוב' ה', עמ'  791.]
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מבקש לעבור להמשך סדר-היום. היום אנחנו מקיימים דיון בנושא: גילויי האנטישמיות בעולם, בעקבות הצעות לסדר-היום של חברי הכנסת יאיר פרץ ויולי אדלשטיין. ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת יאיר פרץ, שהצעתו לסדר-היום אושרה על-ידי מליאת הכנסת ועלתה על סדר-היום. לכל אחד מכם עשר דקות לפתוח בדיון, ולאחר מכן ידברו חברי הכנסת לפי סדר הירשמם. אדוני חבר הכנסת יאיר פרץ יכול לנצל את עשר הדקות או לא לנצלן, אבל לא לעלות על עשר דקות.
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       לתומי חשבתי שאלה חמש דקות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם כך, אתה יכול להוסיף עוד כהנה וכהנה.
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני רוצה לחזור לדיון הקודם ולבקש להיענות להצעתו של היושב-ראש הקודם, חבר הכנסת אברהם בורג: הגיע הזמן שבמדינת ישראל, שחרתה על דגלה להיות מדינת רווחה, פעם אחת ולתמיד באמת נבחן את הסוגיה הזאת בצורה מעמיקה. ננסה באמת לגייס את מיטב המוחות של העם היהודי על מנת לבחון את הבעיות האמיתיות ולא לטייח. הביאו לנו עכשיו עוד תוכנית כלכלית, החמישית במספר, ושוב מקצצים אצל החלשים, ופוגעים בשכבות החלשות, בילדים, בגמלאים ובחד-הוריות. אדוני היושב-ראש, הגיע הזמן לבחון את הסוגיה הזאת בצורה ברורה, טובה ויעילה לטובת אזרחי מדינת ישראל.
       
       אדוני היושב-ראש, אנחנו עדים לפרץ ההולך וגובר, לגלי השנאה והשטנה כלפי בני אנוש, אשר כל חטאם הוא בכך שהם יהודים בני שנות דור ודור. אדוני היושב-ראש, אנו מקווים ומייחלים ומתפללים, כי העולם יתעשת, יבין, ישכיל וילמד, שאסונות ועוולות ושנאה שנעשו בדור אחד יביאו לסליחה, לאהבה, לקבלה ולשלום בדור האחר.
       
       עמיתי חברי הכנסת, לצערי הרב, לא כך הדבר. בימים אלו אנו עדים בכל רחבי העולם לתופעות של אנטישמיות, גזענות ורדיפה שמתפרצות וגוברות כלפי בני עמנו, ואינן נעלמות מן העולם ואף מרימות ראש במקומות רבים. אדוני היושב-ראש, רק לפני כמה ימים ניסו בני-בליעל לפגוע ביהודים חפים מפשע במלון במרוקו. אחד ממוקדי השנאה וההסתה נמצא קרוב מאוד אלינו - מעבר לגדר ההפרדה שעדיין לא הוקמה. אנו במו ידינו הבאנו לכאן מתוניס את ראשי המסיתים וזורעי הרעל. אדוני היושב-ראש, בנוסף, אנחנו נתנו להם גם כלים שינגחו אותנו - תחנות רדיו וטלוויזיה כדי שיוכלו לנהל את מלאכת ההסתה בעוצמה רבתי. זרעי הרעל הללו הצמיחו את המתאבדים שרצחו לנו מאות אנשים, נשים וטף על לא עוול בכפם - רק בשל יהדותם, בשל היותם יהודים.
       
       אדוני היושב-ראש, לפני כמה שבועות ציינו את יום השואה והגבורה, ודומה כאילו לא קרה דבר. כאילו לא נשרפו ספרי קודש, כאילו לא הוצתו בתי-כנסת וספרי הקודש שהיו בתוכם וכאילו לא עברנו את השואה. חמישים וכמה שנים שעברו כבר מחקו את הכול. גלי השנאה והגזענות, המגיעים מכל קצווי העולם, מגיעים לשיאים חדשים, שכמותם לא נראו מאז המלחמה ההיא.
       
       אדוני היושב-ראש, אנטישמיות היתה, הווה ותהיה כנראה, לצערי, גם בעתיד. לעתים היא רוחשת מתחת לפני השטח, ולעתים היא מרימה ראש. כך, אדוני היושב-ראש, בימים אלו השנאה והאנטישמיות מגיעות אלינו מכל קצוות העולם.
       
       אדוני היושב-ראש, עם זאת, מחובתנו לנהל מאבק חסר פשרות נגד האנטישמים ולעשות כל שבידינו לכרות את ראשה של המפלצת האנטישמית. חובה להזכיר לעולם כולו ובעיקר לעצמנו, כי אסור לשכוח, ומה שהיה - אסור שיחזור. אנו, אסור לנו לתת את ידנו לאותם אנשים שמסיתים לשנאה ולגזענות, שמטפטפים רעל, שמסיתים נגדנו בכל השיטות. אסור לנו לתת יד לנושא הזה. לכן חובה עלינו להתריע ולהזעיק את כל בני עמנו ואת אומות העולם, למען נפעל היום בנחישות על מנת לבער את המחלה הממארת שנקראת אנטישמיות. בכך נמנע אסונות ופגעים בחברה בישראל ובעולם כולו. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת יאיר פרץ. לפני השר ידבר חבר הכנסת בורג, כיוון שהוא צריך ללכת לאירוע משפחתי.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       לוויה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
        נאפשר גם לו. חבר הכנסת יולי אדלשטיין, בבקשה.
       
יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       השר יהיה בסוף?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר יכול להתחיל, להיות בסוף או מתי שהוא רוצה. השר יכול להתערב בכל רגע.
       
השר נתן שרנסקי:
       
       בסדר.
       
יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רבותי השרים, קודם כול, אני חייב לומר שאני מעריך מאוד את העובדה שיחסית מהר, במושגים של הכנסת, הגענו לדיון במליאה על הנושא הכאוב הזה: פרץ האנטישמיות ברחבי העולם - בעקבות הצעות דחופות לסדר-היום. אני חושב שבכך מביעה הכנסת, על כל גווניה ופלגיה, ללא הבדל של סיעות או קואליציה ואופוזיצה, את הרצינות שלה ביחס לנושא ואת רצונה לעסוק בו. 
       
       חברי חברי הכנסת ואדוני היושב-ראש, אני חושב שהרצון הזה הוא לא רק רצון מאולץ להעלות דברים על האג'נדה. דיבר על כך קודמי, חבר הכנסת יאיר פרץ. אנחנו עדיין לא 60 שנה מלאות לאחר השואה האיומה של יהדות אירופה ומדינות נוספות. היה רושם שאחרי מה שקרה באירופה הדברים כבר לא יכולים לחזור על עצמם, אבל מסתבר שהזיכרון של האנושות הוא זיכרון קצר. 
       
       אדוני היושב-ראש, יכול להיות שבמידה מסוימת אנחנו גם תורמים לכך. במה דברים אמורים? מטבע הדברים, מה אנחנו זוכרים, מה אנחנו מזכירים ומה אנחנו מלמדים מהשואה?  על-פי רוב את הנורא מכול: את תאי הגזים, את מחנות הריכוז, את השיא, האפופיאוזה של מה שקרה לפני כ=60 שנה. לפעמים אנחנו נוטים לשכוח בקלות יחסית איך הכול התחיל. תאי הגזים ומחנות הריכוז ומצעדי המוות לא התחילו פתאום, ולא יום בהיר אחד פתאום נשלחו היהודים לטרבלינקה ולאושוויץ. היתה התפתחות רבת שנים. היו מאמרים, ספרים ורמזים, והיה "קריסטל נאכט". עדיין לא דברים מהסוג שאנחנו מתארים. ההתפתחות הזאת, נראה שבשלב כלשהו איבדה האנושות שליטה עליה. הדברים התחילו להידרדר במהירות, כשאולי אפילו בהתחלה המסיתים עצמם לא שיערו לאן הדברים יגיעו, או לא שיערו שבקלות כזאת הם יוכלו להגיע לאן שהם הגיעו עם התוכניות הזדוניות של השמדת כל עם ישראל.
       
       לכן, עם כל הקושי שבהשוואה - אדוני היושב-ראש, אני עצמי לא משווה שום דבר, וגם תמיד מטיף לא להשוות ולא להשתמש במושגים פרט כנראה לנושא אחד: נושא האנטישמיות - כאן צריך להתריע, שכמו בנושאים רבים אחרים אתה יודע איפה אתה מתחיל ואתה לא יודע איפה אתה מסיים.
       
       והדברים לכאורה לאומניים -  נו, העם הזה לא מוצא חן בעיני מישהו, מותר לו לומר, יש חופש הביטוי. עלינו לזכור תמיד ולהזכיר ולהזהיר: הדברים האלה עלולים לצאת מכלל שליטה ולהתחיל להידרדר בכיוונים שאולי אפילו האומרים עצמם לא משערים אותם.

	אני רוצה לומר דבר נוסף. תמיד שואלים את השאלה הזאת: האם יש לזה אולי סיבות חברתיות, משטריות או אחרות. כל אחד מחפש בכל זאת איזה תירוץ הגיוני. 

       כאנקדוטה עצובה מאוד אני רוצה לספר לכם על ספר שיצא לאור בשנת 1918 - כמעט 100 שנה כבר חלפו;  פרופסור לוריא, ברוסיה דאז, היה היסטוריון נודע במיוחד, הוא כתב ספרים מאוד יפים על מצרים העתיקה ועל העולם העתיק כולו. ב=1918 הוא כתב ספר שנקרא "אנטישמיות בעולם העתיק". הספר עצמו הוא ספר מעניין, במיוחד בקטע שמלמד אותנו שכבר בעולם העתיק נתקלנו בתופעות שפרופסור לוריא מגדיר אותן כאנטישמיות. אבל, חברי חברי הכנסת, הדבר הכי מרתק הוא משפט אחד שכותב פרופסור לוריא בהקדמה לספר שלו. מה הוא כותב, בתמימות מסוימת? הוא כותב שהתחיל את העבודה על הספר ב=1915 או ב=1916. עם פרוץ מהפכת אוקטובר, המהפכה הסוציאליסטית ברוסיה, הוא הזניח את העבודה על הספר. הוא היה בטוח, אדוני היושב-ראש, שהמשטר השוויוני של מהפכת אוקטובר שיבוא עכשיו ברוסיה בעצם יעשה את הספר שלו ללא רלוונטי. הוא לא רצה להיות עוד היסטוריון שכותב עוד דוקטורט על משהו שהוא מצא בארכיון. שימו לב, באוקטובר 1917 היתה המהפכה. הוא שם את הספר הצדה. ב=1918 יצא הספר לאור. הספיקו לפרופסור לוריא חודשים ספורים להבין, תסלחו לי: לא משטר ולא נעליים.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
	גם על עניין זה: אין נביא בעירו. אתה רואה.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אתה יודע כמה יהודים לקחו את המהפכה הקומוניסטית על כתפיהם? הוא הבין שמזה טוב כבר לא יצא. 
       
יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       יכול להיות. 
       
	אדוני היושב-ראש צודק, אבל דווקא כאן אני חושב שמוצאו של פרופסור לוריא אולי רלוונטי בעקיפין, אבל הראייה ההיסטורית שלו – לצערי, רק כמה חודשים אחרי קום המשטר שאומר:  שוויון לכולם, יהודי, רוסי, אוקראיני, קזחי, אין הבדל, תוך כמה חודשים כבר נכשל בנושא האנטישמיות; לדעתי, זה לא רק אומר דורשני, אלא גם אומר לכולנו להיזהר. 

	חברים, אמרתי בדיון בהצעה הדחופה לסדר-היום – ולצערי, הנושא הזה לא ירד מהפרק, ועלי לחזור עליו: מה שמתרחש כרגע בעיתונות החופשית, באותם עיתונים שבשבילי,  ודאי עם הרקע שלי, כמי שבא ממשטר טוטליטרי,  היו תמיד סמל של העיתונות החופשית, סמל של חופש הביטוי, ואני לא רוצה להתחיל לנקוב פה בשמות, אבל העיתונים שיוצאים לאור בלונדון ובפריס ובבירות נוספות באירופה – חברי חברי הכנסת, אני חושב שמה שמתרחש בהרבה מאוד מן המאמרים המתפרסמים בעיתונים האלה זאת אנטישמיות, אולי בתחפושת קצת שונה, אבל התחפושת הזאת מוכרת לנו. באותה ברית-המועצות שכבר הזכרתי, בשנות ה=70 וה=80, התנהל קמפיין אנטישמי לכל דבר. רק מה? לא היתה המלה "ז'יד". במקום זה היו המלים "הציוני הארור", ואותו ציוני היה עושה את אותם הדברים שעשו היהודים ב"פרוטוקולים של זקני ציון", אלא מה? – לא "יהודי" אלא "ציוני". הוא אנס, הוא חטף תינוקות, הוא – בשפה שלנו, המזרח-תיכונית – הרעיל בארות מים וכן הלאה וכן הלאה.

	נכון, יש חופש עיתונות, ונכון שעיתונאי יכול לחשוב כל מה שהוא רוצה, בכלל זה לחשוב שאנחנו כובשים; זכותו, אבל בואו לא ניתמם ולא נחשוב שמי שקורא פעם אחת ופעם שנייה ופעם שלישית את המאמרים האלה, ובהם הישראלים, "הציונים האלה", אונסים וחוטפים תינוקות והורגים סתם ומוציאים וכן הלאה וכן הלאה – בואו לא ניתמם ולא נחשוב שהמתמיד לא יעשה בסופו של דבר שתיים פלוס שתיים ולא יבין שאף שכתוב על הישראלי ז'אק כהן במזרח התיכון, יש לכך קשר ישיר לז'אק כהן שגר בשכונה שלו.

	חברי חברי הכנסת, עלינו לתת על זה על הדעת, וכפי שאמרתי, יש דוגמאות בהיסטוריה מאוד לא רחוקה איך התרגום הזה הופך חסר שליטה.

	הנושא האחרון שאני רוצה להעלות, אדוני היושב-ראש, הוא נושא כאוב, ויש כאלה שאומרים לי: אל תיגע בו, והוא הנושא של השורשים התיאולוגיים. אני חושב שיש כאן סוגיה תיאולוגית שאנחנו, מסיבות של קורקטיות פוליטית, לא נוגעים בה אף פעם, אבל כנראה יש גורמים באירופה, במיוחד קתולים אדוקים, שקשה להם מאוד, תיאולוגית, עם הצלחתה של מדינת ישראל, עם הצלחתה של האומה שבעצם דחתה את המשיח ועדיין מצליחה, ולא רק שורדת אלא גם מתפתחת. כנראה, כשישראל היתה בראשית דרכה היה יותר קל לקבל את זה – בסדר, עוד ניסיון. ההצלחה מתקבלת בקושי הרבה יותר גדול. יש לנו בעלי ברית נהדרים בקרב העולם הנוצרי -  חלק, מסיבות של הבנה עמוקה של אותם דברים שאמרתי, היינו, למה יכול להוביל קמפיין אנטישמי; חלק, מתוך ראייה שונה של נצרות, במיוחד נצרות פרוטסטנטית,  את מדינת ישראל  דווקא כמגשימה חלום של קיבוץ גלויות של היהודים. אבל, חברי חברי הכנסת, עם כל הקושי שבדבר, כדאי לשים לב גם לתופעה של האנטישמיות – נגיד, תיאולוגית, בינתיים תיאורטית, אבל לדעתי מתחת לפני השטח, גם בתחום הזה מתרחש משהו.

	אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ציינתי בתחילת דברי שטוב שהכנסת עוסקת בזה, אבל חבל אם נשכנע זה את זה ונשכנע את המשוכנעים. לדעתי, אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, במדיניות של הממשלה – במיוחד השר שרנסקי, שמרכז את הנושא הזה בממשלה – עלינו להפוך כל אבן בשיחות שלנו עם חברי פרלמנט, עם משלחות מרחבי העולם, עם כל מי שרק מוכן לשמוע, ולהסביר להם: חברים, בהרבה מאוד מקומות זה התחיל ביהודים. איפה זה מסתיים?  אנחנו אף פעם לא יודעים. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:

	תודה לחבר הכנסת יולי אדלשטיין, שהסתפק בדיוק בעשר דקות. חבר הכנסת אברום בורג, ולאחר מכן -  השר שרנסקי, אם ירצה. יתפתח הדיון, והוא יחליט מתי הוא רוצה לדבר. בבקשה. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני מודה לך על שהואלת להקדים אותי בסדר הדוברים. יש לוויה במשפחתנו, ואני מאוד מודה לך. תודה גם לשר שניאות. אני מודה גם למציעים שהציעו את הנושא הזה.
       
	הקשבתי הקשב היטב גם לדברי חבר הכנסת פרץ, גם לדברי חבר הכנסת יולי אדלשטיין. אני מבקש להזהיר גם אותנו אזהרה בטרם הדברים. יש דברים בגו, של אנטישמיות, אבל רבים מאתנו גם מתבשמים, והייתי אומר שיש איזו צדקת קיום - שונאים אותנו וכו' וכו'.

קריאה:
       
       - - -

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       זאת אומרת, יש איזה קטע שיהודים מאוד אוהבים שיש אנטישמים, כי זה יוצר איזו זהות על דרך לעומתית, ואת זה אני מבקש להסיר מן הדיון.
       
       אני חושב שכדי להבין את האנטישמיות אנחנו צריכים לקבוע, ראשית, עמדה ערכית, ולאחר מכן להבין שילוב של ארבעה גורמים. עמדה ערכית אומרת, שכאשר מתרחשת אנטישמיות בחברה – אמור בצרפת – זאת לא בעיה של היהודים; זאת בעיה עם החוסן המוסרי של החברה שבקרבה מתחוללים הדברים.  תגיד צרפת לעצמה, תגיד ממשלת צרפת, יגידו הפרלמנט הצרפתי, האינטלקטואל הצרפתי: מה קרה לאיכות החיים המוסרית שלי, שבקרבי – חברת חופש, שוויון ואחווה – מתרחש תהליך כזה של שנאה ודחייה? כנ"ל ברוסיה, לצורך העניין, וכנ"ל בכל מקום אחר. 
       
       ולכן, כאשר נבוא בתביעה – אני אומר את זה לשר שמרכז את ועדת השרים – לא נבוא בתביעה: שימו לב מה קורה ליהודים. אנחנו נבוא בתביעה ליהודי הפרטי: מה אתה עושה שם? אבל בתביעה של ממשלה לממשלה: תגידי לי, ממשלת צרפת, מה האחריות שלך למתחולל בקרבך מבחינה מוסרית? 
       
       הקשבתי היטב לדברים ההיסטוריים של חבר הכנסת אדלשטיין, ואני הייתי מבקש להציג את תמונת האנטישמיות בקואורדינטות של היתוך של ארבעה גורמים.

	יש אנטישמיות קלאסית. ילדי שבו מטיול בפולין, ממסע החיים - זה לא טיול, זה מסע - והם אמרו לי: אבא, יש שם נס גלוי. אין יהודים ויש אנטישמיות. יש מקומות שלא צריך יהודים כדי שתהיה אנטישמיות. זה בילט-אין, זה מובנה. זה צרוב לתוך השיטה, זה חלק מן התיאולוגיה.

	בעיה שנייה היא עליית הימין הקיצוני באירופה, בייחוד במקומות מסוימים, שתפיסת עולמו היא שונאת זרים או מפחדת מזרים או דוחת זרים כאידיאולוגיה. והיהודי הוא ודאי זר הזרים. הוא התגשמות, הסמל של כל הזר, כל השונה וכל האחר. 

	בצד השלישי, יש השמאל הקיצוני באירופה, ובייחוד באירופה. בארצות-הברית אלה סיפורים מסוג אחר לגמרי. מה אומר השמאל הקיצוני באירופה? הוא אומר: אני נגד אמריקה, שיהיה אימפריאליזם, ואני נגד הציונות, שהיא שלוחתה של אמריקה, ולכן אני עושה משוואה: אימפריאליזם = קולוניאליסטי = אמריקני = ציוני = יהודי = ישראלי. 

       ונכנס הקומפוננט הרביעי, והוא, אגב, חדירתה של ההגירה מצפון-אפריקה ומן המזרח התיכון לאירופה, ולא דומה פרופיל ההגירה לאירופה לפרופיל ההגירה לארצות-הברית. נכנס הסכסוך המזרח-תיכוני לתוך רחובות אירופה ולתוך המערכת הפוליטית האירופית. אם בבלגיה, בבחירות לפני יומיים - - -

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אלה גם אלה שמים.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       כן, אבל מייד אגיע לזה, חבר הכנסת בר-און, אם תישאר לי עוד חצי דקה של זמן. 
       
       בבלגיה של לפני יומיים, בבחירות - יש 30,000 בוחרים יהודים ומיליון בוחרים מוסלמים. ברור לאן תהיה נטיית הלב של המערכת הפוליטית, שאיננה לא יהודית ולא מוסלמית. מיליון איש במערכת זה משהו.
       
        כאשר אתה לוקח את ההיתוך של ארבעת הגורמים, את האנטישמיות הקלאסית מבית-המדרש של הכנסייה, גם הקתולית, אם לא בייחוד הקתולית, עליית הימין שונא הזרים, עליית השמאל שונא אמריקה ועל כן שונא ישראל כשלוחת אמריקה, וחדירת הסכסוך המזרח-תיכוני לתוך רחובות אירופה, אתה מוצא היתוך שהקורבן הראשון שלו הוא יהודי, אבל כמו שאמר יולי אדלשטין, בשמו של ברטולד ברכט: בסוף, מי יהיה כאן לצדי?
       
       מלה אחרונה, חבר הכנסת בר-און, על אלו ואלו שמים. אירופה, ואני לא סתם מדגיש את אירופה, נמצאת בצומת מדהים של חשבון נפש. יש לה שלושה חשבונות נפש: יחסיו של העולם הישן עם העולם החדש, לאמור: ארצות-הברית של אירופה ורסוס ארצות-הברית של אמריקה. מה קורה במערכת העולמית? חשבון נפש ראשון. חשבון נפש שני: מערך היחסים של העולם הראשון עם העולם השלישי, לאמור: אירופה ופצעי הקולוניאליזם ואחריותה. וחשבון הנפש השלישי: אירופה עם עצמה, לאמור: מזרח ומערב של עד לפני עשור ואירופה של לפני 70 שנה. זה חשבון נפש קונטיננטלי מסובך ביותר, שכל אומה עושה אותו אחרת ובתוך כל אומה הוא קורה באנרגיות מאוד רבות. 
       
       יותר מדי גורמים אינטלקטואליים מוסריים ומוסדיים באירופה חושבים, שעל-ידי ייבוא הסכסוך 
המזרח-תיכוני ונקיטת עמדה פרו-פלסטינית, אפרופו קולוניאליזם, אפרופו עולם שלישי, הם יפתרו את שלוש הבעיות הקודמות שלהם. וכתוצאה מכך, אלה שלפני 70 שנה הקריבו את היהודי הבודד על מזבח הבעיות של אירופה דאז, רוצים להפוך את ישראל ליהודי של משפחת העמים, כדי לפתור את בעיותיה של אירופה היום. 
       
       כלומר, זו לא סוגיה של שנאה חד-חד ערכית. יש כאן תהליכים היסטוריים מאוד גדולים, וחלק מאחריותה - ובכך אסיים, אדוני היושב-ראש, ואני מתנצל על החריגה בזמן -  חלק מאחריותה של מדינת ישראל היא להסב את תשומת לבן של המערכות הפוליטיות באותם מקומות: אל תרחמו עלינו, רק שימו לב מה קורה בחצרכם האחורית. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת בורג. אני מודיע לכל יושבי-הראש הבאים אחרי, מסגרת הדיון היא לא שלוש דקות אלא, כפי שקבע חבר הכנסת בורג, חמש דקות. שכן כל חבר כנסת, לאחר שדיבר חבר הכנסת בורג חמש דקות, גם הוא יוכל לדבר במשך חמש דקות. 
       
       חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה. חמש דקות לרשותך וגם לבאים אחריך.

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני רוצה להודות לחברי הכנסת פרץ ויולי אדלשטיין על שהעלו את הנושא הזה על סדר-יומנו, כי הוא חשוב וגם דחוף במידה מסוימת. גילויי האנטישמיות שמתרחשים בעולם - ולצערנו הם בקשת רחבה מאוד, לא ניתן להצביע על אזור מסוים דווקא - גדלים ומתרבים, וטוב עושה הממשלה שיש שר שממונה על העניין, השר שרנסקי, ויש מערכת שעוקבת ומדווחת מעת לעת לכנסת ולאזרחים על מצב האנטישמיות בעולם.
       
       ברצוני להסב את תשומת הלב לנקודה מסוימת בתוך כלל התופעות האלה, והיא תופעת הכחשת השואה. מאז השואה, יום לאחריה ממש החלו תופעות של הכחשת השואה, של כאלה שיודעים את האמת ומכחישים מתוך ידיעה, מתוך רצון למחוק את החרפה הזאת מעצמם ומעל בני דורם, וחלקם מכחישים אולי בגלל חוסר ידיעה מספקת, אבל מכחישים בצורה אקטיבית. הם פועלים ומפעילים אחרים כדי להכחיש את השואה הנוראה שעבר עמנו, שלא היה כדוגמתה בכל המאה ההיא. 
       
       בין המכחישים, אחד שעשה על זה עבודה וקיבל על זה תואר מאחת האוניברסיטאות ברוסיה, איש ושמו אבו-מאזן. האיש הזה, שראשי המדינה נפגשים אתו, מארחים אותו ומנהלים אתו  
משא-ומתן, הוא מכחיש שואה עם תעודה. יש לו תואר על זה.

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       - - -

רוני בר-און (הליכוד):
       
       לא תואר ולא הדר.

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אומר חבר הכנסת בר-און: לא תואר ולא הדר, אבל אלה מלים עדינות. כנראה אצל עורכי-הדין יש שפה נקייה, וכך יאה. זה בסדר גמור. הרי זו החרפה בהתגלמותה. מה אני צריך לחשוב על אמי המנוחה, שכל משפחתה נספתה בשואה? לא נשאר אחד, לא קרוב-רחוק ולא קרוב-קרוב ולא אף אחד. זו רק דוגמה. לצערנו, כך שישה מיליונים.
       
       האיש הזה מופיע בהיכלות אצל שועי עולם, אצל מנהיגי העולם, כמעט משיח, הייתי אומר. הנה, סוף-סוף נולד מישהו שאפשר לדבר אתו. אי-אפשר לדבר אתו.
       
       אני פונה לראש הממשלה בבקשה, אם מותר לי גם לומר בדרישה: אל תדבר עם מכחיש שואה, לפני שהוא חוזר בו. יש תקנה לעניין. אני לא רוצה להיכנס לצד הפוליטי כרגע. אתה, כראש ממשלת ישראל, כראש העם היהודי, אינך זכאי לדרישה הזאת, אתה מחויב בדרישה הזאת, שאם לא תשמור על דרכנו ועל ההיסטוריה הקרובה והרחוקה שלנו, אתה לא שומר על כבוד העם היהודי בצורה הנכונה. אני יודע שבדברים האלה אתה כן מקפיד בדרך כלל. ראוי שראש הממשלה ידרוש מאבו-מאזן הכחשה להכחשת השואה שלו, ולפני זה לא תהיה פגישה אתו.
       
       אני רוצה לסיים במלה אחת, מה אפשר לעשות. הפתרון המרכזי העיקרי הנכון הוא: קבץ נידחינו מארבע כנפות הארץ. העלייה לארץ-ישראל, למדינה הריבונית פה, אלינו, היא התשובה האמיתית, היסודית על הבעיה הזאת. 

	צריך להילחם באנטישמיות בכל דרך. הציעו את זה קודמי ואני לא אחזור על כך. אבל מה שאנחנו מצווים פה, הבית הזה - ברוך השם, השר שרנסקי הוא עצמו עולה, וכך גם חבר הכנסת יולי אדלשטיין והיושב-ראש; לא נזכיר את כולם, כי בטח נשכח וחס וחלילה נפגע במישהו – העלייה לארץ-ישראל היא התשובה הנכונה, ואנחנו חייבים לעשות מאמץ נוסף בעניין. השבוע קיימנו דיון בנושא עליית יהודי אתיופיה, ויש גלויות נוספות - יש במרוקו ששם אירעו כמה פיגועים - ואנחנו ככנסת ישראל, ממשלת ישראל, העם היהודי על כל שלוחותיו, חייבים לעשות עוד מאמץ בנושא העלייה. 

	בסוף אני רוצה לצרף את התפילה, את הבקשה, שגם יונתן פולארד יהיה עולה של מדינת ישראל במהרה בימינו אמן. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
	תודה . כבוד השר נתן שרנסקי, בבקשה.  אחריו - חבר הכנסת אהוד יתום.

השר נתן שרנסקי:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני כמה שבועות היה דיון ראשון וחשוב מאוד בנושא שעולה היום במליאה, כי נושא האנטישמיות לא יורד מסדר-היום כבר לפחות 2,500 שנה. זו דוגמה לשנאת חינם, שנאה לזרים, שנאה שהיא  בין הכי העתיקות בעולם. 
       
       חשוב מאוד שכאשר אנחנו מדברים על אנטישמיות, נראה מה הסיבה האמיתית; צריך להסתכל בשורש הדברים, כי יש לנו כל הזמן נטייה להסביר את זה דרך אירועים פוליטיים של הימים האחרונים או של השנים האחרונות. אני זוכר איך לפני 30 שנה, כאשר הייתי בין פעילי העלייה, היינו מכינים דוח על אנטישמיות בברית-המועצות. מובן שעשינו אותו במחתרת, ובחשאיות היינו מעבירים אותו למדינות המערב דרך עיתונאים ודיפלומטים. היינו מעבירים לאירופה הנאורה את הדוח על האנטישמיות בברית-המועצות, כי היה לנו ברור שמדינות דמוקרטיות הן בעלות ברית טבעיות שלנו במאבק זה, שאחרי השואה העולם החופשי הבין מה הסכנה של האנטישמיות ולמה זה יכול להוביל, ועל כן בעולם הדמוקרטי לא תהיה אנטישמיות. 
       
       אנחנו יודעים מה קרה לאשליה הזאת. 30 שנה אחר כך, אני, בתור שר במדינת ישראל, מזמין שגרירים של אותן מדינות שאליהן היינו פונים בבקשה לעזור - צרפת, בלגיה ואחרות - כדי להעביר להם דוח על אירועים אנטישמיים בכל מדינה ומדינה, דוח מאוד חמור על שרפת בתי-כנסת, על פוגרומים נגד ילדים שהולכים לבתי-ספר וכו'. אני אומר להם שאני לא עושה השוואה בין משטר דמוקרטי בצרפת או בבלגיה ובין משטר טוטליטרי בברית-המועצות. 
       
       האמת היא, שהיום אני יותר עצוב, כי אז היתה לנו תקווה שברגע שתהיה דמוקרטיה יהיה יותר טוב. על מה אני צריך לבנות את התקוות שלי היום, כאשר מי שמוביל ברשימת האירועים האנטישמיים הן מדינות העולם החופשי? צריך להיות ברור שדמוקרטיה היא לא הסיבה. 
       
       בזמן משפט דרייפוס הגיע תיאודור הרצל למסקנה שצריך מדינה יהודית. בספרו "מדינת היהודים", ספר של נבואה שהתגשמה, הוא כתב על מדינת ישראל כתגובה על האנטישמיות. הוא גם כתב שברגע שנתחיל לבנות מדינה יהודית, זה יהיה סוף של האנטישמיות בכל העולם. לצערי, ברור שגם זו אשליה. 
       
       אמרו כאן שהעלייה היא התגובה הכי טובה על האנטישמיות. שלא תהיינה אשליות. אנחנו בוודאי צריכים לעודד עלייה, בלי שום קשר לאנטישמיות, כי, לצערי, אנחנו עדים לכך שגם הציונות לא מביאה לסוף האנטישמיות.
       
       היו אשליות מסוג הפוך. יש היום יהודים בעולם שחושבים, שברגע שמדינת ישראל לא תהיה, גם לא תהיה אנטישמיות. אני זוכר איך בברית-המועצות היו יהודים שאמרו שיש כל כך הרבה רעש סביב מלחמת ששת הימים ודברים אחרים שמרגיזים את הגויים. אז אם רק זה לא היה, אם רק מדינת ישראל לא היתה קיימת,  גם לא היתה אנטישמיות. האנשים שדיברו כך כבר מזמן בישראל.
       
       כשהייתי לפני כמה ימים בצרפת, הופתעתי לשמוע מכמה ליברלים יהודים של היום, שאמרו לי שעם סוף הציונות אולי יהיה גם סוף לאנטישמיות, כי רוב הכעס היום ורוב התופעות של האנטישמיות הם על רקע הפעילות של מדינת ישראל. זאת עוד אשליה.
       
       צריך להבין מה הסיבה האמיתית לאנטישמיות ולמה דמוקרטיה, ציונות ואנטי-ציונות וכל הסיבות האחרות שבעולם הן לא דרך לחסל לגמרי את האנטישמיות. התשובה היא פשוטה מאוד: למעשה יש מאמץ להכחיש, לא לקבל את הדרך המיוחדת של העם היהודי במשך אלפי שנה. מי שמכחיש את הלגיטימיות של העם היהודי, גם מכחיש את הלגיטימיות של המדינה היהודית. זה הבסיס לאנטישמיות. 
       
       דווקא היום, בגלל כל הסיבות שדיברו עליהן, יש התחזקות גדולה של האנטישמיות. קל מאוד לראות שאין הבדל בין אנטישמיות לאנטי-ציונות. מי שמתחיל משלילת זכותה של מדינת ישראל להיות מדינה יהודית, מסיים בפוגרום. אנחנו יכולים לראות איך הפגנה נגד אמריקה הופכת במשך שעה להפגנה נגד המלחמה בעירק, אחר כך להפגנה נגד ישראל ואחר כך למיני-פוגרום נגד ילדים יהודים שהולכים ברחובות של פריס. ראינו את זה בשבועות האחרונים. גם ההיפך חשוב -  מי שמתחיל בזה שהוא מסביר שדווקא יהודים בפנטגון הם שמעודדים את אמריקה להילחם נגד עירק, גומר בהכחשת הלגיטימיות של מדינת ישראל.
        
       קל מאוד לראות את התופעה הזאת היום בעולם המוסלמי. בעבר היו "הפרוטוקולים של זקני ציון", ספר נורא שעודד וחיזק מאוד את האנטישמיות בעולם. כמה אנשים קראו את הספר? בהתחלה המספר היה 3,000 איש, אחר כך עוד כמה אלפים, ועוד כמה אלפים. זה לקח עשרות שנים עד שזה הפך לדבר פופולרי. היום, ביום אחד, עשרות מיליונים בעולם המוסלמי, לפעמים אפילו מאות מיליונים, רואים תמונה של יהודים ששותים דם של לא-יהודים ושומעים אותם סיפורים כמו ב"פרוטוקולים של זקני ציון" על זקני ציון. מאות מיליונים בכל העולם, כל יום. 
       
       נשאלת השאלה: אם זה מה שקורה, אם האנטישמיות עלתה לממדים שאף פעם לא היו בהיסטוריה של האנושות, איך זה יכול להיות שהעולם החופשי, העולם הדמוקרטי, הוא כל כך סובלני לזה? למה הם לא נלחמים במלוא המרץ נגד זה? מאיזו נקודה התחילה טולרנטיות, התחילו לקבל את זה? אני אתן את התשובה - כאשר התחיל התהליך, שחשבו שהוא תהליך של שלום, וכאשר ערפאת התחיל לבנות מערכת חינוך ומערכת תעמולה שבנויה כולה על אנטישמיות, וכאשר היו מייד מאמצים של אנשים לקשור את תהליך השלום עם הנושא הזה, לומר שאי-אפשר לבנות תהליך שלום על שנאה, שקודם כול נדרוש להפסיק את התעמולה האנטישמית של הרשות הפלסטינית, התגובה היתה: בשביל להגיע לשלום צריך לחזק את ערפאת. אם ערפאת חלש היום והוא צריך בשביל להתחזק קצת תעמולה אנטישמית, אז בסדר, נטפל בזה אחר כך. 
       
       חשבו שהאנטישמיות של ערפאת היא אפיזודה חולפת בדרך לשלום. מה שקיבלנו בסוף הוא, שכל תהליך השלום היה אפיזודה חולפת בדרך למלחמת הטרור, שכולה בנויה על השנאה ועל האנטישמיות של הרשות. 

       על כן, מה לעשות? מה מדינת ישראל יכלה לעשות חוץ מלאסוף חומר - ויש לנו בלי סוף חומר - ולהעביר אותו למדינות המערב? צריך להבין שאנחנו חייבים, קודם כול, לא רק לחפש בעלי ברית, אלא גם ליצור אווירה של גינוי ושל קשר חזק בין כל ההתפתחויות בתהליך השלום, בין כל ההתפתחויות של קשרים בין-לאומיים עם המדינות במערב ובמזרח בנושא האנטישמיות. 
       
       חזרתי עכשיו מסמינר בפריס, באונסק"ו. פעם ראשונה בתולדות אונסק"ו - ולצערי השקיעו כל כך הרבה תמיכה בלימודים בבתי-הספר של הרשות הפלסטינית, בלי לשים לב מה הם בדיוק לומדים באותם בתי-ספר - פעם ראשונה פתח אונסק"ו את הדלתות לסמינר נגד האנטישמיות, ומנכ"ל אונסק"ו קיבל מנהיגים יהודים, דיבר על הצורך להילחם. אין ספק שלאונסק"ו יש היום גם אינטרסים פרקטיים. אנחנו חייבים להשתמש באינטרסים הפרקטיים של אונסק"ו בשביל לחץ, בלי שום בושה וגם בלי שום ויתור. לא יכול להיות שאונסק"ו, ביחד עם הקהילה הבין-לאומית, יעביר כסף לתוכניות חינוך של הרשות הפלסטינית בלי לדאוג שאלה לא יהיו תוכניות שבנויות על אנטישמיות ועל שנאה, אלא להיפך.  
       
       כרגיל, האנטישמיות הולכת ומתחזקת במקביל להכחשת השואה. היום באירופה, דווקא מאותן סיבות שכבר דיברו עליהן, אחרי כל כך הרבה שנים של חיזוק הלימוד על השואה, יש מגמה הפוכה. יש מיליוני תלמידים במדינות מוסלמיות שלא רוצים ללמוד על השואה. לצערי, פה ושם אנחנו רואים איך מדינות המערב מתחילות לוותר, ואסור לוותר. וכאן יש לנו הרבה בעלי ברית. גם ממשלת שבדיה הובילה מהלך מאוד חשוב. היא הקימה קרן מיוחדת ללימוד השואה.
       
       עכשיו חזרתי ממוסקבה. ביום שישי נפגשתי עם הנשיא פוטין. העליתי בפני הנשיא פוטין את נושא האנטישמיות. אמרתי שאני חייב להגיד שדווקא ברוסיה אין היום אנטישמיות מאותו סוג שהיה,  זאת אומרת אנטישמיות מצד הממשלה, אבל יש הרבה תופעות. מה שמצער מאוד הוא, שעד היום לא התחילו ללמוד על היסטוריית השואה, אף שחצי מהיהודים קורבנות השואה נרצחו בשטח ברית-המועצות. אני חייב להגיד, שהנשיא פוטין הסכים גם להכניס לתוכניות הלימודים את נושא השואה, גם להקים במוסקבה מוזיאון כדוגמת "יד ושם". דרך אגב, הוא נתן הרבה מחמאות ל"יד ושם". 
       
       המלחמה של האנטישמים היום, וכתוצאה מזה ההגנה שלנו נגד האנטישמיות, עוברות דרך הקמפוסים. קמפוסים באירופה ובארצות-הברית הפכו למוקד של אנטישמיות. האם דור חדש של יהודים יישארו יהודים קשורים למסורת או יהודים גאים, או יברחו מהמשפחה שלהם, מהיהדות שלהם? הדבר הזה  תלוי בהרבה במה שיקרה אתם בקמפוסים, כי בקמפוסים היום האווירה היא מאוד אנטישמית. יש הרבה הפגנות, יש לחץ ציבורי, יש תמיכה של חלק מאנשי האקדמיה בהכרזות קיצוניות של נציגי מדינות מוסלמיות.      
       
       מדינת ישראל משתתפת היום בתוכניות של התקפה נגדית על התעמולה בקמפוסים. וכאן דווקא נציגים של מדינת ישראל, צברים, אנשים שגדלו פה, אנשים שלחמו כאן מלחמות, יכולים לספר הרבה. הם מוזמנים לקמפוסים, ואנחנו עובדים ביחד עם ארגוני סטודנטים באירופה ובאמריקה בנושא הזה.
       
       כמובן, חשוב מאוד שיהיה אפס טולרנטיות כלפי האנטישמיות כאשר מדובר על תהליכים במזרח התיכון, כאשר מדובר על תהליך השלום. דיברו על זה שבעבר אבו-מאזן כתב את התזה שלו במוסקבה בתחום הכחשת השואה. מה שיותר חשוב לנו היום זה מה ילמדו בבתי-הספר בג'נין, ברמאללה, בבית-לחם ובעזה בזמן שאבו-מאזן עומד בראש השלטון שם. וכאן חשוב לא לחזור על טעויות אוסלו, חשוב שהדרישה הראשונה שלנו תהיה - בדיוק כמו שאנחנו דורשים אפס טולרנטיות בנושא הטרור, בדיוק כך צריך להיות גם בנושא האנטישמיות בלימודים בבתי-הספר, בתוכניות רדיו וטלוויזיה. קודם כול שיסכימו עם הלגיטימיות של העם שלנו, של המדינה שלנו, אחר כך נתקדם בתהליך השלום. תודה רבה.     
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה לשר שרנסקי. חבר הכנסת אהוד יתום. אחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.
       
אהוד יתום (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר שרנסקי שחווה חוויות קשות הקשורות לאנטישמיות, אני מבקש לברך בהזדמנות זו את חבר הכנסת חברי יולי אדלשטיין ואת חבר הכנסת יאיר פרץ, שהעלו את הנושא הזה, שיש להעלותו חדשות לבקרים ולא לשכוח אף לרגע שאנחנו, לאחר השואה ובעקבות השואה, אנחנו, היהודים הגאים בארצנו, אחראים שאירועים כמו אלה שאירעו בתקופת השואה לעם היהודי ולעמים אחרים, וכמו אלה שמתרחשים במחוזותינו חדשות לבקרים - אנחנו העם היהודי נילחם בתופעות הללו מלחמת חורמה ולא ניתן בשום פנים ואופן ליהודים באשר הם לסבול; ולצערנו יהודים סובלים מעצם היותם יהודים.
       
       עד לפני דקות מעטות ישבו ביציע בני נוער והאזינו בקשב רב מאוד מאוד למה שאמרו כאן חברי הכנסת והשרים. שמחתי מאוד לראות שבני נוער שומעים וסקרנים לנעשה, כי באיזה מקום היתה תחושה, ב=55 שנות קיומה של המדינה, שחלק מהדברים שקשורים לשנאת זרים, לשנאת חינם, לשנאת יהודים, לשואה, מופנמים ולא באים לידי ביטוי. יש לדבר עליהם ויש להוציאם בקול קורא על מנת להיאבק בתופעות הללו. 
       
       יהודים רבים באירופה ובמקומות אחרים מתעוררים למציאות שמדי פעם היא מציאות חדשה, כי קיימת תופעה של תנומת האנטישמיות במקרים כאלה ואחרים ובתקופות כאלה ואחרות. והנה מדי פעם גל חדש, פרץ נוראי, שפורץ ופוגע ביהודים בבתי-כנסת, בבתי-עלמין, ללא רחם. בתופעה הזאת צריכות כל אומות העולם להיאבק ולדאוג שהיא לא תישנה. 
       
       כאן, במקומותינו, קרוב אלינו, אולי חמורים יותר מכול הם גילויי האנטישמיות של הכחשת השואה, שנאת היהודים וההסתה נגד ישראל והציונות. 
       
       על מנת להמשיך את דבריך, אדוני השר, אני מבקש, ברשותך, אדוני היושב-ראש, לצטט מתוך הספר "היסטוריה מודרנית של הערבים והעולם". נכתב שם כך: "התלמיד יטמיע את ההגדרות הבאות: א. יקשר בין הציונות לאפליה גזעית; ב. יעקוב אחר הקשר בין ציונות לבין תנועות טרור בעולם בן-זמננו; ג. ישווה בין עקרונות הפאשיזם והנאציזם לבין עקרונות הציונות. המורה יציג לפני התלמידים את הטקסט 'סכנת היהודים בפלסטין'."

       אם במפת הדרכים לא נדרוש מאבו-מאזן ומהאמריקנים להכיר הכרה מוחלטת במדינה יהודית לעם היהודי ולהכחיש את הכחשת השואה שלהם, לא ייכון כאן שום אלמנט של שלום בינינו לבינם. 
       
       כחבר כנסת חדש, מאוד התרגשתי ליטול חלק באירועים ובטקסים שציינו את יום השואה ואת יום הניצחון על גרמניה הנאצית. אני קורא לכנסת לזכור ולא לשכוח. תודה רבה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:

	תודה.  חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת נסים זאב. 

אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום ל"ג בעומר, חג שקשור יותר מכול למרד בר-כוכבא. לפני 1,890 שנה, כאן בארץ-ישראל - רק 50 שנה לאחר שחרב בית-המקדש – שבו והניפו בארץ הזאת את נס המרד והכריזו מלחמה על האימפריה הגדולה בעולם באותה עת. גם רבי עקיבא, שאר חכמי המרד ומפקדי המרד הצבאי ובראשם בר-כוכבא, ידעו במה הם מתגרים וידעו במי הם נלחמים, אלא שכנראה לא נותרה בידם ברירה. 
       
       בניגוד למנהגם בשאר הארצות שכבשו, לא נהגו הרומים בארץ-ישראל וביהודים בסובלנות, בטולרנטיות המפורסמת שלהם. כאן הפגינו שנאה עמוקה לכל דבר שהיה יהודי, שמנהג יהדות בו, ולימוד תורה בו, וקיום מצוות בו. את גזירות השמד שהטילו הרומים הם כפו בהרג, וסיפור עשרת הרוגי המלכות הוא דוגמה מזעזעת לשנאה התהומית שהפגינו הרומים, לא כדי לשלוט אלא כדי להחריד ולהילחם בכל דבר שהוא יהודי. 
       
       לכן המרד הטוטלי שהכריזו ראשי ישראל בשלטון הרומי היה הכרח. הוויכוח שהתעורר בארץ לפני 20 שנה, האם מרד בר-כוכבא הביא לחורבן איום ונורא ולכן אסור לחנך על מיתוס המרד הזה, הוויכוח בין פרופסור הרכבי לבין אבי, עליו השלום, פרופסור ישראל אלדד, עסק בשאלה: האם אנחנו חייבים להילחם בכל גילוי של אנטישמיות, לא משנה מה יהיה המחיר, משום שוויתור בשאלה של מלחמה בשנאת ישראל משמעותו בסופו של דבר חורבן והשמד? או שיש לנו חובה כעם לעמוד ולהציג ערכים שהם ייהרג ואל יעבור, ודווקא בזכות המלחמה עליהם יש לנו זכות ויש לנו סיכוי לשרוד כעם? 
       
       מה ביהודים גורם לשנאה הזאת? מה ביהודים גורם לגויים לרדוף ולהשמיד אותנו? איך זה שבנאורות שבמדינות, כמו גם בחשוכות שבהן, מתגלות תופעות מזוויעות של שנאת ישראל? בכל דור ודור יש לה פרצוף אחר, לאנטישמיות. בשנים האחרונות נכרכת שנאת ישראל העם בשנאת ישראל המדינה, והתירוץ – המלחמה שלנו בערבים, כאילו לפני כן לא נזקקו לתירוצים אחרים.
       
       האמת היא שונה. האמת שבתוך העם היהודי היא שהשניאה אותו על הגויים. העם היהודי תמיד הציג בפני העולם את אמת דת הייחוד, את אמת ערכי המוסר והצדק, את אמת הערכים שתמיד זהרו באור בהיר והבליטו את האווילות שבאלילות, את המוסר המעוות של אויבינו, או של אלו שבקרבם התגוררנו. והם לא סלחו לנו על שבגללנו ויתרו על פסילי העץ והחימר, על שבגללנו היה עליהם לוותר על מוסר הג'ונגל שלהם, על שבגללנו היו צריכים לאמץ את כללי המוסר שהטלנו עליהם, על שאמרנו להם מה טוב ומה רע. על כך הם שונאים אותנו גם היום. כמה כוח יש בידינו להמשיך ולהיאבק בשנאת יהודים גורפת מול העולם הזה? 
       
       במוזיאון ישראל, לא הרחק מכאן, יש פסל נחושת של אדריאנוס קיסר, אותו שחיק עצמות שדיכא את מרד בר-כוכבא באכזריות נוראה והכרית כמעט את כל היישוב היהודי בארץ-ישראל. אפשר ללכת לפסל אדריאנוס, להתבונן בו ולשאול אותו: איפה אתה ואיפה אנחנו? איפה האימפריה הרומית? האם אתה יודע שבביתר-עילית, שקמה כמטחווי בליסטרא מחורבות ביתר שהחרבת, כבר יש יותר מ=20,000 יהודים, ושלומדים שם תורה? 
       
       אמת תורת בר-כוכבא גם בנפול ביתר, אמר אורי צבי גרינברג, ובקומה מחורבותיה היא תחזק אותנו פי שבעים ושבעה להילחם בכל שונאי ישראל, בכל תחפושת, בכל תירוץ ובכל דור ודור.

היו"ר מיכאל נודלמן:

	תודה. חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת איוב קרא. 

נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום ל"ג בעומר, הילולה דרשב"י. רשב"י התחבא במערה יחד עם בנו במשך 13 שנים ולמד תורה. הוא התחבא במערה רק מפני שלא יכול היה ללמוד תורה ורק בגלל היותו יהודי. ידוע על עשרה הרוגי מלכות, ביניהם היה רבי עקיבא – שאתה הזכרת, פרופסור אלדד - שסרקו את בשרו במסרקות של ברזל רק בגלל היותו לומד תורה. 
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו חייבים להביא את הדברים. גילויי האנטישמיות בעולם הם עובדה קיימת מאז ומעולם. ידועה המימרה כי בכל דור ודור עומדים עלינו לכלותנו, אלא שהאנטישמיות בגילוייה השונים היא רבגונית, לובשת צורה ופושטת צורה, והצידוקים המועלים על-ידי שונאי ישראל תואמים את המשנות המסולפות והאידיאולוגיות השונות שלהם, והכול בהתאם למאורעות של התקופה שבה מדובר. 
       
       בשלוש השנים האחרונות אנו עדים לעלייה בממדי האנטישמיות בצורה חסרת תקדים. כן אנו עדים לגילויים אנטישמיים בממדים המובילים ללא ספק לאירועי המחצית הראשונה של המאה ה=20, שבה סבל העם היהודי החל בפוגרומים, חיסולים, משפטי ראווה, אפליות, נידויים והחרמת רכוש, דרך מעצרים, עבודת פרך, כליאה במחנות מוות וכלה בהשמדת עם. 
       
       ההבדל המשמעותי בין הגילויים שהזכרתי לבין גילויי האנטישמיות שאנו עדים להם בשלוש השנים האחרונות הוא בכך שאז לא היתה קיימת מדינת יהודים. היום, ברוך השם, יש לנו מדינה, יש צבא, יש לנו נציגויות דיפלומטיות ברוב המדינות שבהן סובלות קהילות יהודיות מגילויים חריפים של אנטישמיות. השאלה הנשאלת היא: האם אנו עושים כל שלאל ידנו על מנת למנוע, להגביל או לצמצם את גילויי האנטישמיות? או ששומה עלינו לטכס עצה כיצד להדביר את  אויבינו הפועלים נגד כל חלקה טובה של העם היהודי בתפוצות? 
       
       לא אחת מועלים טיעונים בדבר חוסר האונים של ההסברה הישראלית ומגבלותיה, אשר בגינן מצטיירת מדינת ישראל באור שלילי המצדיק כל פעולה נגדה ונגד הקהילות שבתפוצה, שלדברי אויבי העם היהודי, רובם ככולם ציונים ועולים פוטנציאליים, וממילא אזרחים בכוח של המדינה. ואשר על כן, כל הסתה נגדם, במסגרות לגיטימיות כביכול, כגון במסגרת של נאומי דת, במסגרת של עיתונות חופשית וכיוצא באלו, מתקבלת בהבנה על-ידי ציבורים נאורים בארצות חוץ, ושונאי ישראל חוגגים וממשיכים בפרעות נגד היהודים.
       
       אנו עוקבים בדאגה ובחרדה אחרי המאורעות האנטישמיים בארצות חוץ, ולבנו דואב על הסבל והרדיפות של הקהילות היהודיות ברחבי העולם. מיותר לציין שהמסע האנטישמי מתבסס על עובדות שקריות ועל מוטיבים אנטישמיים ידועים שנעשה בהם שימוש על-ידי אויבי עמנו במאה ה=20, לרבות ספרות מסולפת ידועה לשמצה המופצת באופן רשמי אפילו על-ידי ארגונים ממשלתיים של מדינות שאתן יש למדינת ישראל יחסי שלום ונציגויות דיפלומטיות, ונראה שקצרה ידנו מהושיע, על אף כל האמצעים הטכנולוגיים המתקדמים ביותר העומדים לרשותנו. 
       
       אדוני היושב-ראש, מכיוון שהזמן פה מוגבל, אני אגש ישר להצעה, במסגרת הנאום שלי, ואני מציע, אדוני היושב-ראש, שמדינת ישראל תגביר את השמירה, הייעוץ וההכוונה של המופקדים על שמירה במוסדות יהודיים בחוץ-לארץ ותעמיד לרשותם את כל הידע והמומחיות של רשויות הביטחון בארץ. שנית, מדינת ישראל תחדש פעילות בקנה מידה חסר תקדים, התואם שעת-חירום, להגברת העלייה לארץ, וזאת על-ידי ייזום של מוסדות וארגונים חדשים שיהיו מופקדים על עידוד העלייה מכל קהילה שהיא קורבן להתגברות האנטישמיות. נראה שהדרכים המקובלות והארגונים הקיימים אינם עושים את המלאכה, וזאת נוכח הירידה בממדי העלייה. היום יש יותר הצדקה לפעול בדרכים חדשות, והתקציבים שלא נוצלו על-ידי מוסדות העלייה ינוצלו למען פעילות יוצאת מן הכלל שאני מציע כאן. 
       
       אני מציע שהוועדה הפרלמנטרית בראשותה של חברת הכנסת קולט אביטל תמצא דרכים לצרף לתוכה את כל הכוחות שיכולים לתרום וליזום להגברת העלייה בשעת-החירום הנוכחית. 
       
היו"ר מיכאל נודמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת אבשלום וילן.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני   היושב-ראש, כנסת נכבדה,  אני חושב שהדיון הזה היום הוא דיון לעניין, ראוי, והוא במקומו, לאור הפיגועים שהיו בתקופה האחרונה והתגברות האנטישמיות כמעט בכל מקום בעולם. אני חושב שזה נוגע לכל מי שחי עלי אדמות. זה לא רק לגבי  יהודים, ועל אחת כמה וכמה  כשמדובר על יהודים. 
       
       היתה לי הזכות להשתתף בסיור עם השר שרנסקי ברוסיה, באוקראינה, וראיתי כמה ניצוצות ואווירה שמזכירה את העבר ההוא עדיין יש באזור הזה. ואני זוכר שהגענו לבית-הכנסת בדונייצק, והם לא האמינו שהוא מייצג את ממשלת ישראל, ובתקופה כזאת קצרה הוא שר בממשלת ישראל, אף-על-פי שיודעים שזו מדינת  היהודים, מדינת ישראל, וכו' וכו'. פשוט האווירה היא כאילו אין שוויון בעולם הזה. ככה חיו, ככה הם האמינו וככה עדיין מאמינים, לצערי הרב. ולכן אנחנו צריכים להתאחד בבית הזה פה-אחד נגד גל האנטישמיות שיש היום כמעט בכל באירופה, באפריקה, אפילו במדינות ערב בכלל. והפיגוע במרוקו וגם בסעודיה, וכל האווירה, אדוני, מסמלים שיש עדיין אנטישמיות, לפחות סמויה, שהופכת במהירות לגלויה ואגרסיבית ואקטיבית, וכו' וכו'.
       
       אני ראיתי את הקהילה היהודית במרוקו, וחשבתי שבאזור הזה לפחות, הדעה כלפי היהודים היא כל כך חיובית, אמיתית, גם בראייה של כל מי שמסתובב ברחוב, גם שאלתי את זה כמי שהוא דובר השפה ולאו דווקא כיהודי או כישראלי, והדעה שם היתה מאוד חיובית. חשבתי שאולי באזור הזה אנחנו נהנים מאווירה אוהדת למדינת ישראל. 
       
       אני רוצה לומר שבעצם, היום, כל דבר שזז הוא אנטישמיות. היום, גם  מעצרם של ישראלים כמו עזאם עזאם במצרים, לדעתי זה נובע מאנטישמיות. בגלל היותו ישראלי נעצר הבחור במצרים. בגלל היותו ישראלי – זה סוג של אנטישמיות. אי-אפשר לעצור בחור חף מפשע לכל כך הרבה שנים, לשפוט אותו לעבודות פרך, בלי שתהיה לו סניגוריה, ולשים אותו בכלא. זה סוג של אנטישמיות, ואנחנו יכולים למצוא את זה  כמעט בכל מקום. האירוע הזה של קבר יוסף, שהלך בו מדחאת,  זיכרונו לברכה, ודימם עד מוות, זה סוג של אנטישמיות בדמם של  אנשים. אחרת איך אפשר להסביר את זה שאדם או אזרח מהשורה, או אפילו חייל, מדמם; מבחינה אנושית, איך אפשר להשאיר אותו בשטח בלי לחלץ אותו או לעזור לו, גם אם הוא אויב שלך?  ונוסיף על כך את הארגונים הללו שמגבים כל מיני אלמנטים קיצוניים, ויש בהם חד-סטריות בראייה של האנטישמיות. 
       
       בהזדמנות זו אני רוצה להזכיר  גם את העבירה שעושים כלפי חיילי מג"ב, הארבעה שנעצרו -  כבר שפטו אותם, כבר קבעו שהם נאשמים. אפילו בבית-המשפט ובכתב האישום הם לא בחזקת אנשים רוצחים, אלא כתב האישום מדבר על הריגה. האשמה היא הריגה, ואנשים מתייחסים כאילו מדובר באנשים פליליים,  קרימינלים, כשעוד לא הוכח שום דבר, עוד לא התברר בבית-המשפט,  ואנחנו לא מגבים  ארבעה חיילים. לעומת זאת רוצחים וטובחים ומפגעים. 
       
       אני רוצה לשלוח מפה ברכת החלמה מהירה לפצועים בעפולה, ולגנות בכל מאודי את מה שקרה שם, ולשלוח במיוחד ניחומים לתושבי ג'סר-א-זרקא, כי הפיגוע הזה לא פסח גם על הערבים, ויודעים שבעצם לפחות 50% מהאנשים שמסתובבים שם הם ערבים. זה סוג של אנטישמיות שאנשים לא מבדילים בין אזרחים, טובחים בכל מה שבא ליד, דבר שלא יכול לעלות על  הדעת. 
       
       לכן, אני קורא לקחת דוגמה מישראל, אמרתי את זה בגבעת הקפיטול מול כולם. אני אמרתי שאני חי במדינת ישראל ואני לא יהודי, ואני לא צריך להיות חשוד שאני כזה משוחד. אמרתי שאם  שלט באזור הזה עם, שאני צריך להעריך את עצם הדמוקרטיה שלו, אף שיש הרבה דברים לשפר בנושאים חברתיים-כלכליים, והקיפוח קיים בנושא הזה, ואין שוויון בדברים  הללו - אבל ראיתי רק דמוקרטיה אחת במזרח התיכון, לאורך כל ההיסטוריה, זו מדינת ישראל, ואני מוכן  לעשות הכול כדי לשמר אותה בראייה הרוויזיוניסטית דווקא. הרי כשאני ישראלי לכל דבר, עקרון השוויון חייב להתקיים. 
       
       בראייה הזאת של הדמוקרטיה, אני רוצה לסיים במשפט שתמיד אני אומר אותו. אנחנו השתתפנו בהקמת המדינה, רצינו להקים מדינה ואחר כך  דמוקרטיה. קודם כול  מדינה ואחר כך דמוקרטיה. מה שקרה בפועל הוא, שהרבה אנשים זנחו את הקמת המדינה, פועלים בשם הדמוקרטיה ובעצם קוראים תיגר בצורה צינית על המשך קיומה של מדינת  ישראל.
       
       ככל  שמדינת ישראל תהיה חזקה, אנחנו נקרא תיגר על האנטישמיות, ואין לי ספק שמדינת ישראל תשרוד לדורי דורות ולנצח נצחים. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה לחבר הכנסת איוב קרא. עכשיו חבר הכנסת אבשלום וילן, בבקשה. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין ספק שדיון בנושא הזה הוא מהחשובים שהכנסת עורכת מדי שנה, אבל לצערי קשה לומר שממשלת ישראל וכנסת ישראל נותנות לנושאים הללו את הדגש הראוי, כי מטבע הדברים עוסקים ביום-יום, בדחוף, ולא בהכרח במה שחשוב. 
       
       קצת קשה לדבר על הנושא הזה דווקא בסמיכות ליום השואה, ליום העצמאות ולשרשרת החגים והאירועים שאנחנו עוברים מדי אביב. לא מזמן חזרתי מביקור בפולין, לרגל מלאות 60 שנה למרד גטו ורשה. החוויות הן חזקות והשיעורים הם בלתי נשכחים ומאלפים. אני חושב שהתשובה הגדולה של העם היהודי לאנטישמיות מדורי דורות היתה עצם הקמתה של מדינת ישראל. נכון שבאירופה של היום ובמקומות אחרים עברו שני דורות, והאנטישמיות, שפשטה צורה ולבשה צורה, שוב מרימה את ראשה המכוער. אני מצטרף לכל מי שקודם לכן ביצע את הניתוחים והגיע למסקנות, אבל אני רוצה להכניס ממד נוסף לדיון הזה, והוא בתחום האחריות שלנו. כיצד קורה שלאחר 55 שנות קיומה של המדינה היהודית אנחנו חוזרים לנקודת המוצא במובן מסוים? 
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה לספר לך סיפור קטן. לפני שנה הייתי יחד עם חברת הכנסת יעל דיין בפרלמנט האירופי, בדיון שהיה בוועדת החוץ והביטחון שלהם בעקבות מבצע "חומת מגן". הם ביקשו שיגיעו דווקא אנשי שמאל. ניהלנו ויכוח מאוד חריף על מה שהיה ועל מה שלא היה ועל זכותה של ישראל להתקיים ולהגן על עצמה. אנחנו דווקא הצגנו את הדברים מנקודת מוצא של השמאל ולא של הימין. לאחר הדיון הזה ניגשו אלי שלושה חברי הפרלמנט האירופי והסבירו לי, שבקרב שוליים של הזרמים הפוליטיים האירופיים מדברים היום על כך שעצם הקמתה של מדינת ישראל היה אולי בגדר שגיאה היסטורית. שאלתי למה; אמרו לי: אתם מסוגלים להסתדר בכל מקום בעולם. אין פתרון לקונפליקט ביניכם לבין הפלסטינים, ומכאן שתהיה פה מדינה שכולה שלהם ואתם תסתדרו בעולם. אני  מודה שהייתי בשוק מעצם שמיעת הרעיון, אבל לאחר מכן שמעתי אותו גם בסיבוב הרצאות באוניברסיטאות בחוף המערבי של ארצות-הברית.
       
       הרי איש מאתנו לא חושב לרגע אחד ברצינות לקבל סוג כזה של טיעון, אבל אני שואל את עצמי כיצד זה קרה; מה אנחנו תורמים לכך שה"קייז" שלנו, הציונות במובן הכי בסיסי של המלה, הצדק שלנו נשחק בצורה כזאת, שלאחר שני דורות בלבד הוא מתחיל לקבל דה-לגיטימציה כל כך גדולה, שבחלקים מסוימים בעולם, מעבר לוויכוח הפוליטי, מיתרגמת לאנטישמיות. על זה מעולם לא קיימנו דיון. 
       
       אני נמצא בוויכוחים גדולים מאוד עם הימין הישראלי על כל נושא המדיניות שלנו, על עתיד מדינת ישראל, אבל עוד לא שמעתי מאנשים המחזיקים בהשקפת עולם ימנית מה היא תרומתם לערעור חוזקו של הטיעון הישראלי בקטע הזה, שאומר "כולה שלי", והמשמעות היוצאת מכך בטווח הארוך בנוגע ליחסיה של ישראל עם העמים. 
       
       מדינת ישראל תוכל להתקיים בתנאי אחד: שהיא תהיה חזקה, יהיה לה רוב יהודי והיא תהיה בדיאלוג מתמיד עם העולם. לא עם לבדד ישכון, אלא ישראל שתולה חזק מאוד בתוך קהילת העמים. במובן הזה ויתרנו על הנקודה הזאת ועל הקרב הזה אצל חלקים גדולים מאוד בציבור. 
       
       אני עושה כל הזמן את חשבון הנפש של השמאל, ואני חושב שהשמאל לא ויתר בנקודה הזאת. אני יודע איך הביקורת הלגיטימית שלנו כלפי פנים וכלפי המדיניות מתורגמת בחלקים מסוימים בעולם, ואני מתמודד מולה וכנגדה בעולם הגדול. לא ראיתי שהימין הישראלי עשה את חשבון הנפש שלו עקב זה שמ=1967 אנחנו נמצאים במצב של כיבוש, אנחנו לא מצליחים להיפרד ממנו, ומה גורמת תפיסת הכוח שלנו לדה-לגיטימציה שלנו בחלקים שוליים בעולם. 
       
       חוששני שככל שהקונפליקט נמשך, באורח פרדוקסלי מתגברת האנטישמיות, ושורשיה אינם קשורים כלל לקונפליקט היהודי-הפלסטיני. אין לי ספק שבמדיניות הבלתי-נבונה ולפעמים גם הבלתי-נכונה שלנו אנחנו תורמים, לצערי, לערוגת השנאה הזאת כמה טיפות דשן מיותרות לחלוטין. אני מקווה שנמצא את הזמן לדבר על כך. יש מספיק בעיות ומספיק אנטישמיות של מאות או אלפי שנים שטבועה בעולם הזה, ואין סיבה שנוסיף לה כמה טיפות מיותרות משלנו. תודה, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה. 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מברך את חבר הכנסת אדלשטיין על היוזמה החשובה לקיים את הדיון הזה כאן היום. 
       
       אנטישמיות היא מארה שמלווה אותנו לכל אורך ההיסטוריה של העם היהודי. היא קיימת בתת-מודע שלנו, של כל אחת ואחד מאתנו בכל מקום ברחבי תבל; היא טבועה עמוק-עמוק בפחדים הקמאיים ביותר שלנו. היא נעלמת ואז היא פורצת מחדש, כל פעם במקום אחר. לרגעים אנחנו חושבים שהיא חלפה ועברה מן העולם, כאילו בעולם המודרני זה כבר לא קיים, ואז היא לובשת צורה חדשה ומכה בנו שוב. 
       
       בשנתיים האחרונות לבשה האנטישמיות צורה חדשה. בקמפוסים ברחבי תבל יש מסע הסתה מחריד ומדאיג כנגד מדינת ישראל, מעורבב עם העם היהודי. בעיתון הסטודנטים של אחת מהאוניברסיטאות היוקרתיות ביותר בארצות-הברית היתה כותרת: ANNIHILATE ISRAEL – השמידו את ישראל. כך סתם, ללא התנגדות של סטודנטים. באירופה קם דור שלא ידע את הצורר, שלא מכיר בצדקת הציונות. הוא לא מודע לסיפור שלה ולא מודע לתביעתה הצודקת. הוא מחבר זאת עם אנטישמיות בסיסית, הוא מוצף תקשורת איומה ממאות אתרי אינטרנט רוויי הסתה ושטנה. במאמר שהיה בעיתון מאוד מכובד בבריטניה לפני שנה כתב מחבר מאוד מוכר בכותרת: למה צריכה ישראל להתקיים? אולי לא צריך אותה? אולי היא המקור לכל צרותינו? 
       
       כמו שראינו שיאים בעולמנו בתופעה הנקראת אנטישמיות וכמו שזכור לכולנו המאבק בהחלטת האו"ם שהשוותה ציונות לגזענות, גם כעת אנחנו נמצאים בשיאה של תקופה שבה האנטישמיות מכה במקומות רבים בעולם. 
       
       אני מסכים עם אדוני השר, ובעניין הזה אנחנו חייבים לתבוע את צדקתנו. אין פה אופוזיציה וקואליציה. אסור לנו לוותר כהוא זה. עלינו לתבוע מכחישי שואה, לגבות את הקהילות ואת הארגונים, להנחיל את לקחי השואה, להמשיך ב"מצעד החיים", לעודד מפעלות הסברה, לדאוג למימון פרויקטים על-ידי ועידת התביעות וארגוני תביעות אחרים, לא לנוח ולא לשקוט, מכיוון שזאת תמצית קיומה של מדינת ישראל. תודה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה לחבר הכנסת יצחק הרצוג. חברת הכנסת גילה גמליאל, בבקשה. 
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       אדוני סגן יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, אני חושבת שיש לברך על היוזמה להעלות את הנושא על גילויי האנטישמיות לדיון במליאת הכנסת. כמי שחזרה לא מזמן מהמסע בפולין וחוותה את כל אותם מעשי זוועות של אנשים שפגעו בנו, בעם היהודי, רק מכיוון שאנחנו יהודים, קשה לעכל שזה קרה בעידן הזה, במאה ה=20, רק לא מזמן. זה ממחיש עד כמה אסור לנו לשתוק ואסור לנו לעבור לסדר-היום על כל גילויי האנטישמיות שאנחנו סופגים ורואים ונחשפים אליהם מדי יום. לא מדובר כרגע על העידן הלא-מודרני בכל הסיפור הזה. מדובר על גילויי אנטישמיות באירופה. הייתי עכשיו בפולין - רואים את זה ממש. עברנו שם באזורים, ורואים שם את כל החשיפה של הנאציזם בצורה בוטה. 
       
       יותר מזה, אני רוצה להמחיש את כל מה שקשור כיום ברשות הפלסטינית, עם כל ההסתה בבתי-הספר, כל האנטישמיות הבוטה במערכת החינוך שם. יום-יום נחשפים ילדים קטנים לעצם העובדה שכביכול היהודים הם מין יצורים. הדברים האלה לא מתקבלים בכלל על הדעת. 
       
       אנחנו צריכים לדרוש את הזכות שלנו ולדרוש שבכל מקום שיש בו גילויי אנטישמיות, יוקעו הדברים האלה על-ידי השלטונות. ואנחנו כמדינה, כמדינת ישראל - אני גאה לעמוד כאן על בימת הכנסת, ויותר מזה, להבין את החשיבות של עצם קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית לעם היהודי. צריך להוקיע את האנטישמיות הזאת בכל מקום, בכל מדינה שבה אנחנו נחשפים לגילויים האלה, ובמיוחד להוקיע יום-יום את ההסתה הפרועה שמתקיימת ברשות הפלסטינית, בקרב אותם ילדים; את האנטישמיות ברשות עצמה.
       
        כשכאן, בעידן שרוצים לבוא ולדבר שלום, מחנכים ילדים למלחמה, מחנכים ילדים לשנאה, מפתחים בילדים את כל הנושא של האנטישמיות כמערך חינוך שלם, אנחנו צריכים לדרוש להוקיע את זה. בכל מדינה באירופה ובכל מדינה בעולם שבה יש גילויי אנטישמיות, שמתגלים בה מכחישי שואה, אנחנו צריכים לדרוש שאותם אנשים ייתנו את הדין בסוגיות האלה. אסור לנו להקל ראש בסוגיות האלה, ויישר כוח על כך שהנושא עולה כאן לדיון, על מנת שנבוא בצורה חד-משמעית בדרישה הזאת, שכל הדברים האלה לא יהיו, שהם יעברו מן העולם. תודה רבה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. חבר הכנסת אברהם הירשזון, בבקשה. 
       
אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, אני חושב שהדיון הזה בכנסת ישראל הוא חשוב ביותר, לא משום הנוכחות הרבה שיש עכשיו באולם המליאה, אלא משום שבפרוטוקול קודם כול יירשם שכנסת ישראל קיימה דיון בנושא של האנטישמיות ברחבי העולם.
       
       לפני חודש בערך הייתי ב"מצעד החיים" - הזכיר אותו חבר הכנסת הרצוג - בפולין, יחד עם אלפי בני נוער. אמרתי להם שם מה שאני אומר לכם היום: באושוויץ ובירקנאו לא היתה ההתחלה. שם היה הסיום, הסוף. ההתחלה היתה בכל אחת מבירות אירופה, כאשר שרפו בתי-כנסת, כאשר ניפצו חנויות של יהודים, כאשר ניתצו מצבות בבתי-הקברות של היהודים. שם זה התחיל ושם זה התפתח, ובסופו של דבר - חבר הכנסת שרון - זה הגיע לאושוויץ, בירקנאו ומיידאנק. 
       
       ומה קורה היום? אחרי למעלה מ=50 שנה אנחנו צריכים לשאול את עצמנו: האם אירופה הדשנה הזאת, שחישבה לזרוק את העם היהודי לפח האשפה של ההיסטוריה, האם היא הפיקה לקח? היא לא הפיקה לקח. גם היום באירופה, גם המנהיגים וגם חלק גדול מהעמים לא מכים על חטא. גם היום אנחנו שומעים על ניתוץ מצבות בבתי-קברות, גם היום אנחנו שומעים על שרפת חנויות של יהודים וגם היום אנחנו שומעים על התנכלויות לבתי-כנסת. ואם אחרי למעלה מ=50 שנה אירופה לא השכילה להבין את זה, אז משהו רקוב בכל ממלכת אירופה. בעיקר שם.
       
       אדוני השר, אדוני היושב-ראש, אנחנו נמצאים היום אולי בדקה ה-90 לפני שכל הנושא הזה יהיה היסטוריה מול היסטוריה. ההיסטוריה של השואה כפי שהיתה, מול ההיסטוריה של מכחישי השואה. והיום מדינת ישראל והעולם היהודי צריכים להתאחד, לפעול ביחד, כדי שהדור הבא, דור הצעירים של היום, יהיה הגשר לדורות הבאים - של יהודים ולא-יהודים - ושיוכל לצאת כנגד כל אותם מכחישי שואה שבאים, אומרים וטוענים שהשואה לא היתה ולא נבראה אלא היא המצאה של העם היהודי.
       
       לכן, אדוני, אני הייתי מבקש שממשלת ישראל, יחד עם הארגונים היהודיים בעולם, תערוך מהיום תוכנית רצינית, כיצד אנו מתמודדים עם כל הנושא של האנטישמיות והכחשת השואה שהולכות ומתרבות ברחבי העולם, בכלל זה גם באוניברסיטאות. 
       
       רק להזכיר לאדוני: אני התחלתי את "מצעד החיים" לפני למעלה מ=16 שנה, כאשר אוניברסיטת נאנט בצרפת העניקה תואר דוקטור לחוקר בשם אנרי רוק, שכתב שהשואה לא היתה ולא נבראה, אלא היא המצאה יהודית, וזה בזמן שניצולי השואה עדיין קיימים בתוכנו. תודה רבה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. השר בני אלון, בבקשה, לסיום הדיון. 
       
שר התיירות בנימין אלון:
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זה כבוד גדול לדבר אחרי חבר הכנסת הירשזון, שבאמת ייסד את המפעל הזה של "מצעד החיים", ואני מרגיש שהבית הזה מודע באמת לצורך לא לתת לשואה להיות מוכחשת ולא לתת לזמן להשכיח את לקחיה. 
       
       סכנה אחת אני רואה שאורבת לפתחנו מעבר לדבר הזה שכולנו מודעים לו, וזו הסכנה של הגנרל הזקן, אותו הגנרל שרגיל להילחם בגבעה שבה היתה המלחמה אז. אז כשהוא מדבר על שנאת ישראל, אותו גנרל זקן, הוא חושב שזה חייב להיות באירופה, על רקע נוצרי, הוא חושב שזה חייב להיות עם מוזיקה של ואגנר ברקע. אבל היום המקום ש"הפרוטוקולים של זקני ציון" מופצים בו בצורה הכי סיטונית זה כאן, במזרח התיכון. היום המקום שבו "מוות ליהודים" נשמע בצורה הכי מאיימת, לרבות יכולות של קיום, חלילה וחס, מוות להרבה יהודים, זה בסוריה, זה בערי לבנון, זה בערי מצרים, זה כאן לידינו, בשכם, ברמאללה, בג'נין. 
       
       אנחנו חייבים להבין, ששנאת ישראל תמיד פשטה צורה ולבשה צורה. פעם שנאו אותנו משום שהיינו מיוחדים ושונים בלבושנו, בדתנו; פעם שנאו אותנו משום שהתבוללנו והפכנו להיות תחרות מאיימת על כולם, נראינו כמו כולם והצלחנו במקום שחשבו שאנחנו לוקחים את הפרנסה מכולם. התירוצים וההסברים לשנאה הם רבים. הם כל כך רבים, שאף אחד מהם לא נכון. השנאה היא שנאה מפני שהיא שנאת ישראל. אין לזה הסבר רציונלי, אף אחד בעולם לא יכול לתת הסבר רציונלי למה דיקטטור כמו היטלר, שרוצה לכבוש את העולם, צריך לרכז שבעה יהודים מאי קטן כמו קוס ביוון ולהביא להם סירה מיוחדת שתיקח אותם לאתונה, לסלוניקי, ומשם ברכבת למחנות השמדה. אין שום רציונליזציה, שום היגיון, שום רציו לא משחק בשנאת ישראל. 
       
       לכן הזהירות המתבקשת מאתנו היא להבין: שנאת ישראל של היום עברה לכאן, למזרח התיכון שלנו. מכחישי השואה הגדולים ביותר נמצאים כאן, במרחב שלנו. "הפרוטוקולים של זקני ציון" מופצים בצורה הסיטונית ביותר כאן, במרחב שלנו. גם שנאת ישראל של אירופה מושפעת היום מאוד מהשנאה המוסלמית, שחברה לה בקואליציה מטורפת עם ארגוני זכויות אדם, ויחד הם מפגינים נגד ישראל ונגד אמריקה. 
       
       כך שלהיות גנרל זקן, שנעול על אותה מנגינה ישנה, זה קיבעון מחשבתי, שלא נורא אם זה תרגיל אקדמי, אבל נורא גם נורא אם זה עתידנו ממש ועצם קיומנו. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני מאוד מעריך את הדיון הזה בכנסת, ומקווה שכולנו נהיה עירניים מפני שנאת ישראל ומפני מכחישי שואה מכל סוג שהוא, בין שהם נוצרים, בין שהם מוסלמים, בין שהם ערבים שכנים שלנו ובין שהם במקומות אחרים. תודה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:

	תודה רבה לשר התיירות בני אלון. 

	חברי הכנסת, אנחנו סיימנו את הדיון. יש שתי הצעות לסיכום הדיון. הצעה אחת - מטעם הליכוד, העבודה-מימד, מפד"ל, ש"ס, מרצ ושינוי. 

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       וגם יהדות התורה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:

	ויהדות התורה. יקרא את ההצעה חבר הכנסת יולי אדלשטיין. 

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, הודעת סיכום הדיון בנושא גילויי האנטישמיות בעולם, מטעם סיעות הליכוד, העבודה-מימד, מפד"ל, ש"ס, מרצ, שינוי ויהדות התורה:
       
       כנסת ישראל עוקבת בדאגה אחרי האירועים האנטישמיים ברחבי העולם בתקופה האחרונה, ומגנה בכל תוקף כל פגיעה ביהודים ובמטרות יהודיות. 
       
       לאור התגברות מאורעות אנטישמיים בעולם כולו, ובמיוחד במדינות אירופה ובמדינות הערביות, הכנסת קוראת לממשלת ישראל להמשיך בפעילותה מול מדינות העולם במישור המדיני והדיפלומטי למיגור האנטישמיות ולנקיטת הצעדים למניעת תופעות אלו. 
       
       לאור חידוד הזיקה בין המאורעות שקורים בעולם ובישראל לבין העולם היהודי, ולאור התחברות של ביטויים אנטי-ישראליים לביטויים אנטישמיים ופגיעה ביהודים ברחבי העולם, הכנסת תיזום פנייה לפרלמנטים שונים של מדינות אירופה בקריאה לפעול במסגרת האחריות המוטלת עליהם למניעת פגיעה באזרחיהם היהודים ולפעילות מאומצת הן לחקיקה למיגור תופעות האנטישמיות בארצותיהם והן לאכיפה מוגברת של החוקים הקיימים. תודה רבה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. יש הצעה לסיכום מטעם סיעת האיחוד הלאומי. יקרא אותה ראש הסיעה, חבר הכנסת יורי שטרן. 
       
יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       הצעה לסיכום הדיון בנושא האנטישמיות, מטעם סיעת האיחוד הלאומי:
       
       כנסת ישראל קוראת לממשלת ישראל להכריז, כי המדינה מעמידה את עצמה בראש המאבק באנטישמיות על כל גילוייה בעולם. מדינת ישראל תילחם בכל זירה בין-לאומית, תגן על יהודים נרדפים בכל אתר ואתר, ותקיים מאבק דיפלומטי בכל שלטון שאינו נלחם בעצמו בגילויי האנטישמיות בארצו. 
       
       הכנסת קוראת לממשלת ישראל לחוקק חוק הקובע כי רדיפת יהודים בשל מוצאם, דתם או מנהגם בכל מקום בעולם היא עבירה על-פי חוקי מדינת ישראל, וכי מדינת ישראל יכולה להעמיד לדין בתחומה, גם שלא בפניו, כל מי שעובר עבירה על-פי חוק זה. 
       
	מדינת ישראל לא תזניח גם מלחמת חורמה במכחישי השואה למיניהם, ובכלל זה גם במי שנבחר לעמוד בראש הרשות הפלסטינית, מכחיש השואה אבו-מאזן. 

היו"ר מיכאל נודלמן:

	תודה. 

	חברי הכנסת, אנחנו צריכים להצביע על כל הצעה. בהתחלה נצביע על הצעת סיעת האיחוד הלאומי. אנחנו מצביעים על הצעת הסיכום של סיעת האיחוד הלאומי. בבקשה, ההצבעה התחילה. 

הצבעה מס' 2

בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת יורי שטרן – 13
נגד – 5
נמנעים – אין
הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת יורי שטרן נתקבלה. 

אלי בן-מנחם (העבודה-מימד):
       
       אני שואל את הליכוד, הליכוד מצביע נגד עצמו?

היו"ר מיכאל נודלמן:

	ההצעה התקבלה ברוב של 13 בעד, חמישה נגד ואין נמנעים. 

קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       הם לא מבינים על מה הם הצביעו. 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):

       הוא אומר שהם לא הבינו. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       מצביעים בעד שתי הצעות. היא אומרת, שאם מתקבלת אחת, לא בהכרח השנייה נופלת. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       לא. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       על מה הצבענו עכשיו?

היו"ר מיכאל נודלמן:

       על הצעת הסיכום של סיעת האיחוד הלאומי. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני חשבתי שהצבענו לפי סדר המציעים. 

היו"ר מיכאל נודלמן:

	לא, יש תקנון ואנחנו הצבענו לפי התקנון. 

קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       אתה יכול לשנות את ההצבעה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:

	אנחנו מצביעים עכשיו על הצעת הסיכום של הליכוד, העבודה-מימד, מפד"ל, ש"ס, מרצ, שינוי ויהדות התורה. ההצבעה מתחילה. 

הצבעה מס' 3

בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת יולי-יואל אדלשטיין – 20
נגד – אין
נמנעים – אין
הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת יולי-יואל אדלשטיין נתקבלה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:

	ההצעה התקבלה ברוב של 20 חברי הכנסת, אין מתנגדים ואין נמנעים. 

	חברי הכנסת, תם סדר-היום. הישיבה הבאה תתקיים מחר, י"ט באייר התשס"ג, 21 במאי 2003, בשעה 11:00. ישיבת הכנסת נעולה. 

הישיבה ננעלה בשעה 18:17.
     
עמוד 48 מתוך 48

