﻿       
       
       
       
       דברי הכנסת
       יא / מושב ראשון / ישיבות כ"ו—כ"ח /
       ב'—ד' בסיוון התשס"ג / 2-4 ביוני 2003 / 11
       חוברת י"א
       ישיבה כ"ו
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
הישיבה העשרים-ושש של הכנסת השש-עשרה
יום שני, ב' בסיוון התשס"ג (2 ביוני 2003)
ירושלים, הכנסת, שעה 16:03
       
       
       
       
       
       

מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היום ב' בסיוון התשס"ג, 2 בחודש מאי למניינם. אני מתכבד, חברי הכנסת, לפתוח את ישיבת הכנסת. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       2 ביוני, יום הולדתי למניינם. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ביוני. אני מתנצל וחוזר, וגם מתנצל בפני חבר הכנסת בר-און, שיום הולדתו היום, שהוא 
2 ביוני, ואני מבקש כמובן מחבר הכנסת אליעזר כהן להבחין בעובדה שהישיבה נפתחה. 
       
       הודעה למזכיר הכנסת.
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – 
       
       לדיון מוקדם: הצעת חוק לתיקון סדרי הדין (חקירת עדים) (תיקון - מתן עדות במשטרה במקום עדות במקרה של עבירת מין), התשס"ג-2003, מאת חברות הכנסת זהבה גלאון  ואורית נוקד; הצעת חוק השכרת דירת מגורים ומכירתה בשקלים חדשים, התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת מיכאל נודלמן; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון - תחילת העסקה במקום עבודה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת איתן כבל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - מענק לימודים למקבלי הבטחת הכנסה), התשס"ג-2003, מאת  חבר הכנסת אמנון כהן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור וזיכוי במס לחייל מילואים), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אבשלום וילן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (חישוב אחוזי נכות), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק נישואין וגירושין, התשס"ג-2003, מאת  חבר הכנסת רומן ברונפמן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון - איסור מופעי קרקס), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון - העדפה תוצרת הארץ), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת יאיר פרץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון - חובת מסירת קבלה למשלם), התשס"ג-2003, מאת  חברי הכנסת איתן כבל ואבשלום וילן; הצעת חוק חיילים משוחררים (החזרה לעבודה) (תיקון - איסור פיטורים), התשס"ג-2003, מאת  חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (השוואת מעמד שומרים לעובדי משמרות), התשס"ג-2003, מאת  חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון - הגבלת תנאי העסקה של בכירים במשק המדינה) (הוראת שעה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק בנק ישראל (תיקון - ניהול מדיניות מוניטרית), התשס"ג-2003, מאת  חבר הכנסת אמנון כהן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון - עבירות תכנון ובנייה), התשס"ג-2003, מאת  חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הרכב תאגידים עירוניים), התשס"ג-2003, מאת  חבר הכנסת רשף חן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק בתי-המשפט [נוסח משולב] (תיקון - תקופת צינון), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת יצחק כהן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 132) (תיקון - עולה חדש), התשס"ג-2003, מאת  חברי הכנסת קולט אביטל, רומן ברונפמן ואבשלום וילן; הצעת חוק קרן העם היהודי, התשס"ג-2003, מאת  חברי הכנסת אברהם הירשזון ואברהם בורג; הצעת חוק איסור הטלת חרמות, התשס"ג-2003, מאת  חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון – השוואת זכויות עיון בפנקס), התשס"ג- 2003, מאת  חבר הכנסת יאיר פרץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - מענק חג), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - קצבת זיקנה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה וטלב אלסאנע; הצעת חוק העונשין (תיקון - הזכות להחליט על הארכת חיים), התשס"ג-2003, מאת  חבר הכנסת רומן ברונפמן; הצעת חוק מרשם האוכלוסין (תיקון - מען שבט בדואי), התשס"ג-2003, מאת  חבר הכנסת טלב אלסאנע; הצעת חוק האזרחות (תיקון - אזרחות מכוח לידה), התשס"ג-2003, מאת  חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק סגירת הכור האטומי בדימונה, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עסאם מח'ול, מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (תקציב משכורות), התשס"ג-2003, מאת  חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק הרשות לשיקום ושימור המקומות הקדושים לבני העדות - המוסלמית, הנוצרית והדרוזית, התשס"ג-2003, מאת  חברי הכנסת עסאם מח'ול,  מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון - ביטול תשלומי הורים), התשס"ג-2003, מאת  חברי הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה וטלב אלסאנע; הצעת חוק-יסוד: משאל עם על "מפת הדרכים" או הסדר הקבע עם הרשות הפלסטינית, מאת חבר הכנסת גלעד ארדן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון - מסירת מידע), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון - היעדרות לצורך טיפול בילד שנולד פג), התשס"ג-2003, מאת  חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק פינוי יישובים במסגרת הסדר מדיני, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה,  עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק רשות השידור (תיקון - עיקול), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עסאם מח'ול,  מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - זכאות לדמי אבטלה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה וטלב אלסאנע; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון - איסור מינוי בן זוג של שופט), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אליעזר כהן; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה - מעצרים) (תיקון - שחרור עצור המוחזק בתנאים שאינם הולמים), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק רשות השידור (ביטול אגרת רדיו וטלוויזיה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - שיעורי קצבאות ילדים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה וטלב אלסאנע; הצעת חוק לתיקון פקודת העיתונות (ביטול הפקודה), התשס"ג-2003, מאת  חברי הכנסת עסאם מח'ול,  מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק-יסוד: נוקשות חקיקה, מאת  חברי הכנסת אחמד טיבי,  מוחמד ברכה ועסאם מח'ול; הצעת חוק הרשויות המקומיות (פטור חיילים, נפגעי מלחמה ושוטרים מארנונה) (תיקון - פטור זוגות צעירים מארנונה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק האזרחות (תיקון - ביטול סמכות השר לבטל אזרחות משום הפרת אמונים למדינת ישראל), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה וטלב אלסאנע; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון - ביטול מוסד התביעות המשטרתיות), התשס"ג-2003, מאת  חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק רשות השידור (תיקון - ביטול אגרת הטלוויזיה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה וטלב אלסאנע; הצעת חוק לעידוד אזרחי מדינת ישראל בני העדה הדרוזית, התשס"ג-2003, מאת  חבר הכנסת אליעזר כהן; הצעת חוק-יסוד: זכויות במשפט, מאת  חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק לתיקון פקודת הקרקעות (רכישה לצורכי ציבור) (תיקון - החזרה מכוח אי-ניצול), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה וטלב אלסאנע; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון - הגדרת שפות פתקי הצבעה והודעה לבוחר), התשס"ג-2003, מאת  חברי הכנסת יורי שטרן, מיכאל נודלמן ואריה אלדד; הצעת חוק המפלגות (תיקון - חובת קיום בחירות מקדימות), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת יולי תמיר; הצעת חוק פיצויי פיטורים (שריון כספי פנסיה), התשס"ג-2003, מאת  חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק הממשלה (תיקון - אישור נסיעת שר לחוץ-לארץ), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת משה גפני; הצעת חוק יישוב סכסוכי עבודה (תיקון - שביתה על-פי הסכמת רוב העובדים), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אילן שלגי וקבוצת חברי הכנסת. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה למזכיר הכנסת.

       
       
הצעות סיעות העבודה-מימד ומרצ--יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה 
על רקע הסכנה הכלכלית-החברתית המאיימת על מדינת ישראל 
בעקבות קבלת התוכנית הכלכלית בדרך של הפעלת מכבש הרוב על המיעוט
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בורג, בבקשה.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, תודה רבה. כנסת נכבדה, אני מבקש בשמם של 52 חברי האופוזיציה להסב את תשומת לבך כי היום, דומני, בפעם הראשונה בתולדות מוסד האי-אמון בכנסת ישראל, אנחנו נבקש הצבעה שמית על האי-אמון, משום שאין לנו אמון בדרך ההצבעה האלקטרונית של חלק מחברי הכנסת, ועד שהסוגיה הזאת לא תתברר ותנקה את הכתם שהוטל בכנסת, אנחנו רוצים לשמוע בקולו את כל אחד מחברי הכנסת מצביע ומביע את עמדתו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני שמעתי את אשר אמרת. אם 20 חברי כנסת יגישו בקשה להצבעה שמית, התקנון ימוצה בדיוק, ככתבו וכלשונו, ללא שום הנחה.  
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       יותר מזה יגישו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.  
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, באותו ליל שימורים לא התבטאתי בעניין הזה, ומאז חשבתי, ואני מתלבט - מה התרופה הנכונה? מה צריך לעשות בכגון דא? אני חושב שחבר הכנסת גורלובסקי, שהודה במעשיו, איננו ראוי להיות חבר הכנסת. ואם לא, המפלגה שלו  ואלה שהביאו אותו לכנסת יגיעו למסקנה הזאת ויאלצו אותו להתפטר אם הוא לא מוכן; כל הכנסת חייבת להציל את כבודה, ויש רק דרך אחת. חבר כנסת כזה לא יכול להיות חבר כנסת ולא יכול להמשיך בתפקיד הזה. אין דרך אחרת.  
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אנחנו לא מקיימים פה בית-דין שדה, עם כל הכבוד. חשבתי שאדוני רוצה להעלות כמו הצעה לסדר או לנוהל הדיון. אדוני, אדוני לא קטיגור ואני לא שופט. אדוני יטען את טענותיו איפה שהוא רוצה. אדוני ביקש רשות דיבור, רשות דיבור צריכה להיות לעניין. אדוני יש לו דעות ועמדות, יביע אותן כאיש ציבור בכל מקום שהוא ראוי. אין פה הרצאות עכשיו ולא נאומי אישום וכתבי אישום. על כל פנים, אני לא משמש שופט. 
       
       רבותי חברי הכנסת, כמצווה על-פי התקנון, בכל יום שני, כאשר הוגשה בשבוע שקדם לכך הצעת אי-אמון, הסעיף הראשון, למעט ההודעות, הוא על הצעות האי-אמון. ובכן, אנחנו עוברים להצעות סיעות העבודה-מימד ומרצ ויהדות התורה, להביע אי-אמון בממשלה על רקע הסכנה הכלכלית-החברתית המאיימת על מדינת ישראל בעקבות קבלת התוכנית הכלכלית בדרך של הפעלת מכבש הרוב על המיעוט.  תנמק את הצעת האי-אמון חברת הכנסת דליה איציק, יושבת-ראש האופוזיציה. בבקשה, גברתי, עשר דקות עומדות לרשותה. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אין צורך להכביר מלים על התוכנית הכלכלית הרעה וחסרת החמלה הזאת, וגם אין צורך להכביר מלים על השאלה איך היא התקבלה. התוכנית הזאת, בסך הכול, אדוני היושב-ראש,  התקבלה בלי רוב. 48 חברי כנסת תמכו בה, ואפילו אין לה רוב בכנסת. ואני גם מציעה לחברי מהקואליציה, כשהם מדברים על רוב מוחץ, לפחות לספור את האצבעות, את אלה שלא זייפו. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי, אני מרגישה צורך – אדוני יושב-ראש הכנסת, אני מאוד רוצה את האוזן שלך, אני מאוד נסערת, אני מקווה שגם אתה, ומאוד חשוב לי שתקשיב לי, היום במיוחד, כמו שבדרך כלל אתה עושה את זה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מקשיב בקשב  רב.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מרגישה שנפל דבר גם בבית הזה, אני מקווה שכך גם אתה מרגיש. אני רוצה לספר לחברים ולציבור את השתלשלות המאורעות. הגענו לחבר הכנסת רוני בר-און, הלוא הוא יושב-ראש ועדת הכנסת, המנהלת את הבית הזה. הציע יושב-ראש  ועדת הכנסת הצעה שאנחנו קיבלנו אותה, האומרת - קבלת ההסתייגויות בלי הפעלת הסעיף שאתם קוראים לו סעיף דרקוני, סעיף 131. כדי לקבל הכשר להסכם הזה, עלינו אליך, שהרי אתה יושב-ראש הבית. ואתה קיבלת, ובחגיגה שלמה וכמעט בלחיצות ידיים סיכמנו שכך יהיה נוהל הדברים. הגענו לאן שהגענו, השעה היתה קרוב ל=03:00. 
       
          ואנחנו, אדוני היושב-ראש, תסלח לי - ולא תקפיד אתי אם אשמע לך לא צנועה אם אומר שהאופוזיציה הפעם באמת גילתה נחישות. ישבה כאן בבית, תפקדה, הצביעה, 52 חברי כנסת כמעט לא זזו מן הכיסא הזה; תאמין לי, זה עלה לי במאמצים רבים.	והנה, בשעה 03:00, קורא חבר הכנסת רוני בר-און לישיבה לוועדת הכנסת ומפר את כל ההסכמה שהיתה אתך ואתו - את כל ההסכמה.

	אבל בין לבין אנחנו שומעים שגם יש חבר כנסת נוסף, שחברים שלו גם ראו אותו מצביע - ואני מוכנה להעיד על זה – כפי שהוא מצביע, ואתה, אדוני יושב-ראש הכנסת, אפילו לא חושב שזו דרמה, אפילו לא מפסיק את הישיבה לחמש דקות, אפילו לא אומר משהו שהתלמידים הללו, שעכשיו צופים בנו, יחשבו שהתקיימה דרמה, כי אין זה מעשה יומיומי, וכי בכנסת הזאת יש אנשים טובים וראויים, והאיש הזה, אם עשה את מה שעשה, הוא עשב שוטה, יותר משוטה.

	אדוני היושב-ראש, אומר חבר הכנסת גורלובסקי – אני מקווה שאני מאייתת את שמו נכון, השם שלו מוזר כמעט כמו שם המשפחה שלי – אומר חבר הכנסת הזה: הייתי עייף ולכן הצבעתי כפי שהצבעתי. שער בנפשך אם הוא היה עירני, הוא היה מצביע בשביל כולנו. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       ואז היה להם רוב. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       ואז היה להם רוב.
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       גם כך היה להם רוב.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):

       אדוני היושב-ראש, אתה יושב-ראש שנבחר, אני לא זוכרת שנבחר יושב-ראש כנסת ברוב מוחץ כפי שאתה נבחרת. כדי כך נבחרת, שאפילו חברי כנסת מהמגזר הערבי אמרו לי: תראי מה אנחנו עושים, מצד אחד אנחנו נורא רוצים את רובי ריבלין כיושב-ראש הכנסת, מצד שני, הוא מהליכוד וקצת קשה לנו. איך אנחנו מסתדרים עם זה? איך אנחנו מראים שזו הצבעה אישית כלפיו? והם נמנעו. אני לא זוכרת סיטואציה כזאת. אני לא זוכרת יושב-ראש כנסת שזכה לאמון כזה, באמת, מקצה הבית לקצה הבית כמוך. ולכן מוטלת על הכתפיים שלך החובה לנקות את האווירה הנוראית השוררת בבית בימים האחרונים.
       
       היתה לי שיחה עם יושב-ראש הנהלת הקואליציה. היות שהשיחה היתה בארבע עיניים, לא אספר את פרטיה, אבל רוח הדברים היתה שקרה פה מעשה קשה מאוד, לא רק המעשה הפרטי של חבר הכנסת גורלובסקי, אלא הפרת האמון שלנו בך; בך, רובי ריבלין, יושב-ראש הכנסת. בשבילי, כשאתה אומר - אתה יותר קרוב לי מהרבה חברים במפלגה שלי, ועכשיו הם ייפגעו – זה שאתה ישבת כאן, זה שחבר הכנסת רוני בר-און עלה לכאן בלי להניד עפעף, כששעה קודם הוא לקח אותי הצדה ואמר: גם אם זה יהיה יומי האחרון, אני את סעיף 131 לא אפעיל. נכון אני מצטטת, חבר הכנסת רוני בר-און?
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       חשבתי שזה לא לציטוט.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אתה ציטטת את אופיר פינס, הייתי צריכה לעשות לך את מה שאתה עשית לו.
       
       אדוני היושב-ראש, אני מרגישה, שאם בבית הזה מלה לא תהיה מלה, אם סיכום לא יהיה סיכום, חיינו יהיו קשים מנשוא.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       את מרשה לי לענות לך?
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, תרשה לי, אני בטוחה שתהיה לך גם הבמה, ואני בטוחה שתמצא את הדרך להפיג את המתח הנורא שיש פה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מוגבל, ורק ברשותך אני יכול לענות. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       לא, אדוני, אתה לא מוגבל, אם אתה עומד על זה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רק אם את מסכימה, אני רוצה להעיר לך שתי הערות; רק בהסכמתך.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       בבקשה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
	ההערה הראשונה, כאשר את מדברת על כך שראית ואת מוכנה להעיד, אני מוכן גם לומר לך בצורה שבה אני מסכן את שמי הטוב, לפחות, בעיני עצמי. אני לא ראיתי ואני לא יכול להעיד על מאומה, ואינני חורץ דין אלא אם כן אני עד לעובדות שאת אומרת שיכולת להעיד עליהן, ובאותה עת לא העדת. 

	הדבר השני, כאשר חבר הכנסת גפני קם והביא עובדות, מייד הבעתי את עמדתי ודעתי. כאשר חבר הכנסת ליצמן, שעות רבות לפני כן, בא והביא בפני איזו הערה, לפרוטוקול אני אומר, מה שאתה אומר הוא חמור מאוד, אם תביא לפני תלונה שבה יאוזכרו שמות של אנשים, מייד אפנה ואטפל בנושא זה. כאשר חבר הכנסת גפני הביא לפני את אותן עובדות, מייד ביקשתי מקצין הכנסת להתחיל לפעול ולראות אם הוא יכול לאתר את האדם. גם ביקשתי מאותם חברי כנסת שהדבר יכול להיות מיוחס להם, לבוא ולומר מי הצביע ומי לא. לאחר מכן, ברגע שהוא הצביע הודעתי לכנסת את אשר הודעתי. מובן שאינני נמצא פה בתפקיד של שופט. עד כאן בנושא גורלובסקי.

	עוד הערה אחת, גברתי הנכבדה, לגבי סעיף 131. ההסכם שהובא לפני ושהסכמתי לקבל את האחריות על עצמי - וכבר למדתי לקח מעניין זה - הוא הסכם שדיבר על החלטה של ועדת הכנסת כפי שהתקבלה. ועדת הכנסת, בשעה 03:30, החליטה החלטה אחרת, ואני, על-פי התקנון, לא יכול לבטל את החלטתה של ועדת הכנסת. ייתכן מאוד שהייתי צריך למחות, ייתכן מאוד שהייתי צריך לזעוק, ייתכן מאוד שהייתי צריך להתפטר מתפקידי. כל המהומות האלה וכל ההאשמות האלה, אני מבין שהן עוברות דרכי, ועם זאת, אני מבקש להיזהר באמירה שאין אמון, כי אני לא רואה שהפרתי איזה אמון כלפי מישהו שהבטחתי לו או קבוצה שהבטחתי לה, או כלפי תפקידי כיושב-ראש הכנסת. 

	פעמים הכנסת אכזרית לעצמה, ופעמים חברים בכנסת אכזריים כלפי חברים אחרים. הרוב, לפעמים, כאשר הוא מפעיל את התקנון, הוא דורסני, וכאשר המיעוט מבקש להפעיל את התקנון, אני אקפיד קלה כחמורה על הפעלת התקנון כפי שהוא. סעיף 131, לא אני המצאתי אותו, והוא סעיף שאולי צריך לדון בו היום בערב על מנת לבטלו. 

	אני מאוד מודה לגברתי על כך שאפשרה לי, כי אין לי האפשרות לדבר מהדוכן, ואני כמובן מתנצל על שהפרעתי. בבקשה. 

דליה איציק (העבודה-מימד):


	אדוני היושב-ראש, אף-על-פי שיש לי כבוד גדול אליך, אתה רוצה לקחת אותי לפינה שאני לא רוצה לבוא אתך אליה, משום שהפינה הזאת איננה הפינה שעליה אנחנו מדברים היום. אנחנו מדברים על זה שאצלך בחדר היה סיכום. אתה לא עוד איש כאן, אתה יושב-ראש הכנסת, אצלך בחדר התקבל הסיכום שאתם הצעתם, חבר הכנסת רוני בר-און הציע אותו כיושב-ראש הוועדה. היו לחיצות ידיים, היתה הסכמה, יושב-ראש הנהלת הקואליציה היה ער לעניין הזה.

	הגעתם לכאן כאילו לא קרה שום דבר. אני כרגע לא רוצה לדבר על התוכנית, בעיני הדבר היותר חמור הוא שהופר כאן אמון, באמת אמון בסיסי, שלא הופר פה שנים בבית. יודע יושב-ראש הנהלת הקואליציה - שעכשיו מדבר, ואני מקווה שהוא מקשיב – שיכול מאוד להיות, וזה לא סוד שהיו היום כמה הצעות של חברי האופוזיציה, שאנחנו עצרנו - האומרות שצריך אולי שיהיו כמה ועדות כנסת, אחת של האופוזיציה ואחת של הקואליציה. אולי בכלל צריך שאתם תנהלו את הישיבות לבד, אנחנו נבוא אחרי-הצהריים, שיוציאו אותנו בכוח ואנחנו ננהל את הכנסת לבד - - -

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       - - -
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אולי בכלל צריכות להיות פה כמה ועדות. קרה פה משהו שאני מאמינה - - -
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       קשה לכם לקבל את העובדה שהעם - - -
       
חיים אורון (מרצ):
       
       - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת רוחמה אברהם, אני מבקש לאפשר לדוברת לדבר.

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       חברת הכנסת רוחמה אברהם, תסלחי לי שאני מעירה לך, אבל יש שעות שכדאי להנמיך את הראש; זו השעה שלך, תנמיכי את הראש. 
       
       ובכן, אדוני היושב-ראש, אני מבקשת ממך, חשוב לי מאוד הבית הזה, אני יודעת כמה אתה אוהב את המקום הזה. אני יודעת שהיו לך אלטרנטיבות להיות שר ואתה ויתרת כי רצית להיות יושב-ראש הכנסת, כי הבית הזה אהוב עליך. אני חושבת שאתה צריך לעשות כאן מעשה של ממש, כדי שנרגיש שכשאתה אומר לנו מלת כבוד, זו  מלת כבוד שאין בלתה, וכשחבר הכנסת רוני בר-און, שאותו אני מכירה המון זמן ושמעולם לא רימה אותי ולא את חברי, כשהוא אומר לי: מלת כבוד - אוכל להאמין לו, ולא משנים כללי משחק תוך כדי משחק.
       
       יושב פה יושב-ראש הכנסת לשעבר; הוא הוביל את העניין, באמת, בכבוד, בנחרצות, אבל הכול בהבנה. מדוע זה היה מגיע לנו? מדוע זה מגיע לתלמידים הצעירים, שרואים את מה שאנחנו מלמדים אותם, שאין שום ערך למלה, אין שום ערך להסכמה - שכבוד זה לא כבוד, מלה זו לא מלה, ושלא לדבר על הצבעה מזויפת שהיתה כאן.
       
       עכשיו אני רוצה להציע לך הצעה. אני רואה עצמי גם כאמא וגם כמחנכת לשעבר. יש לי ילדים בבית, הילדים שלי והילדים שלך אומרים לנו לא מעט פעמים דברים שאנחנו לא רוצים לשמוע עלינו. אני מציעה לך להוציא את נושא הזיוף של חבר הכנסת גורלובסקי מוועדת האתיקה. זה לא נושא לוועדת האתיקה; זה גדול מדי, בלי לזלזל בוועדת האתיקה, שאני מעריכה ומכבדת אותה מאוד. הנושא כל כך דרמטי, כל כך נורא, כל כך זוועתי, שאני - אני בטוחה שגם אתה - לא זוכרת כמוהו בבית הזה, בבית הזה נפל דבר.


	האמירה שלך: אתה אכן לא שופט, יבוא נא מישהו אחר, ועדה חיצונית, יכול להיות היועץ המשפטי לממשלה, יכול להיות המשטרה. צריך להגיד: חברים יקרים, תנו לי לטפל בזה ולהסיר מעלינו את החרפה ואת הכתם שנפל על הבית. אבל הוא בעיקר נפל על בית אחר, מדוע? לא כי נוח לי, חלילה וחס, להגיד שמישהו פה שיתף פעולה, לא כי אני, חס וחלילה, חושבת שחבר הכנסת דוד לוי ידע על זה, לא כי אני חושבת, חס וחלילה, שאתה ידעת על זה, כי יש פה חברויות ולפעמים זה לא נעים ומה יגידו. אתה צריך לשחרר גם את החברים כאן שלא ירגישו לא נעים שהם אומרים לו דברים קשים, ואני חושבת שמקומו של חבר הכנסת הזה איננו עוד בבית הזה - לא פחות, ממש לא פחות. 
       
       רק אתה, אף אחד אחר לא יכול במקומך. זו השעה שלך, אדוני יושב-ראש הכנסת. אם וכאשר תמצא אותו ועדה חיצונית אשם - אתה הוא זה שצריך להביא את הנושא לוועדה חיצונית, כי פעולה כזאת שלך תאמר לילדים שיושבים כאן ועוד לרבים - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גברתי, אני יכול לפעול רק לפי תקנון. מדובר פה בוודאי בעבירת משמעת. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       משמעת, אדוני היושב-ראש? משמעת?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין לי סמכויות. חבר הכנסת דהאמשה, אתה משפטן. התקנון מדבר על סמכותו של יושב-ראש הכנסת להגיש תלונה בעבירת משמעת. אני לא חוקר ולא דורש. אם את אומרת שרק בסמכותי להגיש תלונה למשטרה, אני אבדוק את זה. אני לא בטוח שזה רק בסמכותי. נדמה לי שזה בסמכותו של כל אזרח האם לפנות ליועץ המשפטי - - -
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       חבל שלא בדקת את זה עד עכשיו, אדוני היושב-ראש. זה היה צריך להציק לך גם ביום וגם בלילה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני בדקתי. אין לי בתקנון אפשרות לבקש להעמיד חבר כנסת לדין. זה לא תפקידי.
       

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       לא להעמיד לדין. זה לא מה שאנחנו אומרים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני יכול רק להגיש תביעה ותלונה לוועדת האתיקה על מנת שהיא תברר אותה. יש מישהו שחושב על דבר אחר, יעשה זאת. מי מונע ממנו את זה? 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
	אתה עומד בראש הבית הזה, אתה צריך לשמור על כבוד הבית הזה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם לא הייתי מגיש תלונה לוועדת האתיקה, מה היו עושים? אתם מבקשים ממני להוסיף דבר. אתם לא אומרים: תוציא את זה מוועדת האתיקה, אתם מבקשים ממני להוסיף דבר. אתם רוצים שלא נגיש תלונה לוועדת האתיקה? אני לא יודע על מה אתם מבססים את זה. אני רק אומר: אתם מבקשים ממני להוסיף דבר, לא לבוא ולטעון על כך שהגשנו תלונה לוועדת האתיקה. חשבתי שזו חובתי המלאה לעשות כן. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני יודעת שהיום בשעה 19:00 אתה מכנס את ראשי הסיעות, כך אולי תצליח לסלק את האווירה העכורה ואת האי-אמון המוחלט שיש לחברי הכנסת מהאופוזיציה במה שקרה, ובעקבות זה יכול מאוד להיות שהאווירה תטוהר, אבל גם יכול להיות שלא. 
       
       עד אז אני רוצה להודיע לך כמה הודעות, ואני מבקשת שתקבל אותן במלוא החברות. האחת, מעתה ואילך כל הצעת חוק, אנחנו נגיש עליה אלף הסתייגויות ותפעילו את סעיף 131 כל שעה. אם אתה חי עם זה בשלום וחבר הכנסת רוני בר-און חי עם זה בשלום ויושב-ראש הנהלת הקואליציה חי עם זה בשלום, זה מה שאנחנו נעשה כדי לספק לכם כל פעם אפשרות להשתמש בסעיף הזה. 
       
       דבר שני, יכול מאוד להיות שבוועדות נפעיל פיליבסטר. אם דורסים אותנו - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת איציק, אני אפילו לא יכול להצביע בוועדת הכנסת. 
       

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אני יודעת, אדוני היושב-ראש.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       סעיף 131, נדמה לי שחבר הכנסת בורג, היושב-ראש הקודם, יאמר לך שהיה בתקנון הכנסת עוד לפני שאני הייתי יושב-ראש.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, מעולם לא היה סיכום חגיגי כזה בחדר שלך. לא יעזור לך, אתה לא תתחמק מזה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ממה?
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       הצעת סיכום שאתה הסכמת עליה, שנתת חותמת שלך, אישור שלך, כבוד שלך, המלה שלך. 


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שאני אקבע מה היא הסתייגות מהותית ומה היא הסתייגות לא מהותית. לא מילאתי אחרי זה?
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       נכון מאוד. ולאחר מכן, בכוח ובברוטליות, חבר הכנסת רוני בר-און, שהפעלתם עליו לחץ כבד מנשוא והפכתם אותו שעיר לעזאזל, בהסכמתו, לצערי הרב הפר את כל ההבנה ואת כל ההסכמה אתנו. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני הפרעתי לה. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אני יודעת שזה שמזייפים זה נושא קל בשבילך, חבר הכנסת מאיר שטרית. עשר דקות, זה מה שמפריע לך? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גברתי, מעשר הדקות אני נטלתי שמונה דקות. עומדות לרשותך עוד שמונה דקות. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך. בכל זאת, אני לא רוצה לנצל את כל שמונה הדקות. אני רק רוצה שתאמין לי שזה יום מאוד עצוב בשבילי. אני גם רוצה שתאמין לי, שכשביקשתי מכל החברים שלי, 52 במספר, לצאת החוצה - זה לא מעשה יומיומי. אני כבר 12 שנה בכנסת, אני לא זוכרת שנעשה מעשה כזה. 
       
       אתה יודע, במשפטים - ואתה משפטן - יש שיהוי. זה שיומיים, שלושה ימים לא עלה בדעתך לעשות משהו, לקרוא, לנסות להסביר, לנסות להגיד, לנסות לפייס, לנסות לגשר – לא מתאים לך, לא למזגך, לא לאופייך. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - -
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, ב=19:00 אנחנו ניפגש ולאחר מכן תתכנס כל האופוזיציה. אני לא מחליטה לבד. ראיתי את החברים הללו מתאמצים, ראיתי אותם עושים עבודה מאוד חזקה ומאוד ראויה. לאחר מכן אני מקווה שנגיע לאיזו הבנה. אבל מעתה ואילך, כפי שהציע חבר הכנסת אברום בורג, כל הצבעה עכשיו, עד אשר ינוקה הבית הזה ממה שקרה לו כאן ומהכתם שדבק בו, אנחנו נבקש הצבעה גלויה, שמית, על כל נושא שהתקנון מאפשר לנו לעשות זאת, לרבות הצעת האי-אמון.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       התקנון יופעל ככתבו וכלשונו, אני מבטיח לך.
       

השר מאיר שטרית:
       
       הצבעה אלקטרונית.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       השר מאיר שטרית, אתה היית פעם שר המשפטים, אני רוצה להזכיר לך. אז אל תזלזל במה שקרה פה. אני במקומך הייתי מרימה טלפון לרובי ריבלין ושואלת אותו: זה נכון שהוא זייף? זה בכלל עניין אותך? זה אפילו לא עניין אותך. שאלת אותו, ביררת? היית שר המשפטים.
       
השר מאיר שטרית:
       
       בשביל זה צריך להעניש את כל הבית?
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       בשביל זה אתה ושכמותך הייתם צריכים לצאת החוצה ולגנות אותו ולנקות אותו מהבית הזה. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       בשביל זה יש ועדת אתיקה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אי-אפשר לעשות משפט שדה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מבקש ממך עכשיו לא להפריע. אמרתי בעניין זה ודיברתי על משפט השדה. אחרי מה שאמרתי יכולים חברי הכנסת לומר מה שהם רוצים. כמובן, אנחנו לא נמצאים בימים קלים כל כך.
       

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       לגופו של עניין, אנחנו נגיש הצעת חוק האומרת שצריך לבטל את התוכנית הכלכלית הזאת גם על רקע הזיופים, היות שיש לי, איך המשפטנים אומרים - יש לי יסוד סביר להניח שהיו עוד אי-אלו זיופים. אני מציעה לך להקשיב היטב לדברי: היו עוד אי-אלו זיופים בהצבעה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בעניין זה אני מבקש, אם יש דברים, להגיש תלונה. לא להפריח האשמות באוויר.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אכן תוגש. לפיכך, אני חוזרת על הצעותי: האחת, שלא ועדת האתיקה צריכה לטפל בנושא החמור הזה; והשנייה, שתטפל, אני מקווה, בליבון כל עניין ההסכמה שהופרה כאן בין אנשים מאוד בכירים בבית הזה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בשעה 19:00 היא תלובן.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אני מבקשת לפני כן בירור קודם. אני מקווה שנתת את תשובתך לעניין הזה. 
       
       הדבר השלישי הוא, אנחנו מבקשים שמעתה ואילך כל הצבעה תהיה הצבעה שמית, עד אשר נוכל להאמין פה לחברים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם תפעלו לפי התקנון, אפעל אני לפי התקנון. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אני מאוד מודה לך. תודה רבה. 
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת משה גפני, בבקשה. 


אהוד יתום (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       קודם כול המציעים הצעות אי-אמון מדברים. לאחר מכן אדוני יוכל לומר את דברו במסגרת הדיון הסיעתי.
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אדוני יאפשר לכל חבר כנסת לדבר באותו פרק זמן שדיברה חברת הכנסת דליה איציק? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לחברת הכנסת דליה איציק, יושבת-ראש האופוזיציה, קודם כול יש זמן בלתי מוגבל. דבר שני, היא היתה ברשות דיבור עשר דקות, ואני נטלתי מתוכן 11 דקות. היא קיבלה את הדקות שלה בחזרה. עכשיו חבר הכנסת גפני מדבר. בוודאי לא נפריע לו. בבקשה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, רבותי השרים, לא היה רוב בכנסת לתוכנית הרעה הזאת שמכונה בפי ממשלת ישראל התוכנית הכלכלית. לא היה רוב. מי שמכיר את מה שנעשה בכנסת ומי שמכיר את חברי הכנסת, יודע חד-משמעית שלא היה לתוכנית הזאת רוב.
       
          חבר הכנסת דוד לוי, איש הקואליציה, לא בא להצביע בעד. למיטב הבנתי, הוא התנגד לתוכנית הזאת. חברת הכנסת מרינה סולודקין, חברת הקואליציה, היתה נגד התוכנית. היא נמנעה, ואחרי זה, בגלל כל מיני מניפולציות שעשו בקואליציה, היא עזבה את המליאה. חבר הכנסת חיים כץ מהקואליציה היה נגדה והצביע נגדה. חבר הכנסת חמי דורון משינוי היה נגדה. הוא פחד מהבוס שלו, שלא יקרא לו זנב, אז הוא לא היה פה. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       פשע מאורגן. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני אומר לכם – מעבר לזיופים, אני באמת לא רוצה להפריח האשמות. אני מתנצל שעשיתי בלגן בכנסת. אני מתנצל על זה, אבל אין ברירה, זה בגלל המציאות. אדוני היושב-ראש, אתה הדגשת את זה, ואני מודה לך על כך. אני לא עליתי לדבר עד שווידאתי את זה בבדיקה של פלט המחשב. 
       
       מעבר לעניין הזה, רבים מחברי הקואליציה אומץ לבם לא עמד להם, והם נכנעו למכבש הנורא של ההנהגה, של הממשלה הנוכחית, והצביעו בעד. אני אומר לכם חד-משמעית, וזה ניתן לבדיקה, שהכנסת היא נגד התוכנית הכלכלית הזאת, כפי שהיא מכונה בפי הממשלה. 
       
       השר שטרית, זו המציאות, זה ממש לא מצחיק. 
       
       אדוני היושב-ראש, מעבר לטיעונים הפורמליים שהעלתה ברוב כשרון יושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת דליה איציק, אני רוצה להגיד לך ולכנסת מה קרה באותו לילה אומלל. מה שקרה זה שישבו הנכים בלילות ובימים ועשו מאמצים למנוע את הנזקים הכבדים שהממשלה הזאת גורמת להם. אנשים קשישים, ילדים מכל גוני הקשת הציבורית במדינת ישראל לא חיו בימים אלה חיים רגילים. הם התאמצו, הם הפגינו. אני לא זוכר מצב כזה מאז היותי חבר כנסת, ואני כבר כמה קדנציות כאן. העם היה נגד התוכנית הזאת. 
       
       ומה שקרה זה שהאופוזיציה עשתה את עבודתה. אגב, אני רוצה לשבח את האופוזיציה – גם את זה אני לא זוכר זמן רב בכנסת. יש פה 52 חברי כנסת, ויש נושאים שבהם תהום פעורה בין המפלגות שמרכיבות את האופוזיציה, אבל בנושאים החברתיים והכלכליים הלכנו יחד, ואנחנו בעזרת השם נמשיך ללכת יחד. ומה שקרה זה שמילאנו את תפקידנו הפרלמנטרי בשעה שנכים ישבו פה בלילות, בשעה שילדים הפגינו בכיכרות הערים, בשעה שקשישים, עובדים ופנסיונרים הפגינו בכל המקומות. תפקידנו כחברי האופוזיציה להביא את זה לידי ביטוי. 
       
       
       אדוני היושב-ראש, ואז באו לידי סיכום, כפי שתיארה חברת הכנסת דליה איציק, אצלך בחדר, יחד עם יושב-ראש ועדת הכנסת. הגיעו לסיכום שאנחנו לא נגיש הצבעה שמית על כל סעיף וסעיף. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, שאני אקבע. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       כן, נתנו לך את הסמכות, זה נכון. אני דווקא חשבתי שהיה צריך להקשיח עוד יותר עמדות, אבל קיבלתי את זה. ההנהגה של האופוזיציה החליטה כך, ואני קיבלתי את זה, אני ממושמע. הגיעו לסיכום. 
       
       הגיעו  לעוד דבר – הרי אני ביקשתי באופוזיציה לנמק את כל ההסתייגויות שלי, 800 במספר, ועל-פי התקנון הייתי יכול לדבר עד סוף הקדנציה. אמרו לי "לא", והגיעו לסיכום לגבי יומיים וחצי, שלושה ימים, אבל גם הצבעה על כל דבר. אני רוצה להצביע על כל דבר, וזאת הזכות שמוקנית לי על-פי התקנון, ומעולם לא נהגו אחרת. הגיעו לסיכום אתך, אדוני היושב-ראש, ועם יושב-ראש ועדת הכנסת, וזה בסדר. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       מעולם לא הצביעו - - -
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       מעולם לא הביאו תוכנית רעה כזאת. 

השר מאיר שטרית:
       
       אני פה 20 שנה.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       - - -
       
השר מאיר שטרית:
       
       8,000 הסתייגויות. 
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, כדי שתדע מה סוכם בחדרי – הובאה בפני החלטת ועדת הכנסת, ובהחלטת ועדת הכנסת נאמר שתהיינה הצבעות. אני אחליט אם הן מהותיות או לא מהותיות, על מנת לדרוש הצבעה שמית או לא. לכן כך היה. תוך כדי הדיון - - 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       הו, עכשיו אני מגיע לזה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       - - על דבר שלא דובר עליו, כאשר לחבר הכנסת בורג היתה טענה מאוד בדוקה, והוא גם הביא לפני מסמכים שאני לא הייתי ער להם, אם כי הם נשלחו אלי. הוא ביקש מהיועצת המשפטית של הכנסת לראות בכל הסתייגות והסתייגות, הסתייגות נפרדת, בעוד שההסתייגויות נוסחו כהסתייגויות מאותו מין. אמרתי לחבר הכנסת בורג, שהיושר האינטלקטואלי והשכל אומרים שצריך להצביע על כולן כמקשה אחת לגבי קבוצות כאלה או אחרות. 
       
       התברר לי לאחר מכן, שיש שם באמת ספר שלם, שרוב ההסתייגויות הן הסתייגויות עוקבות. אמרתי שאני מוכן אפילו לעשות הפסקות, כדי לתת לכם להרוויח אותו זמן. כשאתם לא נעניתם לבקשתי, אמרתי:  אז נצביע על כולן. 
       
       הפעלת סעיף 131 – לא דובר בה מראש ולא דובר בה אחרי כן, ואני לא הייתי מחויב לשום דבר שקשור בעניין זה. אני אומר זאת בצורה האחראית ביותר. 
       
       יש לי התלבטות אחת, וזאת היתה ההתלבטות שלי עם חבר הכנסת בורג, שהביא לידיעתי את דרישתו. כאשר הוא אפשר לרשום את ההסתייגויות, הוא אפשר לייעוץ המשפטי לרשום את ההסתייגויות. 
       
       בעניין זה, תרשה לי, ברשותך, לתקן עוול אחד גדול. בליל ההחלטה ובליל העברת החוק ציינתי ובירכתי את כולם, ולא בירכתי את הקצרניות. אני מבקש, ברשותך, לפחות עוול זה לתקן, ולברך מכל הלב את הקצרנים ואת הקצרניות על העבודה הנפלאה שהם עשו. תודה. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני יושב-ראש הכנסת, את זה אף אחד לא ייקח ממך. 
       

דוד טל (עם אחד):
       
       את חברי האופוזיציה טרם בירכת. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, זה מה שסוכם אצלך בחדר - ואני לא חולק על כל מה שאמרת. זה נכון שחברי אופוזיציה או חברי כנסת במקרים קודמים לא ביקשו להצביע על כל הסתייגות. הפעם ביקשנו. 
       
       מה נדרש מהקואליציה ומה קרה באמצע? הקואליציה נדרשה לשבת כאן עוד 24 שעות, לשבת ולהצביע נגד ההסתייגויות של חברי הכנסת מהאופוזיציה. רבותי חברי הכנסת מהקואליציה -  יושבים בחוץ הנכים, יושבים הילדים, יושבים הפנסיונרים, יושבים העובדים, יושבים העובדים שאתם פוגעים בהם יום ולילה, ומה אתם נדרשים לעשות? הרי אם זאת חובתכם הלאומית, יש חזון כלכלי למדינת ישראל, וכל מה שנדרשתם על-ידי חברי האופוזיציה זה דבר אחד – א. לא לזייף; ב. לשבת פה עוד 24 שעות ולהצביע נגד. 
       
       כוחם לא עמד להם, אדוני יושב-ראש הכנסת. כוחם לא עמד להם. זה שהנכים נמצאים בחוץ יום ולילה – לא נורא. זה שהילדים מפגינים – לא נורא. זה שהפנסיונרים מפגינים והעובדים מקבלים מכות מאנשי האבטחה – לא נורא. זה שנשים מפגינות – לא נורא. הוד מעלתם חברי הקואליציה, שהפכו להיות רובוטים של ראש הממשלה ושל שר האוצר – ואני פשוט לא רוצה לציין שמות - הם היו צריכים לעשות דבר אחד, להתאמץ, לשבת כאן ולהצביע נגדנו. זה הכול, הרי יש לכם רוב. אתם קואליציה של 68 חברי כנסת נגד 52 – "כולה". מה קרה? רק לחברי האופוזיציה יש כוח? רק אנחנו עושים את חובתנו הלאומית?
       
       אז נאלץ חבר הכנסת רוני בר-און, לאחר שהוא ראה שהקואליציה רופפת, או יותר נכון לא אתה, חבר הכנסת בר-און, אלא מי שמעליך, והתחיל לחשוש שהולכת להיות בעיה – מתי זה קרה? זה קרה כשעברה הסתייגות שלי, שבמקום שלוש שנות מאסר, אדם יקבל 5,000 שקל קנס. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       שלוש שנות מאסר או 5,000 שקל. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       זה לא חשוב, מה זה משנה? חברי הקואליציה, הנכים בחוץ, הילדים בחוץ, למה אתם לא יושבים פה ומצביעים כמו בני אדם? חובתכם הלאומית לדאוג לחזון הכלכלי של מדינת ישראל - ולא יצא מזה אגב שום דבר, ואין לזה סייעתא דשמיא, כמו שאמר שר הפנים. לא יעזור לכם שום דבר בעניין הזה, לא תהיה מזה צמיחה, לא יהיה מקום עבודה אחד מהתוכנית הזאת. אבל תעשו את עבודתכם. 
       
       השר טומי לפיד איבד פה את העשתונות. הוא התחיל לאיים על חבר הכנסת בורג. מותר לי להגיד מה הוא אמר לך? לא חשוב, נשאיר גם את זה. 
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       הוא בטראומה, הוא לא יכול לענות. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       כן, הוא עוד בטראומה, אני באמת רואה את זה עליו. 
       
       השר טומי לפיד, עם כל הכבוד. הוא מייצג את העשירים? אני לא יודע את מי הוא מייצג, הוא הרי אמר שהוא מייצג את שכבות הביניים - שהיו בחוץ, בימים ובלילות - אותם הוא מייצג. בהם פגעו ראשונים. אין לו סבלנות, הוא רוצה ללכת לישון. למה אני לא צריך ללכת לישון? מה אני - אני, אין לי תפקיד של שר, לי אין "וולבו". למה אני צריך לשבת פה מפני שאני חושב שזאת חובתי הלאומית, והוא לא? למה ראש הממשלה לא יכול לשבת פה כל הזמן? שישב. עד הבוקר  - -

השר מאיר שטרית:
       
       הוא ישב. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
        - - אני לא הלכתי, אני הייתי במזנון, עם המחאה של ראשי האופוזיציה, בשעה שפה ישבו אנשים וישנו  - -

השר מאיר שטרית:
       
       הוא ישב עד הבוקר.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - -  אנחנו דווקא היינו שם עם להט נעורים, חבל שלא היית, תאמין לי, היית מבסוט. כולם היו, אתה יודע  - -

קריאה:
       
       - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - אחמד טיבי, כולם. תאמין לי, היית מרוצה יותר מאשר להיות בקואליציה. באופוזיציה, תאמין לי, היום, זה בית חם פה בכנסת. 
       
       תעברו, לאט-לאט - אני לא דואג, יש זמן, סבלנות, הכול בסדר. אצלנו יש סייעתא דשמיא, אצלכם, פורז החליט שלא.
       
       על כל פנים, אדוני יושב-ראש הכנסת, מה עשו, מפני שהקואליציה הזאת היא קואליציה שתלויה על בלימה - חלק מהם נהנתנים כאלה שאין להם סבלנות והם רוצים לגמור את הכול, מה שבא להם? מפעילים את סעיף 131. 
       
       וכאן מגיע הדבר החמור - חלק גדול, גם חברי כנסת חדשים, לא מבינים מה הם עשו. 
       
       הרי מה המשמעות של העניין? בסדר, לא כל יום מובאת תוכנית רעה כזאת, תאונה כזאת של ממשלה כל כך עקומה, לא כל יום זה קורה. מדינת ישראל נכנסה למצב קשה, עם ממשלה מאוד לא לעניין. מה לעשות, גזירה משמים. לא כל יום מגיעה תוכנית כזאת, לא כל יום יש אופוזיציה מגובשת כזאת, לא כל יום מגישים כל כך הרבה הסתייגויות ומבקשים להצביע עליהן. זה קרה.
       
       למה נדרשה הקואליציה? לשבת, להצביע נגד. מה עשו במקום זה? עיוותו את הכול. לקחו את סעיף 131 - השר שטרית, אתה יודע, אתה פרלמנטר ותיק - לא עשו מעולם שימוש בסעיף הזה שלא בהסכמה. הרי אתה יודע שיש עוד סעיף בתקנון.

השר מאיר שטרית:
       
	תמיד היתה אופוזיציה אחראית.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אחראית, ודאי. הבעיה שעכשיו יש קואליציה לא אחראית. האופוזיציה היא אחראית.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       איזה אחראית - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       עוד דקה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
	אני כבר מסיים. אתה יודע - - -

חיים כץ (הליכוד):
       
       למה הלכתם? 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אנחנו היינו במזנון. אתה לא שמעת קודם, היה שם יותר מעניין. 

חיים כץ (הליכוד):
       
       הלכתם הביתה. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       מה פתאום. ישבנו פה. תאמין לי, אני חיכיתי לראות איך אתה מצביע בסעיף האחרון, והצבעת נגד.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כץ.

חיים כץ (הליכוד):
       
       אבל אם היית - - -  למה הלכתם? - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כץ, יש לו עוד חצי דקה. השר שטרית ממתין לזכות התשובה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אתה בוודאי גם יודע - יש עוד סעיף בתקנון שאומר שהתקנון בעצם לא קיים, גם אותו אפשר להפעיל. הרי מי שעשה את התקנון הזה - עוד זקני מפא"י - דיברנו על זה כבר כמה פעמים.

חיים אורון (מרצ):
       
       גפני, אותו אפשר להפעיל בהסכמה, אבל אם ישנו אותו - שאפשר יהיה להפעיל אותו - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       בדיוק. הרי מכאן עכשיו, אדוני יושב-ראש הכנסת - - -

חיים אורון (מרצ):
       
       יש קואליציה - - - יש רוב. ישנו אותו, בלי הסכמה.





משה גפני (יהדות התורה):
       
       והנה, הגענו לבעיה, אדוני יושב-ראש הכנסת. הלכה קואליציה דורסנית, עיוותה את רצון זה שקבע את התקנון - שדברים כאלה עושים בהסכמה - והכול בגלל מה? מדינת ישראל היתה במצב חירום? היתה פה איזו סיבה שהיה צריך - - -

חיים אורון (מרצ):
       
       סעיף 142, גפני. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       סעיף 148. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       148. הלך לקרות פה משהו? כל מה שנדרש - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אומר המזכיר שבסעיף 148 לא כתוב שצריכה להיות הסכמה. זה מופיע רק ב=FOOTNOTE.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       בסעיף 147 אני חושב שכתוב שצריכה להיות הסכמה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בסעיף 148 לא כתוב. ב=FOOTNOTE אומר חגי מירום שצריך שתהיה הסכמה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       מפני שפעם בקואליציה היו - טוב, לא חשוב, אני לא רוצה להמשיך הלאה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, התקנון הזה גובש לפני שאני ואתה נכנסנו לכנסת - -



משה גפני (יהדות התורה):
       
       נכון.


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       - - וזה היה ב=1988 - כי יחד נכנסנו, יחד עם אברום בורג. כבר כשהגענו, היה הסעיף הזה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       כן, אבל תראה, אדוני היושב-ראש, זה מה שאני אומר. הרי לא היה מצב חירום. האופוזיציה עשתה את מה שהיא עשתה, וזה תפקידה - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לסיים.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - ואני חושב שבאמת היא היתה חייבת לעשות את זה, ואני בזה מסיים.
       
       מה נדרשה הקואליציה לעשות? במקום לעוות את התקנון, אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת, במקום להביא למצב דרקוני כזה, שמחר זה יהיה הפוך - מחר ישתמשו בתקדים הזה כשאנחנו נהיה הממשלה ואתם תהיו באופוזיציה; צר לי שאני אומר את זה, אבל זה המצב. ראשי המפלגה שלך הביאו אותי למצב הזה, וזה בסדר.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, נא לסיים.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       ולכן, השימוש בעניין הזה הוא עוול שלא ייסלח. ואני מבקש, היות שהיו כל כך הרבה בעיות - גם עיוות התקנון, גם זיופים, גם דברים מהסוג הזה - לחזור על ההצבעות מחדש ולהצביע על כל הסעיפים שוב. אם לא - אין לי אמון בממשלה הזאת.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבל, אדוני מבקש אי-אמון, אני מבין, לפני ההצבעות.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       כן. מפני שאני מכיר את התשובות של הממשלה הזאת, אין לי אמון.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אז קודם כול אי-אמון. תודה רבה.
       
       השר שטרית ישיב.

קריאה:
       
       מתי ההצבעה?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ההצבעה תהיה לאחר סיום הדיון - בהתאם להחלטת ועדת הכנסת: שלוש דקות לכל סיעה; לליכוד ולעבודה שש דקות. בבקשה.
       
השר מאיר שטרית:
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד לענות על הצעות האי-אמון, שתי הצעות האי-אמון שהוגשו. 
       
       בהצעה הראשונה בעצם לא שמעתי הצעת אי-אמון. שמעתי יותר ויכוח על דרך ההצבעה באותו ערב בכנסת, ואני אומר לכם כחבר כנסת ותיק, עוד לא היה מקרה - והייתי גם בקואליציה וגם באופוזיציה - עוד לא היה מקרה שבו האופוזיציה עמדה על כך שבהסתייגויות על התקציב - כשבדרך כלל מדובר באלפי הסתייגויות - יצביעו אחת-אחת.
       
       ובכל מקרה, כאשר ניסינו לעשות את זה כאופוזיציה, אני זוכר את תגובתו של היושב-ראש לשעבר, חבר הכנסת בורג. אני זוכר את הכינוס אצלך בחדר, עם ראשי הקואליציה והאופוזיציה ביחד, שבו היה איום מפורש - או שאתם תסכימו לסיים את ההצבעה עד תאריך X, ולא - נפעיל את סעיף 131. נאמר במפורש - - -

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       לא. זה לא היה בנוכחותי. יעיד חבר הכנסת ריבלין, יושב-ראש הכנסת.



היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היינו רק ועדת ההסכמות.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       לא היה אצלי בחדר דבר כזה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היינו ועדת ההסכמות - -

השר מאיר שטרית:
       
       היה בחדר, רק בלעדיך. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       - - ידידי הטוב, יושב-ראש הקואליציה דאז, חבר הכנסת פינס - הוא ידע להפעיל את התקנון.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       חדר בלעדי, זה לא אתי.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא ידע להפעיל את התקנון, הוא לא קרא את מספרי הסעיפים. הוא ידע מה כתוב בהם. 

השר מאיר שטרית:
       
       לכן, מותר לכל צד למתוח את החבל ככל שאפשר ולקבל את מירב זמן הדיבור, אבל ברגע שהדבר הזה הופך להיות COUNTER PRODUCTIVE, זאת אומרת נגד התועלת של הכנסת, סתם עינוי של אנשים, ללא שום תועלת - כל העניין הזה הופך את הכנסת לבדיחה, עושה ממנה צחוק.
       
       מה זאת אומרת להצביע על 30 הסתייגויות, שאחת קובעת - 10 בנובמבר, השנייה -  12 בנובמבר,  השלישית - 13 בנובמבר, הרביעית - 14 בנובמבר? או הסתייגות - במקום 100 שקלים, יהיה 99 שקל, 98, 97, 96, 95, וכן הלאה וכן הלאה. רבותי, אין לזה תקדים. זה לעשות צחוק מעבודת הכנסת. ולכן אני חושב - - -



מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       לא. זה כלי פרלמנטרי למחאה - - -

השר מאיר שטרית:
       
       מאה אחוז. חבר הכנסת ברכה, אני שמעתי בשקט את האחרים, תשמע גם אותי. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא קרא קריאת ביניים, זה בסדר גמור.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -

השר מאיר שטרית:
       
       עם כל הכבוד, כבר היינו בסרט הזה הרבה פעמים. זו לא הפעם הראשונה, ואני אומר לך - הרי אם היינו מונעים את זכות הדיבור מחברי הכנסת מהאופוזיציה, או את זכות ההצבעה - ניחא. לצערי הרב אני מוכרח לומר לכם - אתם נתקלתם כנראה ביושב-ראש ועדת כנסת וביושב-ראש קואליציה רכי-לב, כי הם היו צריכים לעשות את הישיבה הזאת עוד לפני התחלת ההצבעות.

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אל תהיה גיבור, אל תהיה גיבור.

קריאות:
       
       - - -

השר מאיר שטרית:
       
       דליה, אני כבר בכנסת, תאמיני לי, יותר שנים - - -

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       ראינו את התוכנית הכלכלית שלך.



השר מאיר שטרית:
       
       יכלו לעשות את זה מלכתחילה ולהחליט מלכתחילה - בלי לוותר לכם - על דרך העבודה הזאת של ההצבעות, כי מלכתחילה היה ברור שזה יגיע למשבר. יותר מזה - - -

חיים אורון (מרצ):
       
       - - - לא הם מחליטים. הם הציעו את ההצעה וקיבלנו אותה - - -

השר מאיר שטרית:
       
       ג'ומס, עם כל הכבוד - אתה ואני היינו בשני הצדדים.

חיים אורון (מרצ):
       
       נכון, ואף פעם לא הגענו לזה.

השר מאיר שטרית:
       
       יפה, ואף פעם לא הגענו לזה. תודה רבה.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       השר, אני יכול - - - 

השר מאיר שטרית:
       
       אני אסיים רק את המשפט. 
       
       אני רוצה לומר לך - מתי אופוזיציה עושה מלחמה מהסוג הזה? כאשר הפערים בין הקואליציה לאופוזיציה הם מזעריים ויש סיכוי שבהצבעות חלק מהחבר'ה - אחד יישמט, או שניים יישמטו, חלק מצביע נגד לפעמים, היו גם אצלנו כאלה שהצביעו נגד - אז יש סיכוי לאופוזיציה להעביר הסתייגויות באמת רציניות. מה קרה בדיון הזה? ישבנו והצבענו משעה 14:00 עד 03:00 כמעט - כמה שעות זה? - -

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       השר שטרית, חיכינו שתתעייפו.

השר מאיר שטרית:
       
       - - זה כמעט 11 שעות. 

קריאה:
       
       - - -

השר מאיר שטרית:
       
       13 שעות. עברה בטעות הסתייגות אחת, שולית. זאת אומרת, לא היה שום סיכוי שתשנו את התוצאה. זה היה רק עינוי של חברי הכנסת, גם מהקואליציה וגם מהאופוזיציה, וצחוק מהכנסת.
       
       לכן, לדעתי טוב עשה יושב-ראש ועדת הכנסת שכינס את ועדת הכנסת ודן לפי סעיף 131, ולדעתי - אם אתם שואלים אותי כחבר הכנסת - אין שום משמעות לסחבת הזאת. אני אמרתי את זה גם כשהייתי יושב-ראש הסיעה, באופוזיציה. אין שום משמעות להתנהלות הזאת. 
       
       היה הרבה יותר נכון להתמקד בכמה הסתייגויות רציניות, לנהל עליהן דיון, להצביע עליהן - כן או לא.

חיים אורון (מרצ):
       
       השר שטרית, לא הסכימו. תשאל אותו, היתה הצעה שלי לדון פרק-פרק, על כל פרק שעתיים, להצביע על כולו. דברו כמה שאתם רוצים -  ולהצביע.  

השר מאיר שטרית:
       
       ג'ומס, אתה מעולם לא הסכמת שנצביע פרק-פרק - גם כשאנחנו היינו באופוזיציה.

חיים אורון (מרצ):
       
       מה פתאום. אצלי הצביעו פרק-פרק - - -

השר מאיר שטרית:
       
       גם כשאני הייתי באופוזיציה. 

חיים אורון (מרצ):
       
       שלושה יחד, ארבעה יחד - - -

השר מאיר שטרית:
       
       לכן, רבותי - - -

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       השר שטרית - - -

השר מאיר שטרית:
       
       אני אתן לך, רק תן לי לסיים. 
       
       לכן, חבר כנסת ג'ומס, אני אומר לך - לדעתי - - -
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       או ג'ומס או חבר הכנסת אורון.
       
השר מאיר שטרית:
       
       חבר הכנסת בורג, אני בטוח שלפחות אתה, כיושב-ראש כנסת, עברת את זה. ישבנו יחד בכנסת וניסינו לשנות כמה דברים בתקנון, ללא הצלחה, לצערי. אני חושב שתקנון הכנסת, בעניין הזה, צריך לעבור שינוי, כי הדבר הזה לא מועיל לאף אחד, לצערי הרב.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       יחד עם ביטול חוק ההסדרים.
       
השר מאיר שטרית:
       
       ג'ומס - סליחה, חבר הכנסת אורון - אתה יכול להעיד פה, שאני, כיושב-ראש הקואליציה, הצעתי בוועדת הכנסת לבטל את חוק ההסדרים מהקדנציה הבאה, ואתם התנגדתם.

חיים אורון (מרצ):
       
       סלח לי.
       
השר מאיר שטרית:
       
       אתם התנגדתם. אני הצעתי לבטל את זה בהסכמה הדדית.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היחיד שהסכים היה יושב-ראש הכנסת.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       מאיר שטרית, היחיד שהצליח לצמצם את חוק ההסדרים מאז שהציעו אותו לכנסת, זה אני.
       
השר מאיר שטרית:
       
       נכון. נכון. אבל אני הצעתי לבטל אותו לחלוטין.

חיים אורון (מרצ):
       
       לכן הבאת עכשיו את חוק ההסדרים הכי גדול שהיה?
       
השר מאיר שטרית:
       
       אני מוכן לבטל אותו מהכנסת הבאה. חבר הכנסת בורג, מהכנסת הבאה. זו היתה ההצעה שלי אז, ואמרתי שכשלא יודעים מה יהיו תוצאות הבחירות, נבטל, ואתם התנגדתם. אני מוכן להראות לך את ההצבעה שלך בוועדת הכנסת. אז אל תלין, אל תבוא אלי בטענות.
       
       חבר הכנסת אורון ורבותי, כמוני יש עוד חברים ותיקים בבית, הכללים של משחק התקנון  לא נועדו בשביל לרמוס את המיעוט, אבל גם לא בשביל לטרטר את הרוב. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       זאת זכות המיעוט.
       
השר מאיר שטרית:
       
       צריכות להישמר הזכויות של שני הצדדים - -
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אתם לא מבינים מה זה כנסת.
       
השר מאיר שטרית:
       
       - - עד גבול מסוים. בשביל זה נוצר סעיף 131, ואגב, עשו בו שימוש בעבר.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אף פעם לא בהצבעות. אף פעם לא בהצבעות.
       
השר מאיר שטרית:
       
       תקרא בתקנון - -
       
חיים אורון (מרצ):
       
       קראתי אלף פעם.
השר מאיר שטרית:
       
       - - ותראה את שתי הכוכביות בתקנון, בסעיף 131, ושם מביאים שתי דוגמאות מתי עשו שימוש בסעיף 131 בעבר.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       יש עשר דוגמאות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אורון, מעולם לא עשו הצבעות רצופות כהצבעות בודדות. אברום בורג צודק בזה שהוא סיכם עם היועצת המשפטית.
       
השר מאיר שטרית:
       
       חבר הכנסת בורג ביקש לשאול, ואני מוכן לשמוע את השאלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       הדיון הזה, אף-על-פי שהוא אי-אמון, מתפתח לדבר שאולי יש לו משמעות, כי מדברים עלינו. אני מודה ומתוודה שאני עומד מאחורי המלכודת - - -
       
השר מאיר שטרית:
       
       הבלגן.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       לא, המלכודת של ההצבעות. וכמו שאמר היושב-ראש ברמז, כל חוות דעת שביקשתי היתה עם עותק ליושב-ראש, לא החבאתי דבר וחצי דבר, רק שלא שמו לב. אגב, בניתי על זה שלא ישימו לב.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה שלא שמתי לב.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       ואנחנו שמנו לב.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       לא שמתם לב.
       
       אני שואל אותך, אדוני השר, שאלה מאוד פשוטה. אני לא מקבל את ההיגיון שלך מתי משתמשים בכלים פרלמנטריים ומתי לא. כשהאופוזיציה צריכה לזעוק, היא זועקת בכל כלי.
       
השר מאיר שטרית:
       
       מאה אחוז.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       גם אתה מסכים.
       
השר מאיר שטרית:
       
       צריך לשמור שהחבל לא ייקרע.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       מה הבעיה? כולנו היינו פה בבית, ובניגוד לכל מה שקורה בחוץ, 80% מההסכמות בבית מחזיקות כמו ברזל - מגיעים להסכמה, אנשים לא מפירים אותה. אולי אפילו יותר מ=80%. כמה הסכמות היו לי עם רובי ריבלין, עם זהבה גלאון, אתך? היה כאן משהו שעליו נזעקת עכשיו האופוזיציה - הציעו לנו הצעה לסדר הדיון. לא רצינו אותה, אבל הציעו. אני גרמתי לכך שהיא תעבור פה-אחד - יודע את זה יושב-ראש ועדת הכנסת - אף-על-פי שלא רציתי את ההצעה. הכריז עליה ובירך עליה יושב-ראש הכנסת מעל הבמה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היא גם קוימה.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       החלטת החלטה, אתה נעמד מאחוריה. קשה, קלה, לא ראית את כל הפינות, לא גילית את כל המלכודות שהיו צפונות שם - נתת הסכמה. נתת מלה. לא מפירים אותה. לא מפירים אותה. הפרת אותה - אין יותר אמון ביחסים בבית. איך אני אסמוך הלאה? על זה הוויכוח, על איכות המלה.
       
השר מאיר שטרית:
       
       חבר הכנסת בורג, אני מודה שלא הייתי ער ולא הייתי שותף לדיונים שהתקיימו בעניין הזה בוועדת הכנסת. את עמדתי אתה יודע, כי כששאלת אותי יומיים קודם, אמרתי לך את תשובתי. אתה זוכר?
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       נכון, אבל תענה לי אתה. Once נעשתה הסכמה, הוכרזה קבל עם ועולם, האם אנחנו צודקים שלא חוזרים ממנה, לפחות לא בלי הסכמה?
       
השר מאיר שטרית:
       
       אני לא מודע להסכמה כזאת, אני לא מודע לפרטי ההסכמה, וקשה לי להתייחס אליה בלי שאני מכיר את פרטיה.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       היא התקבלה פה-אחד בוועדת הכנסת, פה-אחד במליאה, בברכת היושב-ראש.
       
השר מאיר שטרית:
       
       חבר הכנסת בורג, יכול להיות שהיתה טעות של הקואליציה, גם זה יכול להיות.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אבל ברגע שמבינים את הטעות, לא ממשיכים.
       
השר מאיר שטרית:
       
       אני מסכים. חבר הכנסת בורג, אלי אתה לא יכול לבוא בטענות על אי-קיום הסכמות. יעידו פה חברים, כשהייתי יושב-ראש קואליציה, באיזה הסכמות עמדתי, גם כשזה הפיל לי את החוק.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       הוויכוח הוא על איכות היחסים בבית.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       - - -
       
השר מאיר שטרית:
       
       אני מסכים שבהסכמה צריך לעמוד.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אורון, חבר הכנסת בורג, את הפרק הזה מיצינו.
       
השר מאיר שטרית:
       
       חברת הכנסת דליה איציק, עם כל הכבוד, התנפלה, התנפלות שאני לא רואה לה שום מקום ושום הצדקה. נכון שנעשה מעשה חמור, בשביל זה יש ועדת אתיקה, ראי סעיף 22. אפשר להגיש קובלנה לוועדת האתיקה, והיא תדון בעבירה. יטפלו בוועדת האתיקה בהתאם, ויש להם המון סמכויות לטיפול בחבר כנסת שעבר עבירה, אפילו חמורה כזאת. עם כל הכבוד, זה עדיין לא מצדיק לעשות דיון כזה. זו הגזמה פראית. גם אם אחד חטא, לא צריך בגלל זה להעניש את כל הבית ולהתחיל להצביע הצבעה שמית על כל הצבעה מהיום ועד להודעה חדשה. זה עונש לכל חברי הבית.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       לא, זה מינהל תקין.
       
השר מאיר שטרית:
       
       עכשיו, כשאין הסכמה על זה, אם היא תעמוד על זה - - -
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       זה כתוב בסעיף 131.

שר מאיר שטרית:
       
       מאה אחוז, זה מה שצריך לעשות. אם היא תסכים לעשות את זה, זה מה שיקרה. ואני חושב שזה מה שצריך לעשות. לכן גם אין טעם לענות על הצעת האי-אמון שלה, ואני דוחה אותה ומציע לכנסת לדחות אותה.
       
       להצעתו של חבר הכנסת גפני, שדיבר באמת באי-אמון. חבר הכנסת גפני, המשיח הגיע. אני פשוט נדהם. הצעת האי-אמון שהוגשה לכנסת - תקשיבו, רבותי, זה פשוט לא ייאמן - חתומה על-ידי חברת הכנסת זהבה גלאון וחבר הכנסת גפני. היחיו זאב וכבש יחדיו?
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       זה לא המשיח. זה לא המשיח.
       
השר מאיר שטרית:
       
       "וגר זאב עם כבש."
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אדוני השר, אתם המשיח, בזכותכם הם עשו את זה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כבל, אתה מייד אחרי השר.
       
השר מאיר שטרית:
       
       אחרית הימים, "וגר זאב עם כבש". דרך אגב, לא רק זאת, אלא שימו לב למי חבר הכנסת גפני או יהדות התורה נותנים תמיכה לראשות הממשלה? לחבר הכנסת יוסי שריד.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אחרי שנתנו לשרון, אנחנו רוצים את יוסי שריד.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       כל אחד יותר טוב אחרי שרון.
       
השר מאיר שטרית:
       
       חבר הכנסת גפני, באמת אחרית הימים.
       
       חבר הכנסת גפני, אני לא יודע על מה אתה מלין. אתה אומר שהכנסת לא החליטה, כי כמה חברי כנסת מהקואליציה התנגדו. אני זוכר אותך כחבר הכנסת בקואליציה הקודמת. חבר הכנסת גפני, אתה היית חבר הכנסת בקואליציה הקודמת. כל פעם הצבעת כמו שרצית?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא.
       
השר מאיר שטרית:
       
       אני בטוח שלא. היו כמה פעמים שהצבעת נגד הקואליציה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       נכון.
       
השר מאיר שטרית:
       
       גם את זה אני יכול להזכיר לך. אז מה? זה הפך את הרוב שהחליט בכנסת לרוב לא לגיטימי? זה רוב לגיטימי.
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אדוני השר, מדבר אחד הייתי נפעם, הרגשתי כמו בחנות צעצועים. נכון הוא שבדרך כלל יש משמעת קואליציונית, יש פה חריג, שם חריג, אבל סדר מופתי כזה? האם אתם יכולים לתת לנו את המרשם? באיזו חנות לקנות את זה?
       
השר מאיר שטרית:
       
       תעבור לליכוד.
       
       חבר הכנסת כבל, אתה מתעלם משלושה דברים. עד שהגענו להצבעות כבר היוו הרבה מאוד דיונים על התוכנית בוועדת הכספים.

חיים אורון (מרצ):
       
       מה זה הרבה?

השר מאיר שטרית:
       
       אתם ישבתם בוועדה, לא אני.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       כל שר בא ואמר: אני לא יודע מה כתוב שם.
       
קריאות:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, השר נהנה, אתם נהנים, אבל איתן כבל רשום לדיון.
       
השר מאיר שטרית:
       
       היו דיונים בוועדות, היו דיונים ציבוריים, היו הפגנות, שביתות, סגירת נמלים. מה עוד צריך לעשות כשמביאים תוכנית כלכלית? עם כל הכבוד, הדעות האלה בסופו של דבר עשו את שלהן, חלקים מסוימים בתוכנית באמת לא אושרו.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       רק של החזקים.
       
השר מאיר שטרית:
       
       מה שאושר והוסכם זו תוכנית שהממשלה עומדת מאחוריה ברוב גדול מאוד, שהכנסת עומדת מאחוריה ברוב גדול מאוד, וגם אם חבר כנסת זה או אחר לא הצביע, הצביעו נגד מהקואליציה, זה לא הופך את הרוב לבלתי-לגיטימי, ההיפך. 
       
       אני חושב, אישית, שהאופוזיציה עשתה טעות בזה שהיא יצאה באותו יום מההצבעה. לדעתי, נשברתם, כי ראיתם ששום הסתייגות לא עוברת. פשוט נשברתם, וחבל. יכולתם אולי להעביר עוד הסתייגות אחת, איזה שינוי של קנס.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       השר שטרית, אפילו אתה יודע שזה לא נכון. כמו שאמרו פה, הקואליציה צעדה בשלשות - - -

השר מאיר שטרית:
       
       אתה לא נשברת, אני מודה. אני אגיד לך למה לא נשברת, כי, כידוע לך, בשעה 19:00 עמדתי פה והצעתי לראשי האופוזיציה, על-פי בקשתם, הסדר.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       מה אמרתי לך?
       
השר מאיר שטרית:
       
       אמרת שאתה לא מסכים. אתה דפקת את ההסדר, אבל האחרים הסכימו, ויכלו לגמור את ההצבעה בשעה 20:00.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אני אחראי לכל החורבן.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבקש מהקצרנית, שכאשר תכתוב את המלה דפקת, לשים אותה במרכאות.
       
השר מאיר שטרית:
       
       אתה ביטלת את ההסדר.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       שיבשת.
       
השר מאיר שטרית:
       
       שיבשת את ההסדר. אבל כמעט היה הסדר בשעה 19:00, ויכולנו להצביע על הכול בשעה 20:00.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא נכון, אדוני השר.

השר מאיר שטרית:
       
       אמרתי "כמעט".
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אברום בורג היה נגד ההסדר, ורבים מחברי האופוזיציה הצטרפו אליו.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       - - -
       
השר מאיר שטרית:
       
       חבר הכנסת אורון, דיברתי עם אנשים מאוד מכובדים מהאופוזיציה, וגם אתך, אומנם לא הסכמת - - - 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       - - - 

השר מאיר שטרית:
       
       אמרתי כמעט.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר שטרית, אני לא מגביל אותו בזמן, אבל כשהוא מנהל את הדיון אני לא יכול להסות אותם או, חלילה, לקרוא להם להפסיק את קריאות הביניים, כי אדוני מבקש אותן.  אדוני יחליט אם מתקיים דיאלוג בין מקהלה לאדוני, או שאדוני רוצה משנה סדורה.

השר מאיר שטרית:
       
       לא, אני מעדיף שתי דקות.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       הממשלה הזאת צריכה לסיים את תפקידה. 

השר מאיר שטרית:
       
       חבר הכנסת גפני, תאמין לי שאני באמת מבין ללבך.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       מה ללבי? אני באופוזיציה מרגיש מצוין.

השר מאיר שטרית:
       
       אני מבין ללבך.


משה גפני (יהדות התורה):
       
       אתה יושב עם יצחק לוי, עם טומי לפיד, עם אורלב, עם פורז, ואתה בא בטענות  שאני עם יוסי שריד?

השר מאיר שטרית:
       
       חבר הכנסת גפני, באתי בטענות? 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לוי, פורז - - - 

השר מאיר שטרית:
       
       חבר הכנסת גפני, אני מודה, לא באתי בחצי טענה. אני לא בא בטענות. אין לי תלונות עליך. אני רק מציין עובדות, שהגיעה אחרית הימים. לא באתי בשום טענה. זה בהחלט לגיטימי בעיני שאתה תתמוך יחד עם זהבה גלאון באותה הצעת אי-אמון, ויוסי שריד כראש ממשלה. זה לגיטימי. אין לי שום טענה.

זהבה גלאון (מרצ):
       
	אני שואלת, מי הזאב ומי הכבש? 

השר מאיר שטרית:
       
       לכל אחד יש טעם משלו. אני יכול להגיד את טעמי, אבל אני לא חושב שזה המקום להגיד זאת.
       
          חבר הכנסת גפני, תאמין לי, אין לי שום טענה אליך. אני רק מציין שזה באמת יוצא מן הכלל. אתה יודע רק מה הבעיה? הציעו פעם לקיסינג'ר, כשגמר את תפקידו, לנהל את גן-החיות התנ"כי בירושלים. הוא קיבל את התפקיד, תפקיד מכובד, ועשה להיט עולמי. כל העולם בא לראות. הוא שם בכלוב אחד זאב וכבש הגרים ביחד, וכל העולם בא לראות איך הם מתקיימים יחד יום-יום. זה לא נורמלי. שאלו אותו: תגיד, איך אתה עושה את הפלא הזה? והוא אמר: פשוט מאוד, כל יום אני מחליף את הכבש.    

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אנו מסכימים שכל יום יחליפו אתכם.


השר מאיר שטרית:
       
       לכן, חבר הכנסת גפני, צריך להיזהר. אני לא יודע מי הכבש פה, אבל צריך להיזהר. 
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אני מציע לדחות את הצעות האי-אמון, ואני מציע לחברי הכנסת מהאופוזיציה להירגע. מי שעשה עבירה, הוא צריך לתת עליה את הדין, אבל אני לא מציע בגלל זה לשבור את הכלים בכנסת. הכנסת עובדת יותר מדי שנים - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       הוא עשה עבירה, השר שטרית?

השר מאיר שטרית:
       
       - -  בסך הכול בהבנה רבה בין קואליציה לאופוזיציה, וצריך לשמור על ההבנות הללו ולעבוד אתן, כי הכנסת עוד לפנינו - - - 

חיים אורון (מרצ):
       
       צעדים בוני אמון, כמו עם הפלסטינים.

השר מאיר שטרית:
       
       חבר הכנסת אורון, מאחר שאני לצערי או לשמחתי יותר מ=20 שנה בבניין הזה, אני אומר לך, כבר הייתי בשני הצדדים. גם אתה. 

חיים אורון (מרצ):
       
       נכון.

השר מאיר שטרית:
       
       ותאמין לי, אנשים שוכחים - - - 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       - - - 


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לשר - - - 

השר מאיר שטרית:
       
       אני מסיים, אדוני. 
       
       אנשים שוכחים שזה מתחלף.  

חיים אורון (מרצ):
       
       אתם שוכחים.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       - - - 

השר מאיר שטרית:
       
       חבר הכנסת בורג, את חטאי אני מזכיר היום. אני רוצה להזכיר לכם, למשל, שחבר הכנסת לשעבר קורפו, בהיותו יושב-ראש ועדת הכנסת, ערב הבחירות לכנסת ב=1984, שינה את תקנון הכנסת וקבע שיהיו רק 17 חברים בכל ועדה. למה? כי אז לקואליציה לא היו מספיק אנשים לאייש את הוועדות. היו בחירות והליכוד הפסיד בהן, ואז אנחנו היינו באופוזיציה, והתברר שלא היה אפשר לאייש את הוועדות. זאת אומרת, כשאתה מקבל החלטה אתה תמיד צריך להביא בחשבון שמחר זה יכול להסתובב נגדך. לכן אני בין אלה שמחפשים את הקונסנזוס. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       - - - 

השר מאיר שטרית:
       
       חבר הכנסת אורון, גם אתם באופוזיציה צריכים לעשות חשבון נפש ולקבוע נוהלי עבודה שאפשר לחיות אתם, גם בקואליציה וגם באופוזיציה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לשר שטרית.
       
       חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה. ואחריו - חבר הכנסת רוני בר-און, שיקבל נוסף על שלוש דקות גם שלוש דקות להגיב אישית.
       
        
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לפני כן, הודעה למזכיר הכנסת. 

מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות היושב-ראש, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו על שולחן הכנסת מסקנות הוועדה לקידום מעמד האשה בנושא: בקשת אמהות חד-הוריות למכור כליה מגופן כדי לקיים את עצמן ואת ילדיהן.  תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה למזכיר הכנסת.

       

הצעות סיעות העבודה-מימד ומרצ—יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה 
על רקע הסכנה הכלכלית-החברתית המאיימת על מדינת ישראל בעקבות 
קבלת התוכנית הכלכלית בדרך של הפעלת מכבש הרוב על המיעוט
היו"ר ראובן ריבלין:

          חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה. 

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר במשרד האוצר - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר שטרית, חבר הכנסת כבל מבקש את אוזנך. 

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אדוני השר, אנחנו סיימנו סוף שבוע של בלהות, ואני פונה אליך, אדוני השר במשרד האוצר,  אני לא מבין  איך קורה,  כאשר יש לכם רוב דורסני כל כך, שהקואליציה הצביעה - כפי שאמרתי, היה פה ת"ס-תס"ח, לא היתה הצבעה, לא היה דבר כזה - איך זה שאחרי שאתם מעבירים את כל החקיקה הזאת, אתם מביאים תיקון שבו אתם מבקשים קיצוץ נוסף של מיליארד שקל?  
       
       אני לא מבין. היה לכם כל הזמן שבעולם, אדוני השר. אף אחד לא הפריע לכם. אני רוצה להבין: האם הפרעתם לעצמכם להעביר את התקציב כמו שצריך? פשוט, משהו פה לא ברור. אנחנו לא הפרענו לכם. ניסינו בכוחותינו הדלים לעשות מאמצים, אבל עוד לא יבשה הדיו וכבר אתם מביאים תיקון שבו אתם אומרים: סליחה, היינו רוב דורסני, עשינו מה שאנחנו רוצים, הבאנו לוועדות ועשינו שם ממש מה שאנחנו רוצים. ומה? החישובים שעשיתם לא היו נכונים? או שבתוך הבית שלכם הופעלו לחצים אצלכם, וכך קורה שמייד עם סיום ההצבעה אומר הממונה על התקציבים במשרד האוצר, שבתוך פרק זמן קצר בכוונת האוצר להביא קיצוץ נוסף של מיליארד שקל? 

השר מאיר שטרית:
       
       זה לא קיצוץ. זה היה מההתחלה.

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       סלח לי, מה זה מההתחלה?   לא ברור לי דבר אחד: הנחתם על שולחן הכנסת - - - 

השר מאיר שטרית:
       
       קיצוץ של 11.5  מיליארד שקל.

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       נכון.

השר מאיר שטרית:
       
       קוצץ מיליארד פחות.

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       למה קוצץ מיליארד פחות?   מישהו הפריע לכם? 

השר מאיר שטרית:
       
       כן. 

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       זאת השאלה. מי, אנחנו?  לנו היה רוב?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר שטרית, איתן כבל מוגבל בזמנו.

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אדוני השר, הרובוטריקים הפריעו לך? מי הפריע? מי הפריע לך להעביר את התקציב? איפה מיליארד השקל האלה? מי מנע מכם לבצע את הקיצוץ?
       
       אדוני השר, תראה, אני לא ותיק, אני לא 20 שנה פה. אף שאני פה קדנציה שלישית אני נמצא בסך הכול שלוש שנים, אם כי נראה שאני פה מתקופת המזוזואיקון התחתון.  עם זאת, אני אומר לך, באמת, אחד הדברים היותר מדהימים - - - 


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבל היית בשלוש כנסות. 
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       נכון. אמרתי. זה נראה כאילו זרקה שיבה בשערי, אבל אני שנייה וחצי פה.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       הלוואי שהיה לי מה שייזרק בו שיבה.

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       כל אחד והצרות שלו, חבר הכנסת בורג. 
       
       לגופו של עניין אני אומר לכם, גם בתקופה הזאת, ואני אומר לכם את זה כחבר שמילא את מקומו של בייגה בוועדת הכספים, לא ראיתי דבר כזה. בדרך כלל לא היתה כנסת - - - 

חיים אורון (מרצ):
       
       היה מעניין.

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       היה מעניין. מה היה מעניין? כשאתה יושב בוועדה, תמיד, לפחות בתקופה שאני זוכר, האופוזיציה והקואליציה מצאו נושאים משותפים שבהם אמרו לממשלה: עד כאן. חברי הכנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה ידעו בנושאים מסוימים להתעלות על עצמם. פה אפילו פרטנר לא היה. אם היה מצב, אדוני השר, שבו מי מהחברים נדמה היה לו שהוא הבין על מה מדובר, והצביע פעם אחת, נדמה לי בנושא של הערבה, היתה תקלה, יושב-ראש הקואליציה הוציא אותם מייד למסדר ואמר להם: חברים יקרים, בתרגולות זה לא היה כך. אתם תעשו מה שאנחנו אומרים. ונכנסו פנימה בנושא שמצפונם אמר להם להצביע אחרת. זה הדבר הכואב. כנראה, גם אם רצו חברי הכנסת מהקואליציה לעשות דברים על-פי צו מצפונם, לא היתה להם אפילו היכולת. הם לא הבינו מה שקורה שם.  
       
       לכן כנראה גם חבר הכנסת גורלובסקי - שאני, אדוני השר, טוען בעניינו שזו עבודה נוספת, אני חושב שבוועדת הכנסת צריך לתבוע אותו גם על זה שהוא הצביע בניגוד לכללים, וגם זו  עבודה נוספת. ההוא יצא לנוח והוא עבד במקומו. זאת אומרת, צריך לחשוב על זה. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       זה כפל תפקידים.

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       ראיתי היום את גלעד ארדן בוועדת הכלכלה לפני ההצבעה. אמרתי לו: אתה יכול ללכת, יש מי שמחליף אותך. זאת אומרת, זה לא נעים שאנחנו מדברים בשפה הזאת, אבל לדבר במושגים של תקלה, לא נעים? הרי אם זו היתה תקלה, וחבל, הייתי סולח אם באותו רגע שזה קרה הוא היה קם ואומר: סליחה, טעיתי.  

     
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       לא קם ולא אמר. 
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       לא קם ולא אמר. הסתכלתי והוא החליף חיוכים עם מי שישב לידו. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       היתה לו עוד חצי שעה להגיד. 
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אמת ויציב. אבל הוא השאיר אותנו כמו בסרט מתח. זו תרבות, זו דרך. 
       
       היה כאן דיון והיו הסכמות, ולא רק חבר הכנסת בורג התנגד לביטול ההסכמות, הוא יודע שגם אני הייתי בין אלה שאמרו שצריך ללכת עד הסוף, כי בסופו של עניין, מה לה לאופוזיציה אם לא לנסות לפחות, גם אם זה נראה אבוד, להראות לציבור שהיא עושה את הכול מנקודת המבט שלה, לתתFIGHT  בכלים שיש בידה? הרי מה נותר לנו, מה יש לנו? 
       
       אני מזכיר לך, אדוני היושב-ראש, שהמצב הזה הוא מצב משתנה. מי שפוגע ומפעיל את סעיף 131 פעם אחת, ידע שיבוא יום וזה ישחק נגדו. אין כאן פעולה חד-סטרית. נפרצו כאן כללים, וזה במסגרת התחושה של הכוח של החבורה הצעירה של הליכוד, שמגיעה ומראה לכולם. זה לא מגרש כדורגל. ומצטרפים אליהם המפד"ל והאיחוד הלאומי ושינוי, שנראו כסטטיסטים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זמנך תם. 
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, כיוון שאתה מורה לי לסיים אני רוצה לומר לך, שאחרי השבוע הקשה שהיה פה בכנסת, לדעתי לפחות, היה רגע אחד של נחת לי ולעוד עשרות אלפים, אם לא מאות אלפים. אם יורשה לי לברך את הקבוצה שאני כל כך אוהב, את "מכבי תל-אביב", שזכתה באליפות. אני מאושר ואני שמח. 
       

רוני בר-און (הליכוד):
       
       מה עם "בני סח'נין"?
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       גם בשביל "בני סח'נין". חבר הכנסת בר-און, אם היחס בכל הדברים שהערבים היו צריכים להיות היה כמו בכדורגל, וכמו בכדורגל, ששתי קבוצות, שזה בעצם שישית ליגה - - -  
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יש הצעה לסדר שאושרה. 
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       - - - הלוואי שבכל חלקי החברה, זה היה היחס. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה בדיוק היחס. 
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       והם עשו את זה הפעם בדין. אבל מה לעשות? אני אוהד "מכבי תל-אביב", ואני מאושר. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       תוריד אותו מהבמה. 
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       ביום הזה אני רוצה לברך את החברים שלי, את כל האוהדים. לפחות היה לנו רגע של נחת בימים כל כך קשים. תודה. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדום עולה. 
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל. חבר הכנסת רוני בר-און, בבקשה. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת - - - 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       תברך את סח'נין. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני בהחלט מברך את סח'נין, ואני מברך גם את "אחי-נצרת". אני יכול לומר לך, חבר הכנסת עזמי בשארה, שאם "אחי-נצרת" עלתה ליגה ועשתה את זה באיצטדיון המפואר בעילוט, אתה יכול לבדוק אצל חבריך – יש לי הרבה זכויות בזה, מזמן שהייתי יושב-ראש המועצה להסדר הימורים בספורט. בנינו שם איצטדיון לתפארת. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       זה לא לתפארת, חסרים שם הרבה דברים. עוד לא סיימו אותו. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       לא לתפארת, אתה צודק, ממש לא לתפארת. איצטדיון שנחשב אחד מארבעת הגדולים בארץ מבחינת האיכות שלו – כשאני אומר "גדולים" הכוונה היא בליגה – ומוטב שלפני שאתם מתפרצים, תבררו. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       זאת היתה התחלה טובה, אני מסכים אתך. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       זאת התחלה, וצריך לתת שם עוד. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טאהא, היית שם אבל לא היית במקומות אחרים. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       זה כבר לא מתאים לליגת-העל. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       80% מקבוצות הכדורגל בליגת-העל מקוות ומייחלות שיהיה להן איצטדיון כמו בעילוט. אתם יכולים לפנות ליום-טוב סמיה, ואין כל ספק שהוא יודע לדאוג למגזר הערבי טוב ממני. 
       
       אני קצת מצטער שכל אלה ששפכו פה אש וגופרית – אברום חוזר, אז הצער שלי מחולק רק לחצי, יושבת-ראש האופוזיציה לא נמצאת פה. אני חושב שאני היחיד בספסלי הקואליציה שחלק ניכר מהזמן ישב לשמוע פה, כי – א. אני מעורב; ב. היה לי חשוב לשמוע מה אתם אומרים. חלק גדול מהזמן ישב גם חבר הכנסת חיים כץ, שהוא היחיד מהקואליציה שהצביע נגד התוכנית. היתה פה אווירה שמזכירים נשכחות - תמיד היו הסכמות והאהבה פרחה; כאילו עליתי ארצה ב=17 בפברואר, כאילו אף פעם לא ידעתי מה קורה בכנסת ואיך עושים ולמה עושים. באמת, היתה פה איזו אידיליה עד שהגיעו הפילים האלה לחנות החרסינה והרסו את כל מה שאתם בניתם כל השנים הנפלאות האלה של אחווה והרמוניה ותיאום. אז באמת, קצת במידה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אז לא היה זיוף בהצבעה. זה לא קרה אף פעם. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אתם יודעים שאני לא רק אוהב לענות על קריאות ביניים, זה עושה לי את זה. אתם יודעים את זה. במקרה הזה אני לא אענה על קריאות הביניים, בוודאי אם הן לא יהיו ענייניות. כל הסיפורים על "לא היה ולא נברא" – קצת פרופורציה. זה נכון שזה היה עסק לא נעים, לא סימפתי, לא רק לכם, גם לאחרים. זה גם נלווה לדיון על התוכנית הכלכלית, שאתם באתם אליה, בצדק, כאופוזיציה, טעונים, אחרי כמעט חודשיים של דיונים קשים והתקפות נגד ואמונה כנה שהתוכנית הזאת מרעה לפי תפיסת העולם שלכם, אבל בסך הכול לא צריך לעשות – אני לא רוצה להגיד מזבוב פיל, אבל מפיל קטן פיל קולוסלי. 
       

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       למה זה קורה תמיד עם הליכוד? למה תמיד עם הליכוד קורים הדברים האלה? יש הרבה מפלגות אחרות, למה דווקא הליכוד?
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       היו לנו שתי הסכמות במהלך הדיון הזה. הסכמה ראשונה היתה ביום שני, כשחילקנו את הדיון ואמרנו שנחליט מה אנחנו עושים בעניין הדיבורים, איך מדברים, ואחר כך נתכנס ביום רביעי ונחליט איך מצביעים. אמרתי לכם ביום רביעי ואמרתי לכם עוד קודם, ביום שני: כנגד הזכות שלכם לדבר ולמחות ולהפגין, חבר הכנסת טל, מבית ומבחוץ - איך הזמנת אותם דרך הטלוויזיה - עומדת החובה שלכם ושלנו לחוקק, ואיש לא ייקח מכם את זכות המחאה, ואיש לא ייקח מכם את זכות ההפגנה, ואיש לא ייקח מכם את זכות הזעקה. 
       
       נדמה לי שהיה דיון של 48 שעות, וקיבלתם יותר משני-שלישים מהזמן, כפי שהוקצב בהסכמה בדיון. אמרנו לכם, שאם הקואליציה לא תשמור על זמנה, הזמן יעבור אליכם. אנחנו לא רוצים תודות, אין פה שום עניין של נדיבות, זאת היתה ההסכמה וזה היה בסדר. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       זמן דיבור נמדד על-פי כמות ההסתייגויות בדרך כלל. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       זה בסדר גמור: חמש דקות, 10,000 הסתייגויות, רציתם 50,000 דקות, זה בסדר, זה 1,000 שעות. הייתם מבקשים – היינו דנים בבקשה הזאת. הצענו 48 שעות, קיבלתם, הסכמתם, מילאתם את הזמן, מיציתם. אני במו אוזני שמעתי, גם כשלא הייתי פה, ישבתי מול ערוץ=33, עמדו פה אנשים – דוד טל אמר שזו פעם עשירית או פעם חמישית שהוא עומד על הבמה – דיברתם על כל הנושאים שבעולם, לא ממש דיברתם על התוכנית הכלכלית בפרקי זמן די נרחבים. זאת אומרת שהזמן היה די והותר. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       דיברנו ודיברנו ולא הספיק. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אבל כשבאנו לדבר על ההצבעות, היה פה דבר פשוט מאוד. אתם צעקתם ואמרתם ומחיתם, ובצדק: לא מבינים על מה מצביעים. אמרתם שמצביעים כאוטומטים – התעמלות, הרמת ידיים, הורדת ידיים; הורדת ידיים, הרמת ידיים. אבל מי גרם לזה? מי הטביע את ההסתייגויות האלה בבליל של דברים לא רלוונטיים, לא מהותיים – שימוש לרעה בהליכי הכנסת? מי עשה את זה, אנחנו או אתם? 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - -
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - -

רוני בר-און (הליכוד):

	תרשה לי, אבל תקשיבו. אם אני עושה תרגום של המלה ABUSE, הרי מה שאתם עשיתם פה בשיטפון הזה, במלל הזה, בביצה הזאת שאתם הצפתם במים של הסתייגויות לא רלוונטיות – זה היה ABUSE. 

	עכשיו, אדוני היושב-ראש הקודם של הכנסת, חברי הטוב חבר הכנסת אברום בורג, אתה הכנת פה מצגת – CHAPEAU, המחזת את זה, ביימת את זה, הפקת את זה בטוב טעם, אבל תעשה לי טובה, אחרי כל המחמאות האלה, אל תיקח לעצמך מחמאות שלא מגיעות לך, וזו הפעם הראשונה שאני אומר לך את זה. מלכודת לא היתה פה. לא ספרתי לכם את ההסתייגויות, לא אמרתי לכם, ברף הכי נמוך, כמה זמן  לכל הסתייגות. הכפלתי לכם את זה, חילקתי לשעות, חילקתי לימים ואמרתי: אנחנו מגיעים לראש השנה. אז איזו מלכודת היתה פה? מה, לא ידענו שכך זה ייראה? אז הגענו להסכמה.

דוד טל (עם אחד):
       
       - - -
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אם אתה חושב שעמדו מולך "פראיירים" גדולים כאלה, אתה קצת מעליב, לפחות אותי. אני לא אדבר בשם אחרים. אותי אתה מעליב כשאתה אומר לי: עשינו הסכמות, ואכן, לא היה אפשר לשבור אותן,  או  לא  היה אפשר לשבור אותן שלא בהסכמה. משל למה הדבר דומה? באחד הסיפורים שלו סיפר חברנו כבר הטוב מונשיין על אותה צוואה על פני עשרה עמודים -  זה הוא מוריש לזה, וזה הוא מוריש לזה, וכולם שומעים את הצוואה, והסעיף האחרון בצוואה אומר: והצוואה הזאת מתבטלת במקרה שאני מת. זו בדיוק אותה צוואה. אם ב=10,000 הסתייגויות התכוונתם באמת ללכת לא להצבעות שמיות ולא להצבעות אלקטרוניות, אלא להצבעות בהנפת ידיים, עד היום היינו יושבים פה. אתם לא התכוונתם לזה. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       - - -

רוני בר-און (הליכוד):
       
	סליחה, אני לא מתווכח אתך. אני מפסיק בזה הרגע. היושב-ראש שקיבל אותי פה לדוכן - - -

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תקשיב למה שאני רוצה להגיד לך, ואל תעשה את הפוזות האלה. אני יושב-ראש. רציתי להגיד לך שהזמן שלך הסתיים, ואני אתן לך עוד שתי דקות.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       תודה רבה.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת בר-און. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       ואני מודה לך, אדוני היושב-ראש, שדווקא כשאני עליתי לדבר - - 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אני רציתי לתת לך עוד שתי דקות.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - אתה עושה - - -
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       זה מנהג קבוע אצלך, שאתה מעיר ליושב-ראש, ואתה צריך - - -
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
	חוצפן, חד-צדדי.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אני מבקש לצאת החוצה. תצא החוצה. אני מבקש מהסדרנים להוציא אותו. אני מבקש מהסדרנים להוציא את חבר הכנסת בר-און.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       - - -
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - -
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - - לאיתן כבל.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אני מבקש לצאת. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
	רוני - - - נתן לו שעתיים בכנסת הקודמת.

קריאות:
       
       - - -

רוני בר-און (הליכוד):
       
       איזו חוצפה זו. - - - לאיתן כבל.
       

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       מה ההשתוללות הזאת? כל מה שרציתי להגיד לך הוא שאני נותן לך עוד שתי דקות מעבר לזמן.	
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני לא צריך את - - -
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אז תצא החוצה. צא החוצה.
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       בכנסת הקודמת - - -
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       חוצפן.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תצא החוצה. 
       
       
       (חבר הכנסת רוני בר-און יוצא מאולם המליאה.)
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - - נתן לו שעתיים בכנסת הקודמת.
       
קריאה:
       
       מה קרה לבית הזה?
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת בר-און עשה לו מנהג קבוע להעיר ליושב-ראש, ובשבוע הקודם הערתי לו כמה פעמים וביקשתי לא להתערב בניהול הישיבה.
       

אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       כן, כן - - -
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אני חושב שהדבר הזה צריך לבוא לדיון בוועדת האתיקה. אני מבקש לא לדבר.
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
	מאוד אובייקטיבי - - -
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה. אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אתה מאיים עלי, אני אצא גם בלי - - -
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תצא. זכות הדיבור עכשיו - - -
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני לא צריך לשמוע אותך - - -
       
קריאות:
       
       - - -
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אתה יכול לצאת.
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אתה מאיים עלי. אני אצא בלי זה.
       
קריאה:
       
       - - -
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       כנסת ישראל. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       רשות הדיבור לחבר הכנסת שלמה בניזרי. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       - - - הוא לפני, לא? 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
	לא, לא, הוא הולך לוועדת הכספים, ולכן דחינו את התור שלו. בבקשה, אדוני. אחרי חבר הכנסת בניזרי – חבר הכנסת יורי שטרן, ואחריו – חבר הכנסת חיים אורון.

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מה שנעשה פה בשבוע שעבר מקביל למעשהו של ראש הממשלה, שכנראה מקרין למעשה על חברי הכנסת ועל כל תנועת הליכוד. ישבתי גם בוועדת החוץ והביטחון, שמענו אותו גם בכלי התקשורת, כאשר הוא התבטא ואמר: כבר 15 שנה אני חושב על החזרת שטחים, על תהליך מדיני. שאלתי אותו בוועדת החוץ והביטחון: אם 15 שנה אתה חושב על  תהליך מדיני ועל החזרת שטחים, איפה היית עד היום? מה קרה? למה לא דיברת עד היום? למה במשך כל השנים הולכת שולל -  בהונאה הכי גדולה שיכולה להיות – את כל מצביעיך, את כל ההתיישבות? הלכת ובזבזת גם כספי מדינה, מיליארדים -  יש אומרים שהשקעת 100 מיליארד בהתנחלויות – וכל זה כאשר אתה אומר שזה צורך ביטחוני גדול ביותר שיהיו לנו ההתנחלויות, שלא צריך ללכת על תהליך מדיני,  אין לך אמון בעניין זה, לא מדברים עם הפלסטינים תחת אש – כל אותן מלים יפות שמכרת לנו במשך כל השנים הללו. מה קרה, אדוני ראש הממשלה? 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - -
       
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       מה גרם לשינוי הקיצוני כל כך בעמדות שלך? למה לא דיברת 15 שנה אם האמנת בדרך? 
       
       אלא מה? זה היה לו נוח כל אותן שנים, כדי לבנות את עצמו פוליטית. מה, הוא יתחרה עם ג'ומס, הוא יתחרה עם יוסי שריד, עם ביילין, עם פרס? עם מי הוא יכול להתחרות? הרי אין לו מקום שם, בשמאל. איפה הוא יכול לבלוט, להיות ראש ממשלה? איפה הוא יכול לבנות את עתידו הפוליטי? – בימין. הוא יכול לסחוף אותם שם. אבל בתוך תוכו – אם אנחנו נאמין לו עכשיו, ותאמינו לי, אני דיברתי עם כמה שרים בממשלה שנמנעו או שהצביעו נגד או שהצביעו בעד, ושאלתי אותם: תגידו לי, איך הלכתם אתו? הרי אתם ידועים כשרים ימנים, אתם ידועים בדעות שלכם. מה אמר לכם ראש הממשלה? אני יכול להגיד לכם מה הוא אמר. ואז הם אמרו לי: לא, זה בסדר, דיברנו בארבע עיניים עם ראש הממשלה, וראש הממשלה אמר: נו, חבר'ה, ערפאת באמת יסכים? עזבו, תנו לנו לספר להם סיפורים, אל תדאגו. הוא הרגיע גם את השרים שלו.
       
       אתם זוכרים, פעם היתה ישיבה של מרכז הליכוד, ושרון קם ואמר לביבי: לאיזה ימין התכוונת, ימין או שמאל, או שמאל או ימין? כך הוא אמר בהומור האופייני לו, כאשר הוא מתנהג למעשה באותה צורה, ומלה שלו היא לא מלה, חברים הם לא חברים. זוכרים מה הוא עשה לחבר הכנסת דוד לוי - זה שנלחם בשבילו ב=1996? היום הוא זרק אותו לקנטים. מה הוא עשה לדן מרידור, שהלך אתו? הוא זרק אותו ואת כל החברים מסביב. שימו לב, זו האישיות של האיש, כפוי טובה, שמנהיג טרור פוליטי בתוך המפלגה שלו ובתוך הכנסת. זוכרים מה הוא עשה לפני פחות משנה לסיעת ש"ס בכנסת ובממשלה כאשר - - -
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אתה מתכוון לטרור פוליטי?
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       טרור פוליטי. מה יש בזה? כאשר אנחנו רק הצבענו נגד התוכנית הכלכלית בתוך הממשלה, מייד הוא פיטר אותנו והראה מי הוא בעל-הבית. כלומר, האדם הזה הוא כוחני. אבל אתה יודע מה? מילא, אם זה היה הוא, אבל הטרור שהוא מפעיל על המפלגה שלו ונותן להם את ההשראה כיצד עליהם להתנהג אתנו כאן בכנסת, בצורה הנוראית הזאת - - -
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אנחנו  הצבענו  על "די לטרור".  גמרנו, כבר החלטנו. מה אתה חוזר לזה?
       
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       רבותי חברי הכנסת,  אני רוצה להזכיר לכם – ג'ומס עוד היה אתי בכנסת ההיא, וגם בורג ואחרים, ב=1992, 1993, 1994, 1995, 1996, עד 1996 - בכל הצבעה של ליל תקציב ישבנו פה עד השעות הקטנות של הלילה – אני זוכר, ב=1993 או ב=1994, אברום, אם אתה זוכר, עד 07:00.  אנחנו הדתיים התפללנו פה. בכנסת התפללנו. ישבנו פה בפיליבסטרים ארוכים. אף אחד לא אמר שזה נגד התקנון או לא נגד התקנון, אף אחד לא השתמש בסעיפים. לו אמרו על זה משהו, היו אומרים שזו סתימת פיות. ותראו,  ישבנו פה בשבוע שעבר בסך הכול 14 שעות, זה עדיין לא אסון ביחס למה שעשו בליכוד. 
       
       הולכת ומשתרשת פה תופעה של סתימת פיות, גם בתוך הליכוד. אם רק מנסים להביע עמדה שם – שישה חברי כנסת כבר נקנסו, כך הבנתי, מונעים מהם את זכות הדיבור. באותו לילה כבר כינסו אותם. רק אם מישהו מנסה להגיד פה איזו מלה אחת, שלא נראית לאיזו כנופיה שם, במפלגה הזאת – שימו לב באיזו התנהגות ובאיזו כוחניות משתמשים. 
       
       אבוי לה לדמוקרטיה הזאת. אנחנו הולכים ומאבדים מיום ליום את הצביון הדמוקרטי. 
       
       שלא ישתמע כאן שאני נגד תהליך מדיני. אני בעד תהליך מדיני. אני רק חושש מהאיש הזה שמוביל אותנו. כפי שהוא הולך תמיד – הוא קיצוני לכל כיוון. פעם הוא קיצוני ימינה, פעם הוא קיצוני שמאלה. פעם מלחמה, פעם לפנות את ימית עד המילימטר האחרון. פעם הוא בעד מיגור הפלסטינים ויום אחד הוא בעד החזרת הכול. 
       
       אני מעדיף אם כבר – ואגיד לכם, את חטאי אני מזכיר, צריך להתנצל לפני שמעון פרס ולפני כולם על כך שלא רצינו את התהליך שלהם. אנחנו נקבל עכשיו תהליך דורסני, ומי יודע לאיזה נזקים ראש  הממשלה, אריאל שרון, הולך להוביל את מדינת ישראל. 
       
       אני כל היום נושא תפילה: ריבונו של עולם, ואני מזכיר זאת בנאום שלי במליאת הכנסת, "ותעביר ממשלת זדון מן הארץ". תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       תעביר אותם מן הארץ.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת בניזרי.  רשות הדיבור לחבר הכנסת אהוד רצאבי. אחריו – חבר הכנסת יורי שטרן.

יצחק כהן (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, האם יודעים מי עוד לחץ על הכפתור?

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       בגלל עשרת הדיברות, הרב ליצמן לא מוכן לגלות.

יצחק כהן (ש"ס):
       
       אבל יודעים?

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       הוא יודע.  בעל העניין יודע. 
       
אהוד רצאבי (שינוי):
       
       רבותי, אני יכול להתחיל?
       
       בשבוע שעבר הביאו לנו להצבעה את התוכנית הכלכלית להבראת המשק. אני חייב להגיד לכם שכחבר כנסת חדש - לא מחד"ש אלא חדש - התפלאתי, נדהמתי, נפגעתי. אינני יודע מה עשתה פה האופוזיציה בכלל. לא מובן לי למה כיוונתם, מה רציתם להפגין בהליך דמוקרטי? נדמה לי שחבר הכנסת אופיר פינס התבטא, ונדמה לי שגם אתה, חבר הכנסת בורג; התבטאתם על פיליבסטר כעל תהליך דמוקרטי. אני לא ראיתי פה הליך דמוקרטי. אני ראיתי ניסיון מכוון להכשיל חוק שנועד להבריא את כלכלת המשק, כאשר בסופו של דבר - - -

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       לא צריך להכשיל חוק כזה שפוגע באנשים?

אהוד רצאבי (שינוי):
       
       ומה עשיתם? עשיתם הצגה, תיאטרון "הבימה" - תיאטרון "הבימה"; ומעל לכול ביזיון של מוסד כל כך מכובד כמו המוסד שאנחנו נמצאים בו. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       מה אתה היית עושה?

אהוד רצאבי (שינוי):
       
       אם הייתי מבין שזה המצב, הייתי מפסיק להילחם. אם זה המצב – אז בוא נצטרף אליו ולא נעשה פה פרופגנדה שלא מובילה לשום דבר. מה שנעשה פה בבניין – ואני חייב להגיד לכולכם, גם לך, בתור יושב-ראש הכנסת לשעבר – מבחינתי אני, כחבר כנסת חדש, אני נדהם מצורת העבודה פה. זה צועק על זה, עושים פה הצגות. אני לא מבין את זה. זה נקרא תהליך חקיקה?

רן כהן (מרצ):
       
       אם כך, האופוזיציה בכלל מיותרת.

אהוד רצאבי (שינוי):
       
       לא, זה לא מה שאמרתי. כבר נאמר שהליך הפיליבסטר הוא הליך דמוקרטי, אולם רק עד שלב מסוים, ולא כאשר לוקחים חוברת של 468 עמודים וכותבים שם הסתייגויות מצחיקות. מה זה נותן? זה נתן לכם משהו? החוק עבר. במקום שהוא יעבור בארבע וחצי לפנות בוקר, הוא היה עובר אולי בשתים-עשרה. 

רן כהן (מרצ):
       
       היו דברים מעולם. קואליציה שלא חושבת שהיא יכולה לבלוע את כל העולם, במצבים אלה באה ואומרת: אני מוותרת על המיסוי של עקרות בית שלא משתכרות, כדי שגם הממשלה תצא בסדר וגם האופוזיציה תצא בסדר. אבל מאחר שהקואליציה, הממשלה, רצתה בכוח ללכת גם על עקרות-בית – היא לא רצתה אפילו לשמוע.

אהוד רצאבי (שינוי):
       
       אני חייב להגיד לך, מידע אישי, שהייתם כפסע מלקבל את הנושא הזה. וזה לפי מה שאני הרגשתי בהלך הרוחות. כאשר הנושא הלך ונמשך, הלך ונמשך, רק הפסדתם נקודות בנושא הזה. זה מה שאני יודע.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       חברים ממפלגתך ויושב-ראש הסיעה שלך היו הגורמים הכי קיצוניים נגד הפשרה.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       רבותי, רבותי.  חבר הכנסת רן כהן, קריאת ביניים זה בסדר, אבל זה הופך לדו-שיח.

רן כהן (מרצ):
       
	מי שטרפד את זה היה טומי לפיד.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       בסדר, ברור.

אהוד רצאבי (שינוי):
       
       אשר לטענות בעניין תפקודה של שינוי – אני חייב לציין בגאווה, שההישגים של שינוי והלחצים ששינוי הפעילה לגבי התוכנית הכלכלית בוודאי לא היו סקטוריאליים, הם היו לגבי כל עמך ישראל, בין שזה לגבי מענק הילד הראשון, בין שזה לגבי סטודנטים וכל אותם דברים שאנחנו עשינו. 

חיים אורון (מרצ):
       
       מה עם קצבת לידה?

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת אורון, בבקשה. הוא לא מצליח להשלים משפט. מה זה?

אהוד רצאבי (שינוי):
       
       אני אשמח אם יושבי הבית הזה ילמדו אותי כיצד ניתן לנהל פה דיונים יותר תרבותיים. אינני יודע אם אנחנו יכולים לעשות זאת כמו באירופה, אבל בואו לא נתקרב למה שקורה במזרח-אסיה. תודה רבה.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה לחבר הכנסת רצאבי. רשות הדיבור לחבר הכנסת יורי שטרן; הוא לא נמצא. אחריו – חבר הכנסת חיים אורון, אחריו – חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, ואחריו – חבר הכנסת יעקב ליצמן. בבקשה, אדוני.

חיים אורון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת רצאבי, אני רוצה להקדיש את חמש הדקות שיש לי - - -

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       שלוש דקות, אדוני.

חיים אורון (מרצ):
       
       אני רוצה להקדיש אותן רק לך. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       תן לו דקות משלי.

חיים אורון (מרצ):
       
       אני מודה שציפיתי מאנשי שינוי למשהו קצת שונה - אבל כנראה יש הרבה אכזבות בבית הזה. לא ציפיתי לזה מטומי לפיד. הכרתי אותו. לא ציפיתי לזה מחברים נוספים. אבל היו חברים שמהם ציפיתי לזה.
       
       מה קרה כאן? קודם כול, קרתה עובדה פשוטה, שיכול להיות שאתה אוהב אותה ויכול להיות שלא - הופרה הסכמה על-ידי צד אחד, על-ידי סעיף תקנוני שמעולם לא השתמשו בו. כל השאר זה סיפורים. יכול להיות שטעינו, יכול להיות ששגינו, יכול להיות שרוני בר-און לא הבין על מה הוא מצביע, כמו שאני חושב. מה זה משנה? היתה הפרת הסכמה שלא היתה על דעתנו. היתה דעתו של רוני בר-און, ושל גדעון סער, בגיבוי יושב-ראש הכנסת. זה הופר באופן חד-צדדי. כל השאר זה סיפורים. 
       
       אבל היה דבר הרבה יותר חמור, וממנו יש לי חששות. הוא לא מקרי. היו פה 470 עמודים של הסתייגויות, והן באמת לא חשובות. היה פה חוק של 200 עמודים עם 22 פרקים. אתה ישבת יחד אתי בוועדת הכספים, ורוב חברי הכנסת לא יודעים מה כתוב שם. הממשלה לא דנה בו והכנסת לא דנה בו. על זה שתקתם. זו לא בעיה. 

אהוד רצאבי (שינוי):
       
- - -

חיים אורון (מרצ):
       
       הלוא אתם באתם עכשיו -  מה אני יכול לעשות? זמני מוקצב, בהבדל מזמנם של כמה אחרים. היה פה ונמשך הליך של כפייה בחקיקה. לא ברור לי בדיוק על-פי אילו ערכים ליברליים זה נעשה. שר המשפטים שלך מחוקק חוק על איסור שביתה, כשהיועץ המשפטי לממשלה אומר שזה לא בסדר. הוא מביא את זה לכנסת; שר המשפטים של ממשלת ישראל. 
       
       פה יש בכלל מנגנון חדש: התייעצות סיעתית – חמש דקות. תצביעו. איך אמר יושב-ראש הסיעה שלך בלילה, בכנסת? תפסיקו אתם, בואו נצביע ונעזוב אותם. עם כל הכבוד, אני לא מתהדר אף פעם בוותק שלי. בכלל, הייתי רוצה אולי להיות יותר צעיר. אבל היה פה משהו בבית הזה. אתם התחברתם לקבוצה כוחנית שקיימת בכנסת. ראיתם אותה גם עכשיו. 
       
       אני יושב פה באמת כבר 15 שנה כמעט, ואני לא זוכר צעקות כאלה על היושב-ראש. אני לא זוכר צעקות כאלה על היושב-ראש. אני לא יכול להשתחרר מההרגשה, שאם היה יושב פה מישהו אחר, לא היו פה כאלה צעקות בכיוון ההוא. ואתם שותקים. והכול עובר פה ככה.
       
       אנחנו מגיעים לאחת מנקודות השפל של הכנסת, לא כי יש מתח בין הקואליציה לאופוזיציה, אלא כי אין בקואליציה קבוצה של אנשים שמבינה, כמו שאמר מאיר שטרית. ואני יודע מה אני צריך לעשות, מאיר שטרית. ואני יודע מה אמר טומי לפיד למאיר שטרית בלילה. הוא הבין שהגלגל מסתובב, פעם פה, פעם שם.

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       למה אתה לא אומר לנו מה הוא אמר? אנחנו לא יודעים מה הוא אמר. אנחנו לא יודעים.

חיים אורון (מרצ):
       
       מאיר שטרית ניסה להגיע לפשרה, ואומר מה היתה המשמעות של הפשרה. אתה אמרת: לא דאגתם לשום דבר סקטוריאלי. במה דבקה האופוזיציה? בביטול המס הנורא הזה על הקצבאות, על עקרות בית.

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אין בשינוי עקרות בית. לכן זה סקטוריאלי לגמרי.

יצחק כהן (ש"ס):
       
       בשינוי כולם גרושים.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אני מציע לאופוזיציה לעבוד עכשיו לפי הספר. בכל דיון, זה יהיה לך נורא משעמם, נגיש 100 הסתייגויות לכל הצעת חוק, מאוד מהותיות, ואתה תשמע אותנו חמש דקות בכל הסתייגות, כך כתוב בתקנון.  וכשייגמר הדיון נצביע, דקה אחת לא קודם, והתייעצות סיעתית תימשך יממה ורוויזיה תימשך יממה, ולא נסכים, אדוני היושב-ראש, שכשיש במליאה דיון, ועדת הכספים  יושבת ודנה.  אם אין הסכמות, כל אחד פועל ומנצל את התקנון עד לקצה, כפי שהוא חושב אותו לנכון. זה הפרלמנט. 
       
       צר לי שאנשים שציפיתי מהם לקצת יותר הבנה, לא רק איך זה נראה מבוים, אלא מה מהות העניין – מהות העניין היא מאבק לגיטימי בין דעות, יש לו כללי משחק, ומי שמפר אותם משמיט את הקרקע מתחת יסודות הדמוקרטיה בארץ, ואתם שותפים עכשיו לתהליך הזה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, ואחריו – חבר-הכנסת יעקב ליצמן. בבקשה.
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):

       אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, חשבתי לתומי שהדיון יהיה דיון עקרוני, מהותי, על הנושא של התוכנית הכלכלית. אף שכבר היתה הצבעה ולמדינת ישראל כבר יש חוק, חשבתי שאולי בכל אופן רוצים לעשות איזו רוויזיה ולדבר שוב.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       לא קראת את הצעות האי-אמון; הן היו גם על הנושא הזה. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       גם על זה. זה היה בסוף, אבל החלק העיקרי זה התוכן. בכל אופן, אני שומע שבאמת מדברים על החלק של הצורה. אז אני אומר לכם מה שמעתי מחברי בכל אתר ואתר; פשוט  כשאנחנו סגורים פה, בכל אופן נשמע קצת מה הציבור אומר. וזה לא רק נגדכם הפעם,  כי יכול להיות שאם הליכוד היה באופוזיציה הוא היה עושה אותו דבר, אז זה אמור גם לגביהם. הציבור אומר: חבר'ה, אתם משוגעים, אתם מנותקים מכולם. מה אתם עושים 8,000 הסתייגויות, מבזבזים ימים ולילות, עושים משחק - - -

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       למה אתה לא משמיע מה שהציבור אומר, שגונבים כסף מילדים? על איזה ציבור אתה מדבר? 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת ליצמן, תודה. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       חבר הכנסת ליצמן - א. אם היו מדברים על הנושא הזה שהיית רוצה, יכול להיות שהייתי שומע גם את הציבור הזה, אבל זה לא מה שמדובר. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       השתתפת בהפגנה של 20,000 ילדים רעבים - - -
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       הוא היה שואל מאיזה רחוב - - -
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת בורג, חבר הכנסת סלומינסקי אינו מעונין לנהל דיאלוג, אז אנא תניחו לו לסיים את דבריו. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       ידידי היושב-ראש לשעבר, אתה צודק באיזה רחוב, אבל בכל הרחובות דעתו של הציבור הרחב במדינת ישראל על הכנסת הולכת ונעשית יותר ויותר גרועה, וגם מפני שהוא רואה אותנו מתבזים ומתבזים ועושים צחוק. אז מילא אם היה בזה עניין, הם מבינים שאופוזיציה צריכה להיאבק קשות וברצינות בדבר שעומד בניגוד לעמדתם. זה בסדר. אבל לעשות צחוק, לעשות "חויזק", כמו שאומרים, בלי תועלת, כשאתם עצמכם כבר לא מאמינים בזה ואתם עצמכם נעלמים מהאולם – זה טבעי, איך אפשר אחרי 15 שעות, כמו שאמרו, מרימים ומורידים ידיים ואף אחד כבר לא יודע על מה וממשיכים הלאה בדבקות; ואברום בורג ניהל את המאבק הזה. זה לא המאבק שהציבור מצפה לו מאופוזיציה. אולי המאבק  היה צריך להיות בוועדת הכספים, אולי בכל מיני תכמונים וכל מיני ארגונים של זה. לא כאן, בצורה טכנית כזאת. הציבור מסתכל עלינו ובז לעניין הזה. ועל השעות של ימים ולילות שאתה יושב בבזבוז סתם – איך אומרים? תשב תלמד תורה, לך תעסוק במה שאתה עוסק יותר. 
       
דוד טל (עם אחד):
       
       מה אתה מציע, שנצביע פעם אחת? 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       מה עם מפת הדרכים? 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       ולכן אמרתי, אני לא מדבר דווקא נגד מפלגת העבודה עכשיו, כי יכול להיות שאם זה היה הפוך, הליכוד היה עושה את זה; אז גם נגדו. אנחנו צריכים להפסיק את הביזוי הזה, ויכול להיות שאם ועדת הכנסת תתכנס פעם אחת באמת ותצא מעניין של קואליציה ואופוזיציה ותקבל  כללים כלשהם - אבל סבירים יותר, נורמליים, שבהם יכולה לבוא לידי ביטוי התנגדות של האופוזיציה, אבל באופן סביר, שלא נעשה צחוק מעצמנו, שכולם יצחקו מאתנו ונהיה להצגה הטובה בשוק או בעיר. ולכן אני  מציע שוב, בואו נרד מכל הדברים האלה, בתיאום נשב בוועדת הכנסת, נקבל החלטות כלשהן לגבי ההתנגדות של האופוזיציה, ולא משנה מי האופוזיציה, החלטות שמצד אחד יוכלו לבטא את ההתנגדות, אבל מצד שני שזה יהיה סביר, נעים, והציבור לא יצחק מאתנו.  תודה לכם.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת סלומינסקי. רשות הדיבור לחבר הכנסת יעקב ליצמן. אחריו – חבר הכנסת יורי שטרן. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       ליצמן, עכשיו תגלה לנו מי הזייפן השני. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       מי בעד חיסול הטרור? 
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לחלק את דברי לשני חלקים. הדבר הראשון - לגבי התוכנית הכלכלית. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תוך שלוש דקות.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אני אסיים תוך שלוש דקות, ואם אני אגנוב, אני לא אגנוב איזו הצבעה, אני אגנוב איזו דקה. 
       
קריאה:
       
       לא צריך לגנוב, אפשר לקחת.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       תלוי ביושב-ראש.  
       
       אדוני השר, תסביר לי. הממשלה ישבה אתמול ישיבה דרמטית. בוש בא לאזור - מפה. יש בעיות קשות במדינה, אבל אני תמים, אני קורא עיתונות. קראתי בעיתונות דבר כזה, הממשלה הזמינה את סלי מרידור לדיון, וגינתה קמפיין לגיוס של "תרומות רעב" מיהודי התפוצות. רבותי, שיא החוצפה. מרעיבים את הילדים, לוקחים מהם את הכסף, מקצצים בקצבאות הילדים 60%-70%, ואחר כך אומרים: אל תעשו בכיינות בחוץ-לארץ. מאיפה ייקחו כסף? יגנבו? וזה שיא העניין של הממשלה שעליה להחליט בו לפני בואו של בוש, אין להם דאגות אחרות, למה מגייסים  בחוץ-לארץ "תרומות רעב". אז מה אתה רוצה, שאנשים ימותו מרעב? 
       
השר גדעון עזרא:
       
       שילכו לעבוד. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אין לכם עבודה,  האבטלה שלכם מגיעה ל=300,000 איש, יש אבטלה של 15% כמעט. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       שילכו לעבוד, שילכו לצבא. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       יש לך עבודה לאלה שלא עובדים היום? לאלה שהלכו לצבא יש עבודה? אתה בסך הכול מגדיל את האבטלה. על מה אתה מדבר? אתם פשוט – יצא לכם השכל מהראש, תסלח לי, עם כל הכבוד. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       מה יצא? 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       השכל מהראש. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       הוא לא היה שם גם קודם.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אלה הדאגות של הממשלה – למה עושים קמפיין גיוס של "תרומות רעב" מיהודי חוץ-לארץ. בטח יעשו, מה אתה חושב שיעשו? אנשים לא ירעבו כאן. זה הדבר הקטן שיש לי לגבי הממשלה.
       
       עכשיו לגבי הכנסת. אני לא יודע מה היה בכנסת, אם גנבו הצבעה או לא גנבו הצבעה. אני לא יודע, אין  לי מושג. יש פרוטוקול לכנסת, יש "דברי הכנסת", הם לפניכם. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       מה דעתך? 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       לא יודע, תקרא את זה, תוציא אותי מהעסק הזה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       למה, זה לשם שמים.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       הכול לשם שמים. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אז בבקשה, האם היה עוד מקרה חוץ מגלעד ארדן?
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אני יכול להגיד לכם, שב=15:30,  15:45, התלוננתי שמישהו כאן – שמצביעים עבור מישהו אחר. זה מה שאמרתי, וזה היה בפרוטוקול הכנסת. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אמרת שמישהו הצביע במקום - - -
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אמרתי את זה במליאת הכנסת, זה מה שאמרתי. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       ומי זה היה? 
     
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אני לא יודע. אפשר לבדוק אותנו. אומרים שגם את גורלובסקי בדקו. יש כנראה דרך, ואם אין דרך, זה הרי מלה מול מלה. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       כלומר, זה לא היה גורלובסקי, זה היה עוד מישהו. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אתה אמרת ואני מניח שאתה יודע. אדוני היושב-ראש, הוא פשוט רוצה למשוך אותי עד סוף דברי, שאני אגלה מי זה, ואני מבקש שתגן עלי. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -  
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת טיבי, בבקשה להפסיק. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אתה רוצה לבדוק את דפיקות הלב שלהם? אתה רופא, לא?
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       לגלח את כל השורה, זה הכי טוב. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       על זה שהפעילו את סעיף 131 יש לנו טענות לוועדת הכנסת. כולם אמרו שזה לא בסדר, ואנחנו כאופוזיציה נעשה בדיוק את מה שצריך לעשות.
       
יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לא נגמר לו הזמן?
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אני כבר מסיים, אדוני. יכול להיות שלא מוצא חן מה שאני אומר, אז אפשר לסתום את האוזניים, לא יקרה כלום. בסך הכול עוד חצי דקה. תחזיק את האוזניים, לא יקרה כלום. 
       
       אני רוצה לומר רק דבר אחד – אני לא חושב שהיה מקום לכך שיושב-ראש הכנסת יגנה את האופוזיציה על כך שהיא עזבה. בסך הכול זה היה על מהלך שגם לא היה לרוחו של יושב-ראש הכנסת. לכן, אני חושב שאנחנו צריכים לעשות כאן סדר לגבי כל ההצבעות, ואני לא חושב שצריך לקרות שוב מקרה כזה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה לחבר הכנסת ליצמן. חבר הכנסת יורי שטרן, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת מוחמד ברכה. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       יורי, לא הפרעתי לך. 
       
יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - -
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       הוא לא הוריד את רוני בר-און. הוא לא עשה כלום לרוני בר-און. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
	תפסיקו לשקר, תפסיקו לשקר. אתה משקר ביודעין. לא היית פה בכלל, אל תעליל עליו. 

יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, בשבוע שעבר העברנו תוכנית כלכלית, שהיא תוכנית קשה. זו תוכנית קשה קודם כול מכיוון שהמצב קשה ויש חובה לצמצם את הוצאות הממשלה. יש חובה, שהיא גם צורך כלכלי, לצמצם את המגזר הציבורי, להוריד את המשכורות במגזר הציבורי, במיוחד בתפקידים היותר גבוהים ובמשכורות היותר גבוהות, לרבות המשכורות שלנו, של חברי הכנסת, משכורות השרים, משכורות השופטים. 
       
       בדיון על התוכנית הכלכלית קראתי לממשלה להוסיף שני מרכיבים חשובים מאוד לתוכנית הצמצומים שהתקבלה. מרכיב אחד – תוכנית עידוד הפעילות העסקית, כלומר עזרה לעסקים קטנים, עזרה ליצואנים, עידוד ההשקעות ופטור מלא ממסים לכל מי שמשקיע היום בארץ. יש הרבה מאוד דברים שאפשר לעשות, החל משינוי נהלי המע"מ וחוקי המע"מ, כך שאדם לא יצטרך לממן את המדינה ולחכות עד שהכסף יגיע. היום משלמים מע"מ בטרם מקבלים את הכסף. רשמת חשבונית, כעבור זמן מסוים אתה כבר חייב לשלם מע"מ גם אם הכסף לא הגיע. יש הרבה מאוד דברים שהממשלה חייבת לעשות לטובת הפעילות העסקית. 
       
       במקביל לכך חייבת להיות לנו תוכנית חירום חברתית, כי אנחנו לא יכולים להזניח אותן שכבות ואותם אנשים, שבגלל הגזירות הכלכליות, גם כאלה שאין מנוס מהן, איבדו את הקרקע הכלכלית והם מתאבדים. הם נשארים מחוסרי דיור והממשלה לא יכולה להיות אדישה לכך. חייבת להיות לנו תוכניות חירום בתחום הזה, בתחום של פריסת חובות המשכנתה, בתחום של סיוע למשפחות במצוקה מיוחדת. יש פתרונות לכך, ואנחנו חייבים למצוא אותם. 
       
       במקביל לתוכנית הכלכלית קיבלה ממשלת ישראל - ולהפתעתי גם השר גדעון עזרא הצביע בעד זה - את תוכנית מפת הדרכים. עם כל ההסתייגויות שהממשלה צירפה לתוכנית, שאני לא בטוח שמישהו יתחשב בהן, התוכנית הזאת היא התוכנית הגרועה ביותר שאי-פעם הציעו למדינת ישראל. זאת תוכנית שחוזרת על כל טעויות אוסלו ועוד מוסיפה עליהן. זאת תוכנית שנותנת פרס לטרור. זאת תוכנית שמתנה את הפסקת הטרור בצעדים כלשהם מצדה של ממשלת ישראל, כאשר הטרור הוא הרוע המוחלט והפסקתו צריכה להיות דרישה אולטימטיבית לכל משטר, בכלל זה למשטר הפלסטיני ולכל מי שמעורב בטרור, כמו בעירק וכמו באפגניסטן. אין לו שום מקום בשום מערכת פוליטית עתידית. 
       
שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       למה אתם יושבים בממשלה אם לא מקשיבים לכם?
       
יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       התוכנית הזאת היא תוכנית מסוכנת למדינת ישראל. אסור לממשלת ישראל להסכים לה, למרות כל ההערות וכל ההסתייגויות. זו  תוכנית לא נכונה. היא גובשה בפורום הלא-נכון. 
       
שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       מה אתם עושים בממשלה הזאת?
       
יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לכן אני קורא לשרי הממשלה, שמייצג אותם השר גדעון עזרא, לראות מחדש - -  
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       תקרא למלחמת אחים. 
       
יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - -  לבדוק מחדש על מה הצבעתם. זה דבר נורא ואיום, וככל שהוא מתקדם יותר, כך יהיה לנו יותר קשה לסטות מהמסלול הזה, שמביא אותנו רק לחידוש המלחמות - -  
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       למה אתם לא מתפטרים מהממשלה?
       
יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - לא ליציבות ולא לשלום. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       הם נדבקים לכיסא, ל"וולבו". אין לכם עקרונות. אתם מוכרים את העקרונות שלכם תמורת "וולבו". 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת יורי שטרן. אני מזמין את חבר הכנסת מוחמד ברכה. אחריו - חבר הכנסת דוד טל. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, על-פי עצת כמה מחברי, אשאיר להם להתייחס לאירוע המביש שהיה כאן לפני כמה דקות, אבל אני רוצה להגיד דבר אחד פשוט. בתוקף תפקידי כיושב-ראש הישיבה, אני מנוע מלהעיר בביטויים כפי שנאמרו, אבל כל החצופים ילמדו לקח שהבריונות לא תשתלם לאף אחד. האופוזיציה כולה, יכול להיות שאין בה אחדות דעים, אבל היא מאוחדת לעמוד מול הבריונות וההשתלחות שבאה לידי ביטוי גם בשבוע שעבר, גם בשבועות האחרונים, גם בהצבעה על התקציב וגם עכשיו. אבל אני אניח לזה. 
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, התוכנית הכלכלית שאושרה, בין השאר בדרכי מרמה ובהצבעות כוזבות ומבישות, מדרדרת את החברה הישראלית למציאות דרוויניסטית, שבה יותר ויותר אנשים יתקוטטו על פחות ופחות שכר ומקומות עבודה. זו איננה תוכנית כלכלית. זהו ספר הג'ונגל. 
       
       התוכנית הכלכלית מקפלת בתוכה תפיסת עולם שמרנית, קשוחה וברוטלית. היא מאדירה ומפארת את בעלי היכולת והממון ומייתרת ומאמללת את כל השאר. גם ניסיונה של הממשלה ליצור מצג שווא, שלפיו זו התוכנית ואין בלתה, הוא בבחינת צמצום השיח הכלכלי והשתקתו. מי שמהלך אימים שאם לא תתקבל הצעתו הכול יקרוס, לא רוצה ויכוח ענייני. אין דבר כזה - אין בלתה. לכל תוכנית יש חלופות, והיו לנו במהלך הדיונים על התוכנית כמה הצעות מאוד קונקרטיות ומאוד מדויקות על חלופות מאוד מדויקות לכל התוכנית הזאת. 
       
       השיטה הכלכלית נגזרת מתפיסה ערכית, ובעולם הערכים של הממשלה הנוכחית ההון חשוב מתעסוקה, העשירים הם פאר האנושות והעניים הם אבק אדם. 
       
       התוכנית הכלכלית, חרף הסופרלטיבים ששר האוצר מרעיף עליה, לא תביא מזור. היא לא תייצר מקומות תעסוקה, היא לא תצמצם פערים, אלא להיפך. היא תעמיק אותם. היא לא תאפשר זיקנה מכובדת, היא תוסיף לקעקע את הביטחון הסוציאלי ותהפוך את חייהם של מאות אלפי אזרחים לשרדניים ומבזים. 
       
       התוכנית הכלכלית מאמללת עוד יותר את האזרחים הערבים ומביאה אותם לא רק לעוני מעמיק, לאבטלה ולהעדר עבודה, אלא גם לידי ייאוש מהמערכת הפוליטית במדינת ישראל. 
       
       התוכנית הכלכלית גם מסכנת את העבודה המאורגנת בישראל ואת זכות השביתה. הדיון שהיה היום בוועדת הכנסת היה עוד נדבך בדרך לחיסול כל שיח בחברה הישראלית על זכויות עובדים ועל מאבקי עובדים. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       רוצים שהעובדים יחליטו ולא הוועד.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       הוועד הוא לא ועד של הנציב העליון, הוועד נבחר על-ידי העובדים והוא מוסמך. כפי שהממשלה יכולה לשלוט בשם העם כי היא נבחרה, ועד העובדים והאיגוד המקצועי יכולים לנהל מאבק בשם העובדים. אבל אתם לא רק רוצים להפריט את הכלכלה, אלא אפילו להפריט את המחאה ולהפוך אותה מחאה של יחידים.
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       זה הרס האיגודים המקצועיים.   
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       תאצ'ר לא הביאה הצעת חוק של התערבות ביחסי עבודה. זו רק זכותה של הממשלה הזאת. זה רשום כזיכיון של הממשלה הזאת, להתערב בחקיקה בהסכמי העבודה.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       היועץ המשפטי לממשלה אומר לא ואתם אומרים כן. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       נותנים לעובדים, לא לעסקנים.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       העובדים שובתים, אתה תחליט בשבילם?
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       הם פוחדים מהוועד. 
       

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       בואו נקיים דמוקרטיה של אתונה, שכל העם יתכנס בקאנוסה ויחליט אם נלך לשלום, אם נלך לתוכנית כזאת, אם כן לקצץ בחינוך, אם כן לקצץ בבריאות, אם כן לשים את קרנות הפנסיה כשבויות של הממשלה ושל ההון ושל הבורסה. בבקשה. תלך עם ההיגיון הזה עד הסוף. אתה לא יכול להיות פה עם העובדים, אתה דמוקרט גדול, אבל לגבי כל האחרים, אתה רוצה שליטה מרכזית, תוקפנית, דורסנית, כפי שזה קורה.
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד שזו גם הזדמנות להוקיע ולגנות את יוזמתו של שר המשפטים לפיד, שזכות השביתה זרה לו, שעקרון הייצוג זר לו, והוא מבקש בעצם לחסל את הכלי האפקטיבי היחיד שעומד לרשות ציבור עובדים מאורגן שנאבק על זכויותיו. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת שלגי, תאפשר לו לסיים.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       ועוד עובדה טרגית אחת. מאז נכנסתם לממשלה, מאז נכנס לפיד לממשלה, אביר מעמד הביניים, המעמד הזה מתאבד בהמוניו.
       
       אדוני היושב-ראש, התוכנית הכלכלית רעה לישראל. היא תפורר את החברה, תרושש את יושביה ותעשיר את בריוניה. בשל תוכנית רעה וארורה זו  נצביע אי-אמון בממשלה.
       
       לכן, אדוני, הנחנו היום על שולחן הכנסת הצעת חוק תחת הכותרת: חוק ביטול התוכנית הכלכלית. גם על זה יהיה מאבק בשבועות הקרובים. תודה רבה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה. אני מזמין את חבר הכנסת דוד טל. מוקצבות לך שלוש דקות. אחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה. 
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, לא התכוונתי לדבר בנושא הזה, אבל אני רוצה להגיד לחבר הכנסת אילן שלגי, יושב-ראש ועדת החינוך. אני לא יודע מדוע לך יש הזכות לינוק את הכוח ולקבל מנדט מהעם לדבר פה בשמו, ואותם ראשי ועדים, שנבחרו כדת וכדין, לא תהיה להם הזכות והיכולת לדבר בשמם של מי שבחרו בהם.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       זו תהיה הצבעת אמון. גם פה יש הצבעות אמון ואי-אמון.
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אין הצבעת אי-אמון כל שבוע או כל שבועיים או כל פעם שאתה מחליט כך או אחרת או בכל הצעת חוק כזאת או אחרת. אגב, אני לא מוטרד כל כך מהנושא הזה. לדעתי, זה רק יעצים יותר. אני גם חושב שאולי כדאי יהיה להציע שגם אם יצטרכו להחליט להפסיק את השביתה, גם אז תהיה הצבעה של אותם עובדים. תחשבו על זה רגע. אני חושב שזה יכניס את המשק למקום שלא רציתם להגיע אליו.
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה, ברשותך, לדבר על מה שכבר דיברו עליו ונאמר כאן. בסך הכול, כפי שכבר הבאתי את הדברים לידי ביטוי בדיון על התוכנית הכלכלית, התוכנית היא גרועה וחבל שקרה כאן מה שקרה. אני לא הייתי רוצה להתכבד בקלונו של אף לא אחד מהחברים כאן, אם הוא מהקואליציה ואם הוא מהאופוזיציה. נעשה מה שנעשה, ואני חושב שהדבר הזה יועבר לוועדת האתיקה. אני מקווה שהם יסיקו את המסקנות כפי שצריך היה להסיק את המסקנות.
       
       הבעיה הכי גדולה שלי כרגע, כפי שאברום בורג, אני חושב, דיבר על זה מהספסל כאן, היא שבעצם מלה היא כבר לא מלה. יש מסורת בבית הזה, עוד לפני שהגעתי, מסורת עתיקת יומין, שברגע שיש הסכמות כלשהן, כולם עומדים מאחורי ההסכמות הללו. אנחנו לא שוברים את כללי המשחק. 
       
       נכון שיושב-ראש הוועדה הנכבד רוני בר-און הגיש הצעת החלטה, הצעת סיכום בוועדת הכנסת, וקיבלנו אותה; אני חושב שזה היה פה-אחד, או אולי היו נמנע אחד או שניים, אבל קיבלו אותה. העניין הוא שברגע שהחלטה כזאת התקבלה, כולם צריכים לעמוד מאחוריה. אחרת מה יצא? אין שום טעם לשבת ולדון בשום דבר נוסף אחר. ברגע שיש משבר אמון ופעם אחת זה לא עובד, מי  לידי יתקע שמישהו אחר ידאג בפעם הבאה שהדברים הללו יתקיימו? אני חושב שזה הדבר הגרוע. 
       
       צודקים חברי האופוזיציה, ואני בתוכם, שאומרים: אם אלה כללי המשחק, יש כללים חדשים, אזי נחליט שכל הצבעה תהיה הצבעה שמית. לכך רוצים להגיע? 
       
       אני רוצה להתייחס כאן , ברשותך, אדוני היושב-ראש, לדברי חבר הכנסת סלומינסקי, שעל-פי שיטתו בעצם לא צריך לקיים הצבעות. הרי אנחנו יודעים שלקואליציה יש 68 חברים, לאופוזיציה 52 חברים, לקואליציה יש רוב, אפשר להחליט כבר מראש, בלי דיון, שיש רוב לקואליציה, ולהעביר את הצעת החוק. למה לבזבז זמן וחשמל? אבל מה לעשות, זה ההליך הדמוקרטי כאן. אני רוצה להסביר לכם, חברי הכנסת, כדי לשכנע אתכם, אולי את חבר הכנסת גדעון סער אצליח לשכנע, ואני רוצה לשכנע את הצופים בבית, שהסעיף הזה והזה לא רלוונטי והוא לא נכון, ואולי אצליח לשכנע שר שבסעיף כזה וכזה הוא יצביע אתי ולא עם הקואליציה. פעמים אני מצליח - אגב, בעבר זה הצליח יותר, הפעם פחות - פעמים אני לא מצליח. אבל כאן גלומה בעצם הדמוקרטיה, השיח הזה שאני בא לנסות לשכנע אתכם, אתם באים לשכנע אותי שאולי בסעיפים מסוימים אני אתמוך, זה כל התהליך. ברגע שזה לא ניתן, יש לנו בעיה.
       
       אני חושב שאיש מאתנו כאן אינו חושב שהיושב-ראש שלנו, חבר הכנסת רובי ריבלין, לא ישר. הוא ישר גם ישר, והוא נבחר פה-אחד רק בגלל יושרו ורק בגלל מזגו. אני חושב שבשל אותה תמיכה רחבה שהיתה לו, מוטלת עליו החובה כאן לטהר את האווירה ולגשר על הפערים בין הקואליציה לאופוזיציה, כדי שהבית הזה ימשיך לתפקד באווירה נינוחה וטובה ולא ייווצרו קונפליקטים כאלה בעתיד. תודה.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עזמי בשארה. אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע. אחרון הדוברים – חבר הכנסת גדעון סער.
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שהחלק בישיבה הזאת, מה שנקרא בסלנג, "הקטע" עם היושב-ראש וחבר הכנסת רוני בר-און, היה קטע מביש, שראוי שיגונה על-ידי יושב-ראש הכנסת ועל-ידי חברי הכנסת. אני חושב שזה היה בלתי סביר. ראיתי פה בן-אדם טעון, שיושב-ראש ערבי מעיר לו הערה, זה הכול. לא ראיתי שום דבר אחר ולא צריך עכשיו לעשות סיבובים. מי שלא רוצה סגן יושב-ראש כנסת ערבי, שלא ימנה סגן יושב-ראש כנסת ערבי.
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אנחנו בחרנו ותמכנו בו - - -
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       לא היה שום דבר אחר. לא היתה שום סיבה ליציאתכם. פשוט לא היה נסבל שיושב-ראש ערבי יעיר לו. הוא לא יכול לסבול. הוא גם אמר את זה: זו כנסת ישראל. אין טעם להסתיר. הוא אפילו לא אמר לו להפסיק. הוא רצה להתחיל להגיד לו שהזמן שלו נגמר. 
       
משה כחלון (הליכוד):
       
       מה זה קשור לערבים?
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       למה זה קשור? האנשים שעומדים פה טעונים. צריכים להחליט אחת משתי החלטות, ולא חשוב לי מה הם מרגישים בלב, ממש לא חשוב לי, חשובה לי הפרוצדורה כאן. מה שיש להם בלב, שישאירו בלב. אנחנו לא מוכנים לשחק פה משחקים, שישב פה יושב-ראש ערבי, כיוון  שהוא ערבי, ושיהיה קישוט לבית הזה. או שמכבדים אותו או שלא מכבדים אותו. הוא לא מוכן לשבת פה ולשחק שכאילו אסור לו להעיר לאחד כמו רוני בר-און, שעומד כאן ולא מוכן לסבול הערה. הוא מייד מתעצבן ויורד כי הוא העיר לו הערה, וכל הזמן הוא אומר על יושב-הראש חוצפן. במה הוא חוצפן? אם היושב-ראש מעיר הערה לחבר הכנסת, הוא חוצפן? האם אי-פעם נקרא יושב-ראש הכנסת חוצפן כשהעיר הערה לחבר הכנסת? אני לא שמעתי אף פעם חבר כנסת אומר ליושב-ראש חוצפן משום שהוא העיר לו הערה. 

דוד טל (עם אחד):
       
       העירו לי. העירו לי גם העירו לי - - -
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       ואמרת ליושב-ראש חוצפן?
       
דוד טל (עם אחד):
       
       לא, מישהו קרא לי בשבתי על כיסא היושב-ראש, אמרו לי, זו בריונות - - -
       
משה כחלון (הליכוד):
       
       - - - כיוון  שהוא - - -
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אין שום סיבה, וגם אחרי זה היתה התארגנות לצאת מהאולם, שבכלל לא הבנתי אותה. 
       
       על כל פנים, אדוני היושב-ראש, אני מבקר בצורה חריפה ביותר את התנהגותו של חבר הכנסת רוני בר-און כלפיך כיושב-ראש, ואני רוצה להעיר כמה הערות על הצורה הזאת והאופי הזה. 
       
       אדוני היושב-ראש, הדבר שהפריע לנו ביותר באותו לילה, אחרי חצות, דבר שהפריע מאוד לחברי הכנסת מהאופוזיציה הוא שיש כמה חברי כנסת חדשים בבית שיש להם הרגשה שהם באו לפה לעשות סדר, וכאילו באים להראות לנו. הרגשנו את זה בימים הראשונים במושב הזה, כאילו יש כמה חברי כנסת בימין, ספציפית מהליכוד, שכשלא היו בכנסת הסתכלו על הכנסת בטלוויזיה, מה עושה העבודה, מה עושה השמאל, מה עושים הערבים - אנחנו נלך לשם ונראה להם.
       
       ואנחנו רואים את זה בהעדר המסורת הפרלמנטרית, בחוסר הכבוד אליה ובחוסר הסובלנות, וגם בשיכרון הכוח. כלומר, מתי דמוקרטים נעשים יותר סובלניים, יותר טולרנטיים כלפי האחר? בדיוק כשיש להם יותר כוח, זה פשוט מרשה להם להיות יותר סובלניים, במיוחד בענייני פרוצדורה - כי הוא חזק, מה הפרוצדורה יכולה לעשות נגדו, הוא הרוב. אבל מתי מתגלה באמת אופיים של אנשים? כאשר שיכרון הכוח גורם להם להיות פחות סובלניים, פחות סובלניים כלפי הפרוצדורה. זה אומר שבמהות יש פה חוסר ערכים דמוקרטיים, במהות יש פה חוסר ערכים ליברליים. 
       
       מה זה להצביע במקום מישהו? מתי זה קרה בכנסת? אני כאן כבר קדנציה שלישית, אומרים לי שלא היה אף פעם. בסדר, אפשר לעשות טעות, קמים ואומרים: עשיתי טעות, סליחה. אבל להסתיר את זה אחרי שחבר כנסת עומד כאן, בשעה 15:00 - אני מצטט את חבר הכנסת ליצמן: "בעניין ההצבעה, יש לי רושם שיש חברי כנסת, וכרגע לא משנה מי זה, שלא נמצאים באולם והצביעו עבורם בהצבעה אלקטרונית", הוא אומר את זה בשעה 15:00 - - -
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       עשר שעות לפני ההצבעה.
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       הוא אומר את זה לפני, אז מישהו טעה, קם ואומר שטעה וכל הבית סולח לו. טעיתי, שגיתי. העניין שהוא לא קם ולא אמר. כלומר, זה היה דפוס התנהגות מכוון. ואם זו התנהגות מכוונת, למה צריך לגלות כלפיה סובלנות, כשהרוב לא מגלה סובלנות כלפי המיעוט בענייני פרוצדורה גרידא? עומד פה רוני בר-און ואומר דבר פשוט: אתם אשמים, כי אתם מגישים הסתייגויות לא לעניין, אז לא קוראים את ההסתייגויות, אז מצביעים על מה שלא יודעים. סעיפי התוכנית הכלכלית ידועים - - -
       
משה כחלון (הליכוד):
       
       - - - אם היושב-ראש היה סלחן כלפי רוני בר-און כפי שהוא סלחן כלפיך בזמן - - -
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       הוא לא הוריד את רוני בר-און. הוא לא הוריד את רוני בר-און - - -

משה כחלון (הליכוד):
       
       - - -
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אתה לא היית פה - - - הוא ירד - - -
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       - - - התנהגות מבישה - - -
       
משה כחלון (הליכוד):
       
       - - - שבע דקות מעבר לזמן, שלוש מאות אחוז של הזמן - - -  ערבי, יהודי - - -
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת כחלון, אתה סגן יושב-ראש, אתה צריך לעזור לי.
       
משה כחלון (הליכוד):
       
       זה נכון.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת גדעון סער.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביומיים האחרונים חברי כנסת מהליכוד ומהימין מדרדרים את הכנסת ואת רמת הדיונים מדחי אל דחי. היום היה כאן דיון ויושב-ראש ועדת הכנסת עלה לנאום. רבותי, חבר הכנסת רוני בר-און, יושב-ראש ועדת הכנסת, במסגרת תפקידו, קובע את הזמן הקצוב לכל נואם בכנסת, הוא הקובע.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע, הוא לא עלה לדבר כיושב-ראש ועדת הכנסת, הוא עלה לדבר במסגרת הזמן המוקצב לסיעתו.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       נכון. הוא הגדיר והוא קבע, במסגרת התפקיד, כמה זמן לכל חבר כנסת, הוא ידע את זה. הוא עלה, הוא עבר את הזמן המוגדר והקצוב, והוא בא בטענות ליושב-ראש בצורה מבזה, כאשר הוא קורא ליושב-ראש שמנהל את הישיבה "חוצפן", מתפרץ בכוחנות, ואחר כך הוא דורש מחברי הכנסת, מספסלי הליכוד והקואליציה, לעזוב את מליאת הכנסת. 
       
       תרשו לי לומר לכם, שההתנהגות הזאת היא ביזיון לכל חברי הכנסת, ואם יש לו האומץ, הוא צריך להיכנס ולהתנצל בפני יושב-ראש הישיבה. הוא לא היה מעז לעשות את הדבר הזה אילו היושב-ראש היה מישהו אחר.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       הוא לא יכול להיכנס, אלא בזמן ההצבעה. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אני רוצה להוסיף ולומר, אדוני היושב-ראש, הצבעתו של חבר כנסת מיכאל גורלובסקי במקום חבר הכנסת ארדן איננה עניין טכני: ראשית הוא הצביע במקום עצמו, אחר כך הוא הצביע במקום חבר כנסת שלא היה באולם. וזו לא סתם הצבעה, זו הבעת עמדה; כשאנחנו מצביעים, אנחנו מביעים עמדה. לא אחת קורה שהצבעות גורליות מוכרעות ברוב של קול אחד בלבד. אני זוכר שהסכם אוסלו הוכרע כאן ברוב של קול אחד. הצבעה של קול זה, הבעת עמדה, זה נושא מכריע, זה נושא חשוב, וכל ההצבעה לא היתה בנושא טכני; זו היתה הצבעה בנושא התוכנית הכלכלית, דבר חשוב מאוד, והוא מצביע כדי לגנוב רוב בהצבעה הזאת.
       
       לדעתי, זה מלמד על נורמה מסוימת. הנורמה הזאת אומרת, שהמטרה מקדשת את כל האמצעים, וזו נורמה שהשתרשה במרכז הליכוד, שבו משתמשים בכל השיטות כדי להשיג את המטרה, והנורמות האלה של מרכז הליכוד משתלטות על הדיונים בכנסת; הכול מותר בשביל להשיג את המטרה. ומנסים לעבור על זה, כאילו שום דבר לא קרה. אני חושב שדבר חמור מאוד קרה כשחבר כנסת גנב הצבעה, כשהצביע במקום חבר כנסת שלא נמצא באולם; גונב רוב, מנסה להעביר הצעות חוק, תוך הונאה של יושב-ראש הכנסת. כאשר הוא נשאל, הוא לא הביע שום עמדה בעניין.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אני מבקש לסיים. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       לאור דרישתו של היושב-ראש ממני לסיים, כבוד ראש הממשלה, אני רוצה לומר לך שלא הצבעתי בעדך, אני לא מסכים עם המדיניות שלך, אבל אני רוצה לחזק את ידיך שתקדם את השלום, שלא תיכנע למתנחלים ולימין. אני חושב שההצלחה שלך חשובה למען השלום. אני רוצה לומר שלא מספיק להצהיר שהסירו את הסגרים, אני חושב שלא מספיק להכריז ושיראו בעיתונים שהסגרים הוסרו ואין כתרים, הפלסטינים צריכים לראות את זה בחיי היום-יום שלהם. 
       
       השר אולמרט, אני פונה לראש הממשלה ואומר, לא מספיק שהפלסטינים יקראו על החלטות הממשלה בעיתונים. כשכתוב בעיתון שאין מחסומים הם מגיעים למחסום, והמחסום קיים. הם צריכים להרגיש את זה בחיי היום-יום שלהם. זה השלום המעשי, לא השלום בכותרות של עיתונים, אלא בחיי היום-יום. תודה רבה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.  רשות הדיבור לחבר הכנסת גדעון סער, בבקשה. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה - - -
       
רן כהן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, זו התשובה של הממשלה?
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       לא, זה במסגרת הדיון הסיעתי, אדוני. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       חבר כנסת שמדבר מטעם סיעת הליכוד. 
       
       חשבתי לשאת היום דברים בטון פולמוסי, כמו שמקובל במעמדים כאלה, אך אשתדל להימנע מזה. יש גם בלבנו על אירועי אותו לילה, ומתוך שמיעת הדברים - השתדלתי לשמוע את מרבית הדוברים - מה שמעניין, באמת, שכל אחד רואה את זה מהזווית שלו ואך ורק מהזווית הזאת שלו.
       
       אנחנו מכבדים את התפקיד של האופוזיציה, שמטרתה גם להעביר ביקורת וגם להיאבק, ובסופו של דבר לגרום לכך שאנחנו נעבור לספסלי האופוזיציה. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אין כאן עניין של - -  -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, אני רוצה להזכיר לך שאתה לא יושב על מקומך ואנחנו קרבים להצבעה. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אנחנו מכבדים זאת, ואנחנו מאמינים שעשינו דבר חשוב והכרחי באישור התוכנית הכלכלית. בסופו של יום, גם הממשלה הזאת נחושה למשול. 
       
       לאופוזיציה יש עוד תפקיד – ניסיון להשפיע על התכנים, למשל, של התוכנית הכלכלית. לי היתה פגישה עם יושב-ראש האופוזיציה הקודם, חבר הכנסת מצנע, בעת שהתוכנית הזאת הוגשה. באתי אליו לבית מפלגת העבודה, הצעתי לו שנעבור יחד על התוכנית הכלכלית, נראה על מה יש הסכמות, על מה אין הסכמות, ועל מה שאין הסכמות, האופוזיציה תנהל מאבק, ומה שיש הסכמות, נוכל לקדם יחד. הגישה היתה די קונסטרוקטיבית, וכך הותוו הדברים, ולכן הם הגיעו לנקודה שהם הגיעו. 
       
       אני רוצה לדבר על השימוש בתקנון, כשבאים ומשתמשים בתקנון ומוצאים בו פרצה. אין מחלוקת שלגיטימי למצוא פרצה בתקנון ולעשות בזה שימוש פרלמנטרי. אבל כשבאה הקואליציה ומשתמשת באותו תקנון כדי לסכור את הפרצה, גם זה לגיטימי. וכאשר היא עושה את זה בגיבוי של חוות דעת משפטית, לאחר שהיועצת המשפטית הבהירה שאותה סמכות שנמסרה ליושב-ראש הכנסת בראשיתו של הליך ההצבעות איננה יכולה לחול על קבוצות של הצבעות, היא בעצם התוותה את המוצא היחיד מהמשך הליך שבו התבזה הבית הזה. לכן אני מציע, גם בעניין הזה, כאשר ניתנת חוות דעת משפטית, ששלטון החוק זה לא דבר שכדאי לנופף בדגלו רק כאשר הרוח נושבת בכיוון מסוים. 
       
       אני רוצה להזהיר מניצנים של שיטת דה-לגיטימציה להחלטות שמתקבלות, בעצם לבית הזה. אנחנו עומדים בתחילתה של תקופה קשה ביותר. המחלוקות, גם בנושא החברתי-הכלכלי, גם בנושא המדיני, קורעות אותנו, את כולנו, לא רק על-פי קווי מיתאר מפלגתיים. אני מציע שננהל את זה בחודשים ובשנים הקרובות על בסיס של כבוד הדדי, על יסוד ניסיון לדיאלוג. אני מודיע שאני מצדי אנסה לעשות את הדברים ברוח הזאת, ואני מקווה שגם יהיו לי שותפים מהספסלים האלה. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת גדעון סער, יושב-ראש הקואליציה. 
       
       חבר הכנסת בורג, מה אדוני רצה? רבותי, אנחנו מתכוננים להצבעה. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה. כפי שהסבתי את תשומת לבך בראשית הישיבה, בשם 52 חברי הכנסת של האופוזיציה שחתימותיהם הוגשו לך, אנחנו מבקשים לקיים הצבעה שמית, ולשמוע כל חבר הכנסת מה הוא מצביע, כי אנחנו לא סומכים על כך שלוח ההצבעות משקף באמת את חברי הכנסת הנוכחים באולם. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כשיש לאדוני 20 חתימות, הוא לא צריך לנמק. תודה. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       יש לי הרבה 20...
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יפה, אז הרבה פעמים אתה לא צריך לנמק. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו מתכוונים להצביע על ההצעות שהוגשה על-ידי העבודה-מימד, מרצ ויהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה על רקע הסכנה הכלכלית-החברתית המאיימת על מדינת ישראל בעקבות קבלת התוכנית הכלכלית בדרך של הפעלת מכבש הרוב על המיעוט. בהתאם לבקשתם של למעלה מ=20 חברי הכנסת, ההצבעה תהיה שמית. אדוני המזכיר, נא לקרוא את השמות. עכשיו אנחנו מצביעים, הכול לפי התקנון. 
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
(קורא בשמות חברי הכנסת)
       קולט אביטל		- אינה נוכחת
       רוחמה אברהם	 	- נגד
       יולי-יואל אדלשטיין	- אינו נוכח
       יעקב אדרי		- נגד
       אהוד אולמרט		- נגד
       חיים אורון		- בעד
       זבולון אורלב		- אינו נוכח
       דוד אזולאי		- בעד
       ישראל אייכלר		- בעד
       דליה איציק		- בעד
       אפי איתם		- נגד
       מיכאל איתן		- נגד
       אריה אלדד		- נגד
       בנימין אלון		- נגד
       טלב אלסאנע		- בעד
       אלי אפללו		- נגד
       גלעד ארדן		- נגד
       אורי יהודה אריאל	            - נגד
       זאב בוים		- נגד
       אברהם בורג		- בעד
       נעמי בלומנטל		- נגד
       בנימין בן-אליעזר		- בעד
       אלי בן-מנחם		- בעד
       שלמה בניזרי		- אינו נוכח
       דניאל בנלולו		- נגד
       רוני בר-און		-  נגד
       רומן ברונפמן		- אינו נוכח
       רוני בריזון		- נגד
       ויקטור בריילובסקי	- נגד
       מוחמד ברכה		- בעד
       עזמי בשארה		- בעד
       ענבל גבריאלי		- נגד
       מיכאל גורלובסקי		- אינו נוכח
       זהבה גלאון		- בעד
       גילה גמליאל		- נגד
       משה גפני		- בעד
       עבד-אלמאלכ דהאמשה	- אינו נוכח
       נסים דהן		- אינו נוכח		
       חמי דורון		- אינו נוכח
       אברהם הירשזון		- נגד
       צחי הנגבי		- אינו נוכח
       צבי הנדל		- אינו נוכח
       יצחק הרצוג		- בעד
       מגלי והבה		- נגד
       אבשלום וילן		- בעד
       מתן וילנאי		- בעד
       יצחק וקנין		- אינו נוכח
       נסים זאב		- בעד
       ג'מאל זחאלקה		- בעד
       אליעזר זנדברג		- נגד
       יחיאל חזן		- נגד
       רשף חן			- נגד
       ואסל טאהא		- בעד
       אחמד טיבי		- בעד
       דוד טל			- בעד
       יגאל יאסינוב		- נגד
       שאול יהלום		- אינו נוכח
       אליהו ישי		- אינו נוכח
       אהוד יתום		- נגד
       דני יתום			- בעד
       איתן כבל		- בעד
       אילנה כהן		- אינה נוכחת
       אליעזר כהן		- אינו נוכח
       אמנון כהן		- בעד
       יצחק כהן		- בעד
       רן כהן			- בעד
       משה כחלון		- נגד
       חיים כץ			- אינו נוכח
       ישראל כץ		- נגד
       אתי לבני		- אינה נוכחת
       ציפי לבני		- נגד
       לימור לבנת		- אינה נוכחת
       דוד לוי			- אינו נוכח
       יצחק לוי			- נגד
       אילן ליבוביץ		- אינו נוכח
       יעקב ליצמן		- בעד
       עוזי לנדאו		- נגד
       יוסף לפיד		- נגד
       עסאם מח'ול		- אינו נוכח
       מיכאל מלכיאור		- בעד
       עמרם מצנע		- אינו נוכח
       יעקב מרגי		- אינו נוכח
       יהודית נאות		- נגד
       משולם נהרי		- בעד
       מיכאל נודלמן		- נגד
       דני נוה			- נגד
	אורית נוקד		- בעד
	לאה נס			- נגד
	בנימין נתניהו		- אינו נוכח
	מרינה סולודקין		- נגד
	ניסן סלומינסקי		- נגד
	אפרים סנה		- בעד
        	גדעון סער 		- נגד
       גדעון עזרא		- נגד
       מל פולישוק-בלוך		- אינה נוכחת
       אברהם פורז    		- נגד
       אופיר פינס-פז		- בעד
       גילה פינקלשטיין		- נגד
       מאיר פרוש		- אינו נוכח
       יוסף פריצקי  	            - נגד
       שמעון פרס 		- בעד
       יאיר פרץ		- בעד
       עמיר פרץ		- אינו נוכח
       איוב קרא		- נגד
       אברהם רביץ		- בעד
       ראובן ריבלין		- נגד
       חיים רמון 		- אינו נוכח
       אהוד רצאבי		- נגד
       מיכאל רצון		- נגד
       אברהם בייגה שוחט 	- בעד
       יובל שטייניץ		- נגד
       מאיר שטרית		- אינו נוכח
       יורי שטרן		- נגד
       אילן שלגי		- נגד
       סילבן שלום		- נגד
       שלום שמחון 		- בעד
       אריאל שרון		- נגד
       עמרי שרון		- נגד
       יוסי שריד 		- אינו נוכח
       יולי תמיר 		- אינה נוכחת
       
אני חוזר בקריאה שנייה:
       
       קולט אביטל 		- אינה נוכחת
       יולי-יואל אדלשטיין	- אינו נוכח
       זבולון אורלב 		- אינו נוכח
       שלמה בניזרי 		- אינו נוכח
       רומן ברונפמן 		- אינו נוכח
       מיכאל גורלובסקי		- אינו נוכח
       עבד-אלמאלכ דהאמשה	- בעד
       נסים דהן		- אינו נוכח
       חמי דורון		- אינו נוכח
       צחי הנגבי 		- אינו נוכח
       צבי הנדל		- אינו נוכח
       יצחק וקנין 		- אינו נוכח
       שאול יהלום   		- אינו נוכח
       אליהו ישי		- אינו נוכח
       אילנה כהן 		- אינה נוכחת
       אליעזר כהן 		- אינו נוכח
       חיים כץ			- אינו נוכח
       אתי לבני 		- אינה נוכחת
       לימור לבנת 		- אינה נוכחת
       דוד לוי 			- אינו נוכח
       אילן ליבוביץ		- אינו נוכח
       עסאם מח'ול 		- אינו נוכח
       עמרם מצנע		- אינו נוכח
       יעקב מרגי 		- אינו נוכח
       בנימין נתניהו 		- אינו נוכח
       מל פולישוק-בלוך		- אינה נוכחת
       מאיר פרוש 		- אינו נוכח
       עמיר פרץ		- אינו נוכח
       חיים רמון 		- אינו נוכח
       מאיר שטרית 		- אינו נוכח
       יוסי שריד 		- אינו נוכח
       יולי תמיר 		- אינה נוכחת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא להביא לי את התוצאות. 

מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       האם מישהו באולם עדיין לא הצביע? 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אנחנו מוכנים שאחת ההצבעות של גורלובסקי משבוע שעבר תיחשב השבוע.

מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       האם מישהו באולם לא הצביע? אין. תודה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו נעבור לאחר ההצבעה להמשך סדר-היום - דיון בשלושה חוקים, כל אחד בנפרד, שהגישה הממשלה. הממשלה ביקשה להודיע שההצבעה תתקיים במועד מאוחר יותר השבוע.

קריאה:
       
       מה עם דין הרציפות?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תהיה הודעה על דין הרציפות. 

אבשלום וילן (מרצ):
       
       זה הפך לשיטה, אדוני היושב-ראש? אין הצבעות בימי שני ושלישי יותר?

יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - - סעיף 131, לבטל הצבעות שמיות - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה לא תפקידי, זה תפקידה של ועדת הכנסת. אין לי זכות הצבעה.
       
	ובכן, בעד האי-אמון - 37, נגד האי-אמון - 52 חברי כנסת. אני מודיע בכך שהצעות האי-אמון לא עברו. אני חוזר על התוצאה, למען הסר ספק מלב - 37 הצביעו בעד, 52 הצביעו נגד. אני קובע שהצעות האי-אמון לא נתקבלו.

       רבותי חברי הכנסת, בחוקים המובאים לקריאה ראשונה יהיה היום דיון, וההצבעה תהיה במועד מאוחר יותר, כפי שייקבע.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, האי-אמון לא עבר בשלב הזה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני, אני יכול להכריז רק על אותה הצבעה.
       
       ובכן, אשר לשאלה אם הדבר הפך למנהג - הדבר הוא מנהג שנמשך מהכנסת הקודמת והתחילה אותו הקואליציה בשנת 1952. כאשר היא הביאה דיון של הממשלה ולא היתה יכולה לגייס את כל חברי הכנסת שעומדים לרשותה, היא דחתה את ההצבעה. זה דבר שהוא בהתאם לתקנון וגם מהמנהגים היותר מובהקים של הפרלמנט הזה, אז נא לא להגזים במחיאות הכפיים. תודה.
       
       
הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות חוק
["דברי הכנסת", מושב חמישי, חוב' ה', עמ' 9925, מושב רביעי, חוב' ל"ג, עמ' 7647, מושב חמישי, חוב' ה', עמ' 9922, עמ'  10079, עמ' 10073, מושב רביעי, חוב' כ"ד, עמ' 5482, מושב שלישי, חוב' כ"א, עמ'  4433, מושב רביעי, חוב' ה' עמ' 874, חוב' ל"ג, עמ' 7642, מושב רביעי, חוב' כ"ד, עמ' 5492, חוב'  ל"ו, עמ' 8548.]    

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני השר עזרא, האם אדוני - - -  מי מודיע?

השר גדעון עזרא:
       
       שר המשפטים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני שר המשפטים, האם אדוני יודיע על בקשתו לדין רציפות? דין רציפות לגבי כמה חוקים. 
       
       שר המשפטים יעלה ויבוא ויציג גם את נושא דין הרציפות - שעליו אין הצבעה, שהרי רק אחרי 14 יום אנחנו מצביעים - זו הודעה, ולאחר מכן יתחיל מייד באופן שוטף את הדיון בשלושת החוקים שהוא יציג. תודה רבה.
       
       אדוני סגן היושב-ראש ברכה, האם אדוני מבקש להחליף אותי?



שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       כפי שאמר היושב-ראש, אנחנו נבקש לדחות את ההצבעה למועד יותר מאוחר השבוע. 
       
       אדוני היושב-ראש, בהתאם לסעיף 1 לחוק רציפות הדיון בהצעת חוק, אני מתכבד להודיע בשם הממשלה - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני השר, מה שחבר הכנסת גפני טוען הוא, שאדוני לא יכול להציג שלושה חוקים באופן רצוף.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אלא אם כן זה דיון משולב.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אלא אם כן הדיון משולב, ולא הוחלט על דיון משולב.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא הוחלט. 

שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       אז אני אגיד אחד-אחד-אחד.

קריאות:
       
       לא, לא.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       תציג ואנחנו נעלה להשיב לך. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אחד והצבעה, אחד והצבעה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.

שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       בהתאם לסעיף 1 לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הדבר נתון לשיקול דעתו של השר. מובן שכל דיון לגבי חברי הכנסת יתקיים בנפרד. אם השר רוצה להציג את שלושת החוקים - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אבל הוא לא יכול. אני רוצה להתייחס.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מה אני יכול לעשות, חבר הכנסת גפני.

שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       ככה זה בתקנון, מר גפני. 
       
       אני מתכבד להודיע, בשם הממשלה, על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות החוק הבאות:
       
       הצעת חוק זכויות מבצעים ומשדרים (תיקון מס' 4), התשס"ג-2002; הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות [נוסח חדש] (מס' 15) (עדות קרובים), התשס"ב-2002; הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (מס' 10) (אחריות עובדי הציבור), התשס"ג-2002; הצעת חוק מקרקעי ציבור (סילוק פולשים) (תיקון), התשס"ג-2002; הצעת חוק שיפוט בענייני התרת נישואין (מקרים מיוחדים) (תיקון מס' 2) (סמכות בין-לאומית וקביעת ערכאת שיפוט), התשס"ג-2002; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 38), התשס"ב-2002; הצעת חוק חבות בנזיקין של בעל כלי שיט לנזקי זיהום הים בשמן, התשס"א-2000; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 53), התשס"א-2001; הצעת חוק להגנת חיית הבר (תיקון מס' 6), התשס"ג-2002; הצעת חוק החברות (תיקון), התשס"ב-2002; הצעת חוק התקנים (תיקון מס' 6) (החמרת הענישה), התשס"ב-2002; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 11), התשס"ב-2002.
       
       
       
הצעת חוק העבירות המינהליות (תיקון מס' 4) (תיקון), התשס"ג-2003
[רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/26).]
       (קריאה ראשונה)
       
שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       עכשיו אני אעבור להצעת החוק הראשונה.
       
       בעקבות הניסיון שהצטבר במהלך שנות הפעלת חוק העבירות המינהליות, נחקק תיקון מס' 4 לחוק. תיקון זה כלל שינויים שונים בחוק, כגון עיגון הסמכות לביטול קנס מינהלי, זיהוי מפקח במילוי תפקידו ועוד. התיקון התפרסם בנובמבר 2002 ונכנס לתוקף בימים אלה.
       
       יישומם של חלק מהסעיפים הכלולים בתיקון מס' 4 הצריך היערכות אדמיניסטרטיבית מאוד מסובכת של טפסים וסידורים אחרים שהמערכת לא הספיקה לבצעם. על כן המערכת מבקשת דחייה של חצי שנה בכניסת החוק לתוקפו, כדי לאפשר לה להיערך כראוי.
       
       לפיכך אני מציע לתמוך בהצעת החוק ולהעבירה לשולחן ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, לצורך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.
       
       
       
הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 4) (הרכב ועדת שחרורים מיוחדת), 
התשס"ג-2003
       [רשומות (הצעות חוק, חוב מ/27).]
       (קריאה ראשונה)
       
       
שר המשפטים יוסף לפיד:

       הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 4), התשס"ג-2003 - - -
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני היושב-ראש- - -
       
שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       בהצעת החוק שלפניכם, הממשלה מבקשת לתקן את דרג השופטים המכהנים בוועדות השחרורים המיוחדות - - 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אני נורא מצטער. הוא לא יכול להציג הצעת חוק שנייה.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       יושב-ראש הכנסת הכריע בסוגיה הזאת.
       
שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       - - שמעוגנות בחוק שחרור על-תנאי ממאסר, התשס"א-2001.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       בסיום דבריו תעיר מה שאתה רוצה.

שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       התיקון הראשון הוא בהרכב הוועדה שדנה בשחרור על-תנאי של אסירי עולם. כיום, הרכב הוועדה כולל שופט של בית-המשפט העליון, שני נציגי ציבור ונציג שירות בתי-הסוהר - משתתף ללא זכות הצבעה - ואילו עתירה נגד החלטת הוועדה מוגשת לבית-המשפט המחוזי, בשבתו כבית-משפט לעניינים מינהליים. מצב זה, שבו ערכאה מחוזית בוחנת החלטה של שופט בית-המשפט העליון, אינו רצוי, ולכן מוצע לתקן את ההרכב ולקבוע שהיושב-ראש יהיה שופט של בית-המשפט המחוזי. יתר חברי ההרכב נותרים ללא שינוי.
       
       התיקון השני הוא בהרכב הוועדה המיוחדת שתפקידה להמליץ לנשיא המדינה בעניין קציבת מאסרי עולם. כיום מכהנים בוועדה שופט של בית-המשפט העליון, שופט של בית-משפט מחוזי ונציג ציבור. מוצע לקבוע שהשופטים המכהנים בוועדה יהיו שופט בית-משפט מחוזי ושופט בית-משפט שלום, זאת בשל הקושי שהתגלה באיוש הוועדה באופן שיאפשר התכנסות בתדירות גבוהה די הצורך. 
       
       בנוסף, מוצע להוסיף להרכב הוועדה את מנהלת מחלקת החנינות במשרד המשפטים, כדי לייעל את תהליכי ההכנה, הדיון וההחלטה בוועדה.
       
       אני מבקש את תמיכתכם בהצעת חוק זו.
       
       
       
הצעת חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות 
(תיקון מס' 2), התשס"ג-2003
       [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/28).]
       (קריאה ראשונה)

       
שר המשפטים יוסף לפיד:

       
       בהצעת חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (תיקון מס' 2), התשס"ג-2003 - המרכז לגביית קנסות הוקם, כידוע לכם, על מנת לאפשר למדינה לגבות חובות אשר מקורם בפסקי-דין, פליליים ואחרים, אשר נפסקו על-ידי בתי-משפט לטובת המדינה.
       
       הצעת החוק מבקשת כמה תיקונים לחוק המרכז לגביית קנסות. התיקון הראשון נועד להרחיב ולהבהיר את סמכויות המרכז לגבות חובות. למשל, אנו מבקשים להבהיר כי שר המשפטים יכול להרחיב בצו את סמכות המרכז לגבות קנסות אשר נפסקו על-ידי בתי-משפט לטובת קרנות הפועלות לפי חוק, כמו, לדוגמה, הקרן לשמירת הניקיון. כמו כן, למשל, אנו מבקשים להבהיר את סמכות המרכז לגבות קנסות מינהליים המשולמים לקופת תאגיד אשר הוקם בחוק, וכן לגבות ערבויות אשר ניתנו לבתי-המשפט והעילה לגבייתן התקיימה.
       
       תיקון שני אשר מוצע כאן קובע, כי באין הוראה אחרת, ואם נוצר פיגור בתשלום חוב, הוא יהיה חייב בהפרשי הצמדה וריבית. וכן, מוצע לתת קדימה לכספי חוב שגובה המרכז על פני חובות אחרים של החייב, במקרה של פירוק או פשיטת רגל, כמו זו שניתנת למס.
       
       אנו מבקשים גם לתת למנהל המרכז סמכות לפרוס חוב או לדחות את תשלומו, וכן לתת סמכות לעובד הנהלת בתי-המשפט לפטור חייבים מתשלומי תוספת פיגורים, אם שוכנעו שהחוב לא שולם במועדו מסיבות סבירות, או מכיוון שקיימות נסיבות אישיות מיוחדות.
       
       אנו מקווים שסמכויות אלו גם יוכלו להקטין משמעותית את מספר בקשות החנינה המופנות לנשיא המדינה בבקשה להחזיר חובות לסכומם המקורי, או לפרוס חובות אשר מקורם בקנסות של בתי-המשפט.
       
       אני מודה לכם ומבקש לתמוך בחוק ולהעבירו לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט. תודה רבה, אדוני היושב-ראש.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה רבה לשר לפיד. בבקשה, אדוני חבר הכנסת גפני. אני רק רוצה להבהיר, שאף שהשר הציג את שלוש הצעות החוק יחד, הדיון יתנהל על כל אחת בנפרד, וכמובן ההצבעה תהיה על כל אחת בנפרד. מיותר לומר זאת. בבקשה, אדוני.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, על-פי תקנון הכנסת, בפרק השביעי, על דיון בהצעות חוק מטעם הממשלה, לאחר שהתקנון קובע בסעיף 113 ו=114 את אופן הנחת החוק וכן הלאה, בסעיף 115 התקנון קובע, ש"בקריאה הראשונה יתחיל הדיון בדברי הסבר של חבר הממשלה או של סגן שר, ויראו את דבריו כהצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה". "נרשמו חברי הכנסת לרשות הדיבור, יתקיים הדיון לפי הסדרים שנקבעו בפרק הרביעי" - שזה סדרי הדיון במליאה - "אם אין בעניין הוראה אחרת בפרק זה".
       
       מה שקרה עכשיו, ששר בממשלה הגיש שלוש הצעות חוק יחד, כאשר נרשמו לדיון על הצעת החוק שהוא הגיש. סדר הדברים לפי התקנון הוא, שהשר או סגן השר מגישים את הצעת החוק, חברי הכנסת מביעים את עמדתם, חבר הממשלה או סגן השר רשאים להשיב, ולאחר מכן מצביעים. ניתן לדחות את ההצבעה למועד אחר, ואת זה ביקש השר, וזה בסדר. 
       
       הוא לא יכול להגיש את שלוש הצעות החוק יחד, אלא אם כן יש החלטה על דיון משולב. ומכיוון שאין החלטה על דיון משולב, אני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש, לנהוג על-פי התקנון ולקבוע שדנים רק בהצעת החוק הראשונה. על האחרות צריך לדון רק אם יבואו שוב שר או סגן שר ויגישו אותן.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת גפני. אני חושב שהסעיף בתקנון שהוא הסתמך עליו די ברור, אבל היושב-ראש ריבלין הסתמך בהחלטתו על תקדימים. אני חושב שהפעם נמשיך מהמקום שאנחנו נמצאים בו עכשיו ונקיים דיון בנפרד על כל הצעת חוק. אבל חשוב שהדברים האלה יובאו לתשומת הלב של הנשיאות ושל ועדת הפירושים. יש לנהוג בעתיד על-פי המתחייב מהתקנון. 
       
       לכן אני מבקש, לפנים משורת הדין ועל-פי התקדימים, שנמשיך בדיון מהמקום שאנחנו נמצאים בו עכשיו. ראשון הדוברים - לא יכול למלא את חובתו ולדבר, כי הוא יושב על כיסא היושב-ראש. חבר הכנסת בורג יואיל להיות ראשון הדוברים. אחריו - חבר הכנסת אחמד טיבי, אחריו - חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, ראשית אני נוטה להסכים לפרשנות של חבר הכנסת גפני. יכול להיות שכדאי לשאול שוב את היושב-ראש, תוך כדי הישיבה הזאת, כי יש בעייתיות בכך שהמליאה עוקפת גם את ועדת הכנסת, שהיא הוועדה שזכאית, רשאית, לקבוע מה הוא דיון משולב ומה איננו דיון משולב. אני לא חושב שדברים כאלה צריכים להיעשות - - -
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       פה לא מתקיים דיון משולב, אדוני חבר הכנסת בורג. היתה הצגה של שלוש הצעות החוק ביחד.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       סוג הדיון שמתקיים כאן עכשיו הוא דה-פקטו דיון משולב. זאת המשמעות. הצעה משולבת, דיון משולב והצבעה נפרדת זה דיון משולב. זה לא נכון, לא בשביל  ההתנגחות. זה לא נכון שמליאת הכנסת תחליף את ועדת הכנסת בקביעת אופי הדיון. היום זה קורה בעניין הזה, מחר זה יקרה בעניין אחר.
       
       כבוד השר, ביקשתי את רשות הדיבור, לא כי כל כך מעניין אותי חוק העבירות המינהליות. שמעתי את המוזיקה הנלהבת שבדרך הצגתו של אדוני את החוק, ושמעתי שגם אדוני לא מי-יודע-מה מאושר מהאורטוריה כפי שהולחנה, הומחזה והוצגה בפניו.
       
       אני רוצה למחות על משהו שנוגע, שוב, לסדרי הפעולה של הבית. לא למחות, אלא להגיד. החוק הונח על שולחן הכנסת ב=20 במאי שנת 2003. לא חוק דרמטי מדי, לא משהו שמשנה סדרי עולם, לא מצריך גיוסים יוצאים מגדר הרגיל, ועל-פי תקנון הכנסת ברמה העקרונית, באותם סעיפים שנגע בהם חבר הכנסת גפני, כתוב: "הדיון בהצעת החוק לא ייערך, אלא לאחר שהצעת החוק היתה מונחת על שולחן הכנסת לפחות יומיים". כך כתוב.
       
       זאת אומרת, אם החוק הונח ב=20 במאי, הדיון בקריאה הראשונה צריך להיות ב=22 במאי לכל המוקדם, ואחרי כן מתקיימת הצבעה בקריאה ראשונה, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית. כאשר אני קורא את החוק, אני קורא בסעיף 3: "תחילתו של החוק ביום י"ט באייר התשס"ג, 21 במאי 2003" . על חוק בלתי חשוב בעליל הניח המנסח, או ועדת שרים לענייני חקיקה, או הממשלה באשר היא, שילכו מלכתחילה לפטור מחובת הנחה, יקיימו את הקריאה בחוק הבלתי-חשוב הזה בו ביום, יעבירו אותו בשלוש קריאות ושלום על ישראל. 
       
       אני חושב שזה לא ראוי מבחינת האלף-בית של כבוד הבית, של איך מתנהלים דיונים, שאתה נותן לחבר כנסת זמן לעיין, אתה נותן לציבור להגיב וכו',  ויש דברים שכדאי שגם הנייר לא יסבול אותם. מכיוון שהשר הוא יושב-ראש ועדת שרים לענייני חקיקה, שבין השאר גם אחראית על הדברים האלה, בוא נסכים שעל דברים שהם חירום בחירום, אין ברירה. בדיוק שכחו לחדש תקנות לשעת-חירום. היה לנו בכנסת הקודמת מקרה שהיו לנו 24 שעות כמעט חור. זה בסדר. אבל בדבר מן הסוג הזה, תנו את הזמן לעבור, לקרוא קריאה נורמלית - - - 

חיים אורון (מרצ):
       
       יש רוב. רוב יכול לשחרר מחובת הנחה. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       זה נכון, אבל מן הראוי שהרוב לא יניח את רוביותו - - - 

חיים אורון (מרצ):
       
       אני מציע שתהיה החלטה כל יום שני לשחרר מחובת הנחה את כל ההצעות של הקואליציה.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אם ההצעות הולכות לכיוון הזה, דומני שההצעה צריכה להיות שיושב-ראש ועדת השרים לענייני חקיקה יהיה רשאי לקבוע לבד אם החוק ייכלל בספר החוקים של מדינת ישראל או לא.  אבל הפעם לא בהאי עסקינן. אדוני השר, דומני שתסכים אתי שהתקינות של התהליך צריכה גם להיראות בדברים הכתובים, כי עם כל הביקורת שיש לנו, יש גם קצת אלף-בית של כבוד לתהליך החקיקה. רק לשם כך ביקשתי את רשות הדיבור. תודה רבה. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה לחבר הכנסת בורג. רשות הדיבור לחבר הכנסת אחמד טיבי. אחריו - לחבר הכנסת אריה אלדד.  אחריו - לחבר הכנסת נסים זאב. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אחד מעקרונות היסוד בעבודתם של פרלמנטים בעולם, במיוחד במשטרים דמוקרטיים, הוא הפרקטיקה השוויונית; ההתנהלות השוויונית של חברי הבית והיחס אליהם, גם כאשר קיימת ופעורה תהום מדינית, חבר הכנסת דוד טל. אבל כאשר נטועה באנשים עמוק אותה מחלה קשה  של גזענות צרופה, הם לא יכולים לקבל מרות של חבר כנסת שנראה להם שהוא מגזע נחות. למשל, אם מדובר ביושב-ראש ישיבה שהוא ערבי - - - 

דוד טל (עם אחד):
       
       שחור.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       שחור, אפילו תומך באיגודים מקצועיים לפעמים.  
       
       העימות שהיה בין חבר הכנסת מוחמד ברכה כיושב-ראש הישיבה לבין חבר הכנסת רוני בר-און היה ויכוח מיותר; נדמה לי שחבר הכנסת רוני בר-און טעה טעות קשה. זה נושא לוועדת האתיקה. אבל יכול להיות שהציבור לא שם לב להתנהגותם של שני חברי כנסת אחרים, וגם של שאר חברי הכנסת מהקואליציה. היות שאני יושב שם, שמעתי את הצ'יטה אומר, ש"לא כבוד לי להיות בכנסת כזאת". הכוונה מובנת, אדוני שר המשפטים, שלא כבוד לו כיהודי גאה, נציג המחנה הלאומי, זקוף הקומה, לשבת, ועוד בשורה הרביעית, כאשר על דוכן היושב-ראש עומד ערבי, ועוד קוראים לו מוחמד, ויש לו שפם. 
       
דוד טל (עם אחד):
       
       יושב ערבי, לא עומד.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       יושב. אבל יושב זקוף. עד איפה יכולה לרדת הכנסת הזאת? הרי יש קווים אדומים, שגם בזמן ויכוח פוליטי קשה ביותר לא צריך לחצות אותם. הרי יושבים פה חברי כנסת מסיעות ימניות, וכשהם יושבים פה כיושבי-ראש, אני מכבד אותם כיושבי-ראש. כולנו מכבדים אותם כיושבי-ראש. יש כללים, רבותי. 
       
       האמת היא, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שאני גאה שאתה היושב-ראש. אני גאה שאתה יושב בראש הישיבה יחד עם חבריך, עמיתיך, כיושבי-ראש, ואני מדבר. אני חושב שהבית צריך להיות גאה  בזה שאתה יושב-ראש הישיבה ואתה סגן יושב-ראש הכנסת. אבל אני חושב שהבית צריך להתבייש, ואולי כדאי ששר המשפטים יאמר פעם מלה על הדברים האלה, כאשר חבר כנסת יושב שם בשורה הרביעית ופולט את המלים הגסות, המכריעות האלה, ואחר כך בתנועה של מחאה המונית -  כנגד מה? יוצאת כל הקואליציה מהמליאה.
       
דוד טל (עם אחד):
       
       חבר הכנסת טיבי, זה לא דיון משולב. זה דיון על הצעות החוק שהגיש שר המשפטים.


היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת דוד טל, אתה לא מאפשר לחבר הכנסת טיבי לסיים את דבריו. 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       חבר הכנסת טל, ההערות שלך תמיד ענייניות, ולפעמים אפילו שנונות, אבל לא ההערה האחרונה. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני אסיים. אדוני שר המשפטים, רבים מחברי הכנסת הזאת אמרו לפני כמה דקות "חבל שדן מרידור לא פה". דן מרידור היה שר המשפטים מהימין. הוא לא ישב בשקט, לא שקט על שמריו כאשר תופעות קשות כאלה התרחשו בכנסת. תודה רבה. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. חבר הכנסת אריה אלדד. אחריו - חבר הכנסת נסים זאב.

דוד טל (עם אחד):
       
       טומי, אתה לא יכול לעבור על הדברים האלה בשתיקה. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת טיבי, נדמה לי שהאנושות השפויה עברה על המושגים של גזע נחות, אבל יש התנהגויות ועמדות נחותות ובזויות. זה עניין אחר, וזה לא נתון לא לעם, לא לצבע ולא לשום דבר אחר.  בבקשה, אדוני.


אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני שר המשפטים, חברי חברי הכנסת, אני תמה על חבר הכנסת בורג, שהגדיר את הצעת החוק המונחת לפנינו כהצעת חוק בלתי חשובה בעליל. להבנתי, הצעת החוק על העבירות המינהליות עוסקת בנושא שהוא בנפשנו ממש היום: מה דינו של מי שעובר עבירה חוזרת, אפילו עבירה מינהלית - - - 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אתה צודק. אני לוקח בחזרה את דברי. לא נהוג לומר על חוק בספר החוקים שהוא בלתי חשוב. אני מקבל את ההערה. ראית שכיוונתי את הדברים למקום אחר.

אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       תיכף תבין למה הוא ממש אקטואלי היום מאוד. 
       
       מסתבר, חברי הכנסת, שבעבירות קלות ערך יחסית, שבעטיין מוטל קנס מינהלי, אנו מוצאים דרך לסתום פרצה בחוק, שדרכה מי שבוחר שלא לשלם את הקנס בפעם הראשונה אינו יכול להיחשב עבריין סדרתי. והנה, חברי הכנסת, מדינת ישראל עברה עבירה נוראה: הימרה על גורלנו, ייבאה ארצה כנופיית רוצחים והכירה בה כמייצגו של העם הפלסטיני.  היא גם טרחה לצייד את הרוצחים הללו ברובים, והקנס - - - 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       לרגע לא הקשבתי וכבר הגעת לפלסטינים?

אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       נכון. בוא אני אסביר לך עוד פעם. אנחנו עבריינים סדרתיים. פעם אחת עברנו ואנחנו משלמים את הקנס גם בימים אלה. כלומר, הכלל הזה לא חל עלינו, כי את הקנס מדינת ישראל משלמת ונענשת בים של דמים כל יום. לפיכך, כאשר בכוונתה של מדינת ישראל לשוב ולהוסיף חטא על פשע ולהקים מדינת טרור בלב ארץ-ישראל, ולמסור חלקי מולדת לעם זר, אין ספק, מגיע לנו כפל קנס. הלוואי שאתבדה, חברי חברי הכנסת. הלוואי שאתבדה. בים של דמים אנו עלולים לטבוע, ובדין. בדין. כי אנו שבים וחוטאים ולא לומדים דבר מההיסטוריה המתרחשת לעינינו; לא מהפרה-היסטוריה הלוטה בערפל, אלא ממה שקרה אתמול וקורה היום לנגד עינינו בכל מקום בארץ-ישראל. 
       
       לא לחינם קבע המחוקק עונשים חמורים לעבריינים סדרתיים. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אתם מפחדים מהשלום.

אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מדינת ישראל תלקה שבעתיים על חטאותיה עד שתלמד; עד שתבין כי אי-אפשר לחלק את ארץ-ישראל המערבית בלי להביא עלינו עוד אסון.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה, חבר הכנסת אלדד. רשות הדיבור לחבר הכנסת נסים זאב; אחר כך רשות הדיבור לחבר הכנסת ישראל אייכלר. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חוק העבירות המינהליות כשלעצמו הוא חוק פסול, לדעתי, מפני שהוא יותר אופייני למדינת משטרה. תכליתו להפוך אזרחים תמימים, שנכשלים באכיפה ובביצוע הוראות מינהליות, לאנשים עם הרשעות פליליות. לדעתי, זה תקדים חקיקתי מסוכן, המהווה איום על שמם הטוב של אזרחים. 
       
       אני רוצה להזכיר לך, אדוני היושב-ראש, שעד לפני כמה שנים חוק התכנון והבנייה לא היה פלילי. היום הוא הפך להיות פלילי. עד לפני כמה שנים הוא היה מינהלי, היו קנסות, בית-המשפט הטיל קנס כבד לפי גודל העבירה, אבל זאת היתה עבירה מינהלית. היום בית-המשפט, בעקבות החקיקה כאן, הפך את זה לעבירה פלילית, בפרט כשמדובר על כך שהתביעות הן נגד גופים ומוסדות. ברוב המקרים, ואני אומר מתוך ידיעה, המוסדות ואנשי העמותה לא מעורבים בהליך הבנייה, מעבירים את זה לקבלן, למנהל עבודה, והוא אחראי על כל הנושא של הבנייה. אם נעשתה חריגה כלשהי בלי ידיעת העמותה או אחד מאנשיה, בית-המשפט מחפש בכל דרך להאשים את אחד מחברי העמותה ואומר: תנו לי אדם, תנו לי שם, אני חייב לקבל שם של מישהו – גזבר או חבר או יושב-ראש – אני חייב לקבל שם. צריכים לערוף ראש של מישהו מחברי העמותה, אף שכל חברי העמותה – אין להם כל קשר לכל מה שנעשה שם. 
       
       לכן, ברמה העקרונית, הצעת החוק היא נכונה. בעצם מבקשים דחייה מפני שלא ערוכים לכך, מבקשים שישה חודשים נוספים, אני מבין. אבל צריך לדון ברמה העקרונית בשאלה אם אנחנו יכולים להפוך חוקים מינהליים לחוקים שיש בהם עבירה פלילית. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני אומר את הדברים בהזדמנות הזאת, כי אין לי הזדמנות אחרת. כאשר הנושא הזה עולה לשולחן הדיונים ואולי למליאה, חשוב להזכיר את הדברים האלה. תודה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.  אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר. 
       

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הצעת החוק שהביאה הממשלה היא המשך הסגנון שהממשלה הזאת והקואליציה הזאת מנסות להשריש בתוך עבודת הכנסת, שהכול מתנהל  על-פי החלטות מינהליות, אדמיניסטרטיביות, שימוש נלוז ברוב, צפצוף על אמות המידה של הדמוקרטיה ושל המינהל התקין ושל עבודת הכנסת ותקנון הכנסת. הדברים האלה הופכים לשיטה. 
       
       המחזות שהיינו עדים להם בשבוע שעבר הם מחזות שיירשמו ב"דברי הכנסת" כרגעים מבישים. ואני לא מתכוון דווקא להצבעתו של חבר הכנסת גורלובסקי. זאת היתה התנהגות אינדיבידואלית. אומנם היא מושפעת מאווירה ומאקלים מסוים, אבל זאת היתה התנהגות של אדם שלדעתי עשה מעשה שלא ייעשה, מעשה בזוי, מעשה של רמאות, מעשה של הפרת אמונים שלא היה כדוגמתו בכנסת. 
       
       אבל ההתנהגות הזאת היא לא נחלתו של חבר הכנסת גורלובסקי. כל הקואליציה בשבוע שעבר התנהגה כמי שאצה לה הדרך, כמי שרואה בדמוקרטיה מעין מטרד, משהו שמפריע לה. לקואליציה יש רוב, הרוב הוא מוצק, אבל לא היתה להם סבלנות אפילו לשחק את המשחק הדמוקרטי, לאפשר במה לזכות המחאה על מכות קשות שניחתות על הרוב המוחלט של הציבור בישראל. כמעט לא משאירים חלקה אחת שלא נפגעת ממה שקרוי "התוכנית הכלכלית", אבל הקואליציה לא רק רוצה להעביר את זה ויש לה הרוב להעביר את זה, אלא היא רואה בעצם הדיון על הנושא הזה מעין מטרד שצריך להיפטר ממנו. ולכן הסיכומים הם לא סיכומים וההסכמות הן לא הסכמות והתקנון הוא לא תקנון, ויוצרים תקדימים בעבודת הכנסת של השימוש הציני בסעיף 131, כדי לטרפד את זכות המחאה. 
       
       מה היה קורה? כל מה שהיה קורה, שכולנו ביחד, 120 חברי הכנסת, או אלה שהיו נוכחים באולם, היינו מזיעים עוד קצת, היינו משתדלים עוד קצת. אבל אנחנו, באופוזיציה, רצינו כן להתבטא, זה לא היה משחק. אני דוחה את כל הדיבורים שרואים בזה מין מטרד, מין ניסיון לשחק בזמן, למשוך זמן. זה לא משחק כדורגל, פה רצינו למקד תשומת לב והתנגדות על כל סעיף וסעיף, כי כל סעיף וסעיף טומן בחובו מכות איומות לציבור שלם במדינת ישראל. וזה המינימום הנתון לאופוזיציה, הזכות למחות ולהצביע נגד ולהפנות זרקורים לעבר עוולות של השלטון ושל הרוב. אבל הרוב הזה מתנהג לא כרוב דמוקרטי, אלא כרוב דורסני. 
       
       אדוני היושב-ראש, יכול להיות שאני לא ער לכל נבכי ההיסטוריה, אבל נדמה לי שזו הפעם הראשונה שהרוב השליט עושה הפיכה נגד המיעוט האופוזיציוני. זה דבר חסר תקדים. לכן אני חושב שלא רק בגלל התוכנית הכלכלית, לא רק בגלל העמדות המדיניות העקלקלות של הממשלה, לא רק בגלל התרגילים והמיאוס במיעוט ובדמוקרטיה – בגלל כל אלה ביחד, אני חושב שאנחנו חייבים לקצר את ימיה של הממשלה הזאת. תודה רבה. 
       

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. 
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה לזעוק את זעקת עקרות-הבית, שהוטל עליהן מס של עושק בשם "מס בריאות". 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       קנס מינהלי. 
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       במה זה שונה מכל התוכנית? כי היום אמר פה חבר הכנסת רצאבי משינוי, שהאופוזיציה החמיצה הזדמנות לבטל את מס הבריאות לעקרות-הבית כאשר התמהמהה ולא הסכימה בתחילת הערב להצעת האוצר לבטל את החוק הזה אם יוותרו על ההסתייגויות. ריבונו של עולם, אם זה נכון – ואין לי כל סיבה לחשוב שחבר הכנסת רצאבי אומר דבר לא נכון, אני בטוח שהוא אומר דברים נכונים – אז יש כסף לבטל את מס עקרות-הבית; רק מפני שהאוצר התרגז על האופוזיציה מענישים את עקרות-הבית? תענישו את חברי האופוזיציה, תענישו אותנו, מה אתם מענישים את עקרות-הבית? זה דבר שצריך להיבדק, ואם זה נכון, זו  שערורייה על כל השערוריות. 
       
       אבל כשמדברים על עבירות מינהליות, אי-אפשר שלא לחשוב מה זו עבירה מינהלית ומה זו בעצם המלה הכי טעונה בבית הזה, המלה "כיבוש". 
       
       לאחר מאה שנות מלחמה ושפיכות דמים, שמענו שראש הממשלה אומר, ששליטה על 3.5 מיליוני אנשים בארץ-ישראל זה כיבוש; דברים שלפני 20 שנה שמענו מחבר הכנסת וילנר, הקומוניסט, והיו נשמעים כדברי כפירה בעיקר. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אגב, אם זה כיבוש, ההתנגדות לכיבוש צריכה להיות מוצדקת. 
       

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       היום אומר את זה ראש הממשלה, שהיה מגדולי הלוחמים גיבורי התהילה, מאז 1948 ועד מלחמת לבנון. מה קרה לו? השאלה היא, אם אכן מדובר בכיבוש עד כדי כך שהוא נפגש ברוב כבוד והדר עם ראש ממשלת פלסטין, אבו-מאזן, על מה הם דנים – מתי מתחיל הכיבוש והיכן מתחיל הכיבוש? האם השכונות שעליהן קמה אוניברסיטת תל-אביב הן שטח כבוש? האם הכיבוש התחיל ב=1948 או ב=1967, ואולי עם כיבוש העבודה בימי העלייה הראשונה? 
       
	אנחנו, בני העליות של תלמידי הבעל-שם-טוב, הגאון מווילנא, לדורותיהן, לא רואים את עצמנו כובשים בארץ-ישראל. תפקידנו בכיבוש הוא אחד: איזהו גיבור - הכובש את יצרו. זה הכיבוש היחיד שמוטל עלינו, והלוואי שנשיג אותו. 

	ועכשיו שבוע קבלת התורה. בחג השבועות, ביום שישי זה, אנחנו נחוג את עצמאותנו בקבלת החוקה לישראל – קבלת התורה – והשאלה אם נצליח לכבוש את יצרנו, לקבל עלינו עול תורה ומצוות, וזה יהיה הכיבוש הצודק והנכון והטוב ביותר, או שמא נמשיך לבצע עבירות מינהליות ומהותיות בשם החוק של שדה ההפקר, נגד החוקה לישראל, שהיא חוקת התורה. בזאת תיבחן מדינת היהודים, ואני מקווה שכל עם ישראל יקבל עליו עול תורה ומצוות, ואז לא נצטרך לשום תחושות של כיבוש, כי איזהו גיבור – הכובש את יצרו. תודה רבה.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה.  בבקשה, חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו – חבר הכנסת איוב קרא.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב ראש, ממשלה שאיננה כאן – אפילו לא שר מקשר ולא שר תורן ולא סגן שר ולא - - -
       
היו"ר משה כחלון:
       
       שר המדע פה.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אמור להיות פה.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       יצא הרגע.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       יצא הרגע?
       
       
היו"ר משה כחלון:
       
       עוד רגע. אם הוא לא יחזור, אני אדאג לקרוא לו.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       - -  -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       בכל אופן, הממשלה לא קיימת גם מבחינה זו. היא קיימת במקומות מסוימים, כשהיא רוצה. כשיש תוכנית כלכלית דרקונית, דרוויניסטית, מתייצבים. כשיש הצבעה, מתייצבים. אין הצבעה – אין ערך לכנסת, לא נמצאים. וזה לא רק עכשיו, אדוני היושב-ראש. זו תופעה שהתחילה אולי עוד לפני הכנסת הזאת, אבל עכשיו היא נראית בצורה ברורה ביותר והיא מסלימה מיום ליום, וזה מתבטא גם בתחומים אחרים. לא רק שהממשלה איננה מכבדת את הכנסת ואיננה נוכחת בישיבות ואיננה מקיימת את חובתה, אפילו על-פי התקנון ועל-פי דין, אלא גם המפלגה העיקרית בממשלה, מפלגת הליכוד, התחילה גם היא לבזות את הכנסת – לפעמים כפרטים, ולפעמים גם כקיבוץ. 
       
       אני יודע שקשה לך לענות לי. אתה גם לא אמור לענות לי במצב זה, אבל כנראה היא מפלגה שאיננה.
       
       רק בשבוע שעבר ראינו שני מראות מבישים, מביכים, ללא תקדים. עד כמה שידוע לי – וגם אחרים אמרו את זה – לא היה תקדים לזה שמונעים מהאופוזיציה לנצל את זכותה לפיליבסטר ולהארכת הדיונים, במיוחד בחוק חשוב, בחוק מכריע ובחוק משנה גורלות, שקראו לו "תוכנית כלכלית" – אגב, לא תוכנית ולא כלכלה יש שם. יש קיצוצים אחר קיצוצים אחר קיצוצים – אולי מהדורה חמישית של קיצוצים – וכפי שהקיצוצים האלה לא הועילו בעבר לכלכלה, גם הפעם הם לא יועילו, אלא אם כן יהיה גם אפיק אחר, אפיק נוסף, אפיק שבו הודה גם ראש הממשלה בפעם הראשונה כשאמר: בלי תהליך מדיני, הכלכלה לא תיוושע. אומנם הוא גם הודה באותו זמן בפעם הראשונה בכיבוש וברוע הכיבוש  – כנראה, בשעת חשבון נפש – ובזה שכיבוש חייב להסתיים וצריך להסתיים כי הוא רע, רע לכולנו, רע לכובש, רע לנכבש, רע לכלכלה - בשעת אמת הוא אמר את הדברים -  חבל שלמחרת הוא ניסה לתקן את זה בצורה זו או אחרת, הוא ברח מהאמת הזאת. 
       
       אבל היו עוד תופעות הרבה יותר חמורות, אדוני. אני מתכוון לשימוש בסעיף 131 לתקנון, אשר מאפשר לרוב הדורס לסתום את פי האופוזיציה ולשנות סדרי בראשית, וזה מה שקרה בשבוע שעבר, בניגוד לכל ההסכמות והמוסכמות.
       
       אותי מפליא יותר, ואני מרגיש קשה יותר עם הפרת האמון, שלא רק הבית הזה נותן בכל חבר כנסת, אלא שגם העם נותן בו. לכאורה חברי הכנסת הם נבחרים, מורמים מעם, וחבר הכנסת בא ומרמה ומצביע פעמיים. איך אנחנו נראים בעיני הציבור? איך הבית הזה נראה? 
       
       רק לפני שעה קלה הזמנתי את יושב-ראש הכנסת ואמרתי לו, זה תפקידך וזו אחריותך. לא יכול להיות שחבר הכנסת שעשה מעשה מביש שכזה, שיש בו קלון והוא בושה וכלימה,  ימשיך לשבת פה. כל זמן שהוא יושב, הוא מבזה את כולנו והוא מבזה את המוסד הדמוקרטי הגבוה ביותר. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, זמנך תם, אבל אתה יכול להמשיך ולסיים.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אני רק אגמור להביע את הרעיון הזה. אינני יכול להבין את זה אחרת. יש לי המון דברים להגיד, אדבר עליהם בפעם הבאה, אדוני. יש לנו עוד כמה הזדמנויות לרשות דיבור. אינני יכול להבין איך אפשר שהבית הזה יסבול בתוכו אדם שרימה. ועוד מדברים על זה שקרנה של הכנסת וקרנם של חברי הכנסת יורדות בעיני העם. השתגעתם בליכוד? יש 40 חברי כנסת. אז שיהיו שבוע אחד 39, ותביאו אחד אחר. מה הבעיה? כל עוד אתם לא עומדים בצורה נכונה ואומרים בגלוי, כאילו בתום לב – ואני אומר "כאילו", כי עד עכשיו זה לא יצא – אדם שרימה אין לו מקום בתוכנו, אתם כליכוד אחראים גם למעשיו; ואנחנו בבית הזה, כל עוד נשקוט ולא נמחה ולא נקיא אותו מתוכנו – גם אנחנו נהפוך לאחראים למעשיו, הבושה תכסה את כולנו. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אתה צודק.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אכן הגיע הזמן שאדם שכך עשה וכך פשע וכך הביך וכך בייש – ירד. פחות אחד.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אבל אם הוא יצא, תבוא פנינה רוזנבלום.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אני לא יודע מי יבוא במקומו. יבוא אחד שהוא לא רמאי. כל עוד לא הוכיחו שהוא רמאי - - -
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - - יותר גרוע.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       חבר הכנסת כהן, כל חבר הכנסת הוא כשר כל עוד הוא לא מוכיח שהוא לא כשר. האיש הזה, יהיה מי שיהיה – אישית אני אפילו לא מכיר אותו, אין לי שיג ושיח אתו - - -
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       זה יותר גרוע - - -
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כל עוד לא הוכח אחרת, האיש כשר. האיש הזה הוכיח אחרת. הוא הוכיח שהוא לא כשר, ולכן אין לו פה מקום.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת דהאמשה.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       תודה רבה, אדוני.
       
היו"ר משה כחלון:
       
	אני רואה שנארח אותך עוד פעמיים הערב. תודה רבה. חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

יצחק כהן (ש"ס):
       
       דחילק, אם יסלקו אותו, תבוא פנינה רוזנבלום.
       
       
היו"ר משה כחלון:
       
       נציג הממשלה, תכבד אותנו - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       חבר הכנסת כהן, אתה תביא לה טלית, ואני אביא לה גם צעיף לראש, אל תדאג.
       
קריאה:
       
       תביא לה שמיכה.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
	- - -

יצחק כהן (ש"ס):
       
       דחילק, עזוב, תשאיר - - -
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בראשית דברי אני רוצה לשלוח לראש הממשלה ברכת "יישר כוח" על התבטאותו בישיבת הממשלה בנושא פרשת עזאם עזאם. אני רוצה לחזק את ידיו על שהביא לכך שהוועידה ביום רביעי תתקיים בעקבה ולא בשארם-א-שיח'; לחזק את ידיו בגלל ההצהרות החד-המשמעיות של מדינת ישראל שעזאם עזאם מעולם לא היה מרגל, וגם במצרים יודעים זאת. 
       
       אני חושב שזה מביא למשב רוח טוב במשפחה, שנמצאת באוהל מחאה מול משרד ראש הממשלה, כאשר ראש הממשלה מתייחס בכל זאת לפרשה באופן יסודי ביותר, וגם מביא לפחות רוח של אופטימיות בזה שראש הממשלה מוביל את המהלכים. 
       
       בהזדמנות זו אני גם קורא לכך שלמשלחת שתצא לעקבה תצטרף אשתו של עזאם עזאם, על-פי בקשת המשפחה. אני חושב שזה ייצור סביב הסוגיה הזאת אווירה מאוד חיובית, שאזרח ישראלי כלוא במצרים בגלל זה שהוא ישראלי, ואף-על-פי שכל הצדדים יודעים שאין לו שום יד בריגול ואין זכר לכך -  בעבר, כמו שאתם יודעים, אם  מישהו נתפס בריגול, המדינה הודתה תמיד בשליחויות שהיו לו – בקטע הזה אף פעם לא היו למדינה יד או רגל בריגול והיא גם התעלמה טוטלית מכל מה שקשור לעניין שבגינו נעצר עזאם עזאם. 
       
       צריך לזכור שהוא נמצא בכלא בדרום-קהיר. היתה לי הזכות להיות אצלו וגם לשמוע אותו. אני גם יכול להעיד פה באופן אישי, שלבחור אין שום קשר למודיעין הישראלי. שום דבר לא היה לו עם ריגול ושום זיקה לא היתה לו לריגול.
       
       אני מקווה שמצרים תשכיל לפעול נכון ותשחרר אותו דווקא עכשיו, כמחווה, לאור הפתיחות שמגלה ראש הממשלה להליך המדיני. אני חושב שכל הצדדים יצאו נשכרים מכך.
       
       אני גם מאוד מתקומם על כך שלא רחוק מהאוהל של עזאם עזאם נמצאים ראשי רשויות דרוזיות, ששובתים כבר כמה שבועות. היום נתגלה לנגד עינינו הקיפוח המתמשך. מתייחסים אל אנשים, ראשי רשויות, קצינים בכירים לשעבר בצה"ל. כאילו כלאחר יד. היום היה ברור כשמש בישיבה עם שר הפנים, אברהם פורז, כמה גדול הקיפוח ואיזה הבדל יש בתקציבים שמקבלות הרשויות הללו. ראשי הרשויות הציגו מסמכים שמראים בבירור קיפוח במענקי האיזון ובכל מה שקשור בנושאי רווחה, נושאי חינוך ובכל הנושאים. זאת על אף החלטת הממשלה בזמנו להשוות את היישובים הדרוזיים ליישובים סמוכים אליהם.
       
       אני מקווה שהשוויון הזה יתפוס לגבי כל מי שממשיך לחיות במדינה הזאת. אני מקווה שהשוויון הזה יגיע לכלל אזרחיה. זה דבר מחייב.

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת קרא, זמנך תם.

איוב קרא (הליכוד):
       
       או.קיי., אדוני היושב-ראש. אני מקווה שבעקבות כל המצב הזה, בעקבות הסיטואציה שהאוהל של עזאם עזאם נמצא  ליד ראשי הרשויות, יימצא פתרון לעניין. 
       
       היום פורסם שבעוד שבוע יעניקו את כנפי הטיס לדרוזי הראשון בצה"ל. אני מקווה שכל האינטגרציה הביטחונית הזאת וכל המאמץ הביטחוני שעושים הדרוזים ימצאו אוזן קשבת אצל כל קברניטי המדינה, שידעו לא לקפח את ראשי הרשויות, שהם בעצם המפתח לשוויון בכל היישובים. אני מקווה שכל השרים הממונים על הרשויות הללו, כל אחד בחלקו שלו, יוכלו לתת את הישועה ואת הבשורה הטובה בימים הקרובים. אני מקווה שכך נביא את הבשורה הטובה לכלל אזרחי ישראל.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת משה גפני, בבקשה. אחריו, אם יגיע – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה. ואם לא – חבר הכנסת עזמי בשארה.


משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני השר, במה שנעשה היום נמשך התהליך המזלזל בכנסת. אנחנו מדברים בשבוע האחרון – כולם מדברים, קואליציה ואופוזיציה – על הדימוי של הכנסת. עכשיו תראה, אדוני היושב-ראש, מה קרה כאן היום. שר המשפטים מביא שלושה חוקים, שאין קשר ביניהם. ואגב, שלושתם חוקים חשובים, הנוגעים לחיי האזרחים. אלה חוקים על עבירות מינהליות, על ועדת שחרורים, כשמורידים את הדרג וכו'. בכלל, ישנו הזלזול הזה בשופטים. מורידים שם את הדרג משופט בית-המשפט העליון לשופט מחוזי, וזה לגבי אסירים ששפוטים למאסר עולם. לאחר מכן מדובר במרכז לגביית קנסות ובסמכויות שנותנים. אלה דברים שנוגעים לכל אזרח ואזרח במדינת ישראל.
       
       שר המשפטים מביא את שלושת החוקים בניגוד מוחלט לתקנון. לאחר שהוא מביא שורת חוקים שהוא מבקש להחיל עליהם דין רציפות, הוא מביא שלושה חוקים. זאת כאשר התקנון קובע שמביאים חוק אחד, מתקיים דיון, ולאחר מכן, אם רוצה שר או סגן שר להשיב הוא יכול להשיב, ומתקיימת הצבעה. הממשלה ביקשה שלא תהיה היום הצבעה. הוא מביא את שלושת החוקים יחד ומתקיים פה דיון. ותראה, אדוני היושב-ראש, איזה דיון מתקיים פה. השר לא יושב כדי לשמוע מה מתרחש עם שלושת החוקים האלה. 

שר המדע והטכנולוגיה אליעזר זנדברג:
       
       הוא יקרא את הפרוטוקול.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       בסדר, זו צורת דיון. אתה יודע מה? אולי בכלל נפטר את כל - - -

שר המדע והטכנולוגיה אליעזר זנדברג:
       
       איפה חברי הכנסת?

משה גפני (יהדות התורה):
       
       מכיוון שאין הצבעה, גם חברי הכנסת לא נשארים. מדובר על טריק נורא פשוט; אם היו הולכים לפי התקנון, אומנם זה מסריח, אבל לגיטימי. אבל כשהולכים בניגוד לתקנון, זה לא לגיטימי.
       
       אדוני היושב-ראש, קודם כול, לפני שהחוקים הללו יובאו להצבעה, אני מבקש להביא זאת לוועדת הפירושים. אני מבקש לדעת. טענתי בתחילת הדיון שזה לא בהתאם לתקנון, אלא בניגוד לתקנון. אני מבקש להביא זאת לוועדת הפירושים. יכול להיות שאנחנו פועלים פה שלא כחוק. ואם פועלים שלא כחוק, אזי שר המשפטים, טומי לפיד, יתכבד, יבוא לכנסת ויציג שוב את החוק השני, ולאחר שיתקיים דיון הוא יציג שוב את החוק השלישי. 
       
       הרי מה שקורה פה הוא ממש פארסה. מביאים שלושה חוקים, אומרים שלא תתקיים היום הצבעה ובכך גורמים שמליאת הכנסת תהיה ריקה. מביאים את שלושת החוקים כאסופה, כשאין קשר בין האחד לשני. לאחר מכן, ביום מן הימים שבהם הקואליציה תוכל לאסוף את כל חברי הכנסת, יפעילו את המכבש הקואליציוני, חברי הכנסת יבואו להצביע והם לא ידעו אפילו מה הוא שם החוק. הם לא ידעו. יבוא יושב-ראש הקואליציה, יושיב את חברי הקואליציה ביום מן הימים ויצביעו על שלושה חוקים שלא התקיים עליהם דיון רציני.
       
       מדברים על דימוי הכנסת, ושמעתי את דוברי הקואליציה על מה שנעשה כאן בשבוע שעבר, דהיינו, שאנחנו, האופוזיציה, מבזים את הכנסת וגורמים לדימויה השלילי. מה יוצר רושם  שלילי יותר ממה שהתרחש כאן היום? 
       
       השר טומי לפיד ממהר לאיזה מקום. אולי הוא נוסע לחוץ-לארץ. אני לא יודע. יכול להיות. הוא מביא את החוקים, מקריא אותם כמו בפרשת השבוע, "שניים מקרא ואחד תרגום", קם, לוקח את התיק, הולך ומשאיר אותנו פה. אני לא יודע. אני חבר כנסת. נבחרתי כדי להיות מחוקק. אני צריך לדעת על מה אני מצביע, נבחרתי כדי לומר את דעתי, ושהשר שמביא את החוק ישמע את מה שאני אומר, יקבל, ידחה את הכול, ידחה חלק ממה שאני אומר. איזה מין דבר זה? איזה מין צורה? איך ממשלה כזאת מבזה את הכנסת.
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, ביקשתי את רשות הדיבור לא כדי להשתתף בדיון. קראתי את שלושת החוקים. אני יודע על מה מדובר. אני חושב שאני בין היחידים פה, מכיוון שאני בין היחידים בכלל שנמצאים כאן, שיודע על מה מדובר. אני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש - אתה עכשיו בסמכות היושב-ראש - להעביר את בקשתי. אני טוען שהבאת שלושה חוקים יחד, כשלא הוחלט לגביהם על דיון משולב, היא בניגוד לתקנון. לכן, אני מבקש, בטרם הצבעה על שלושת החוקים, שוועדת הפירושים תתכנס ותקבל החלטה אם זה חוקי, או לא חוקי. אם היא תקבל החלטה – ויכול להיות שגם שם יהיה רוב, מה שאני לא מעריך, מכיוון ששם ידונו באופן מקצועי – אם אני צודק וזה התקנון, גם על-פי הייעוץ המשפטי של הכנסת, אני מבקש שהשר טומי לפיד יתכבד, יבוא לכאן, יציג את החוקים בנפרד, יתקיים על כל חוק דיון בנפרד ולאחר מכן תיערך הצבעה. תודה רבה.
       	
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה.


עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אם יש דיון משולב על החוקים – זה כך.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אין דיון משולב.

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני יכול לבחור להתחיל את הדיון הזה בלברך, למשל, את קבוצת נצרת, את קבוצת סח'נין, על עלייתן לליגת-העל. אני יכול לעשות זאת, אם כי לא עשיתי זאת. אני יכול לנצל את הבמה הזאת לכך, כי לדעתי זה חשוב לציבור וחשוב לי כנציג ציבור לפנות ולעשות זאת. אבל אסור שזה יגרום לחברי הקואליציה לחשוב: אם כך, הדיונים הפתוחים בקריאה ראשונה הם מיותרים וצריך לבטל אותם. כלומר, אדוני היושב-ראש, כשמתנהל דיון בפרלמנטים בכלל, מה היא החשיבות של פרוצדורה פורמלית? באמת, יש פרוצדורות פורמליות, אשר יכולות לייגע את הקואליציה ואת הממשלה, והאופוזיציה מנצלת אותן ובכל זאת לא מבטלים אותן. למה לא מבטלים אותן? כי ביטולן יכול לפגוע בעתיד בדיונים מהותיים. אם חבר כנסת כאן יבחר לעלות וכן להשתתף בקריאה ראשונה בדיון מהותי, אתה, על-ידי ביטול גורף של דיונים בקריאה ראשונה, תפגע בזכותו, שכן הוא יביע הערה מהותית. וכל הפרוצדורה הזאת, שתייגע את הבית, כשכל מיני אנשים יעלו לכאן וישתתפו בדיון בקריאה ראשונה בשביל להעלות נושאים אחרים, נועדה לכך שפרלמנטריזם יהיה פרוצדורות והמהות תהיה הצורה. אין מהות בפרלמנט חוץ מהפרוצדורות. ואם אתה מתחיל לפגוע בפרוצדורות, אתה מתחיל לפגוע במהות. 
       
       אומנם הקואליציה – ואף אחד לא טען זאת, ומי שטען זאת אני חושב שהוא טעה – התנהגה לפי התקנון. הקואליציה הלכה לפי התקנון בוועדת הכנסת. היא לא פגעה בתקנון, היא לא חרגה מהתקנון. אבל היא חרגה מרוח פרלמנטרית, מנורמות חשובות ביותר לחיינו בפרלמנט.

       למשל, נורמה כמו כיבוד הסכמים עם האופוזיציה, נורמה שככל שאתה חזק יותר אתה סובלני יותר. כשיש לך רוב ואתה בטוח בשל הרוב, אתה מגלה בדיוק ברגעים האלה יותר סובלנות כלפי האופוזיציה. לדעתי, ואני לא כולל אותך, אדוני היושב-ראש, בזה, חלק מחברי הכנסת החדשים מהימין לא רואים זאת. הם חושבים שהם באים פה ככה לכבוש את הבית, כאילו ללמד את הערבים ואת השמאל לקח בבת-אחת. 
       
       כי היה כל הסיפור הזה בשנים האחרונות על חברי הכנסת הערבים. "חברי הכנסת הערבים" נהיה למושג  בחברה הישראלית – אנחנו נלך ונלמד אותם לקח, או השמאל הישראלי -  נלמד אותם לקח. וכאילו תכל'ס ולעניין, ישר ולעניין. ישר ולעניין זה לגמור פרוצדורות ולעשות את הדברים מהר, זה לנפנף אותם וכו', בהצבעות מהירות וכו'. זה גרם לאחד מחברי הכנסת גם להתלהב יותר מדי ולחשוב שהכול מותר וכו', ואם יש לנו ממילא רוב, אחד יכול להצביע במקום אחר. 
       
       אני, אגב, לא בעד לעשות מזה עניין גדול מאוד, אם היה לפחות עומד ואומר זאת. אבל אם לא הייתי חושש מכך שיש פה התחלה, מין רוח – למשל, אני פוגש חבר כנסת חדש מהימין. בפעם הראשונה שאני פוצה פה בכנסת בוועדה, הוא אומר לי: אתה נמצא פה באופן זמני, נדאג שתצא. אמרתי לו: אני חושב שכולנו נמצאים פה באופן  זמני, הרי כולנו נבחרי ציבור. אם יש לך דרכים לא חוקיות, תגיד לי. תדרוס אותי? מה תעשה? בתי-המשפט אמרו לא, אז מה, זה זמני? במה אני זמני יותר ממך פה? אז נלך בשיטות לא חוקיות? לא הבנתי את ההערה. זו ההערה הראשונה שאני שומע בישיבה הראשונה שאני משתתף בה, בישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט, וזו עוד ועדת החוקה, חוק ומשפט. לכן אני חושב  שיש פה רוח, לכן אני לוקח את הדברים ברצינות. 
       
       אני אומר לך, מי שהיום באופוזיציה והיו בקואליציה, השתמשו בשיטות – משהו. למשל, הסרת החסינות שלי, חבר הכנסת דהאמשה, יוסי שריד הסכים עם ראש הקואליציה להתחיל את הדיון ב01:00. אתה לא זוכר? 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כן. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       ודן מרידור, היחיד מהם שהיה מוכן  להישאר פה בשביל להגיד עמדה עקבית, וזה היה הדיון הראשון בהיסטוריה של הכנסת בהסרת חסינותו של חבר כנסת בנושא התבטאות פוליטית; הראשון בהיסטוריה של הכנסת. ויוסי שריד אז היה ראש האופוזיציה, אם אתם זוכרים, הסכים עם ראש הקואליציה שהדיון יתחיל ב=24:00. 24:00, בלילה, הדיון הכי מהותי בהיסטוריה של הסרת חסינות. 
       
       אני לא יודע מה האופוזיציה מסוגלת לעשות? וכשהם היו בממשלה הם לא עשו? אני יודע. רק מה שמדאיג אותי זה שיש פה אנשים שחושבים שמסורת פרלמנטרית איננה חשובה. ובאה חבורת צעירים במאסה אחת, כאילו ללמד את הבית לקח. תודה רבה, אדוני היושב ראש.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. השר מודי זנדברג, בבקשה.
       
שר המדע והטכנולוגיה אליעזר זנדברג:
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ביקשתי את זכות הדיבור כי שמעתי את חבר הכנסת גפני, וקיוויתי שהוא יהיה כאן לפחות לשמוע אותי אחרי שהוא בכה וצעק וזעק את כאב הבניין והבית והמליאה, שאף אחד לא נשאר, והדיון לא חוקי. ואני שואל, איפה גפני. אין גפני. גפני עמד כאן  ואמר שחברי הכנסת שאינם נמצאים  פה מזלזלים בבניין, מזלזלים במוסד, מזלזלים במליאה, ואיפה גפני? 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       גפני טוב בזה.
       
שר המדע והטכנולוגיה אליעזר זנדברג:
       
       הנה גפני.  
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני בדיון עם חבר הכנסת עמרי שרון. 
       
שר המדע והטכנולוגיה אליעזר זנדברג:
       
       ואני אומר לך, חבר הכנסת גפני, הלכת רחוק מדי. אם לא הייתי מכיר אותך שנים רבות, ואם לא הייתי יודע שאתה פרלמנטר טוב, שמכיר כל טריק וכל דרך, הייתי חושב אולי לרגע שבאמת מוסד בית-המחוקקים של מדינת ישראל היום נסדק, נפגם, ניזוק. אבל, חבר הכנסת גפני, הלוא כשאתה היית גם במקומות אחרים, ישבת במקום אחר באולם, היית חבר בקואליציות, עשו בדיוק אותו דבר – איחדו דיונים והביאו הצבעות וקבעו דיונים משולבים. עשו מכל הבא ליד. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       כאן לא קבעו. 
       
שר המדע והטכנולוגיה אליעזר זנדברג:
       
       אבל, יותר מהכול אני חושב שאתה יודע את הכלל, שברגע שפסק היושב-ראש על דרך התנהלות הדיון, כך הוא מתנהל, ולכן ההליך תקין. היה חשוב לי לעלות ולהבהיר את זה, וגם לומר שחבר הכנסת, השר, סגן ראש הממשלה יוסף לפיד, לא מיהר מכאן לחו"ל כמו שניסית פה לתאר אותו. חבר הכנסת לפיד העלה את ההצעה שהדיון יתקיים בדרך מסוימת. מהרגע שיושב-ראש הכנסת, שניהל את הישיבה, החליט שזו  הדרך, זו הדרך שכולנו נוהגים בה. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני מבקש להביא את זה לוועדת הפירושים.
       
שר המדע והטכנולוגיה אליעזר זנדברג:
       
       זה לגיטימי גם כן. ואם חברי הכנסת היו סבורים שהעניין כל כך חשוב, דחוף וחמור, אני משוכנע שהם היו באים לכאן ומתייצבים בהמוניהם. אני זוכר את הדיון הראשון על המרכז לגביית קנסות, נדמה לי שהחוק הזה הובא בפעם הראשונה ב=1995. היה כאן דיון עירני, ער. זה אומר שאז חשבו כנראה שהנושא חשוב יותר, והיום מה שמובא בפנינו, כנראה על דעת חברי כנסת מכל סיעות הבית, כנראה פחות חשוב. אז בואו לא נסרטט כאן תמונה כזאת שהמאזינים בבית עלולים להתרשם כאילו  קרה כאן דבר איום ונורא. עולם כמנהגו נוהג והעניינים ימשיכו להתנהל, ובית-המחוקקים ממשיך למלא את תפקידו כהלכה, וגם הממשלה. תודה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. הצבעה על החוק תתקיים במועד מאוחר יותר.


       כעת אנחנו עוברים להצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון מס' 4) (הרכב ועדת שחרורים מיוחדת), התשס"ג-2003. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אי-אפשר. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת גפני, אנחנו החלטנו שכל הנושא של הדיון היום עובר לוועדת הפירושים.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       מי מציג את החוק?
       
היו"ר משה כחלון:
       
       הוא כבר הוצג. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - -
       
היו"ר משה כחלון:
       
       רשימת הדוברים  -  חבר הכנסת מוחמד ברכה, חבר הכנסת אחמד טיבי, חבר הכנסת אריה אלדד, חבר הכנסת אברהם בורג. חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהצעת החוק אנחנו בעצם באים לקבוע את הרכבה של ועדה מיוחדת המוסמכת להמליץ לנשיא המדינה בעניין קציבת עונשם של אסירי עולם ושחרורם על-תנאי. הוועדה גם ממליצה בנושא של הקלות במאסרי עולם. בעצם מבקשים בהצעת החוק לשנות את הרכב הוועדה ולהוסיף שני שופטים ונציג של מחלקת החנינות במשרד המשפטים. זאת אומרת, עד היום היה נשיא בית-המשפט העליון היושב-ראש. רוצים שזה יהיה נשיא בית-המשפט המחוזי או סתם שופט, חבר בבית-המשפט המחוזי, ובמקום מי שהיה מהמחוזי יהיה שופט מהשלום. בעצם יורדים בדרגה. אין לי בעיה עם זה. נציג הציבור יהיה בעצם מהלשכה המשפטית. 
       
       לדעתי זו הצעה פסולה, מאחר שהחלטות הוועדה נשארות בעצם בידי הממסד השיפוטי, ושופטים, משרד המשפטים, לדעתי זו יחידה אחת, ואין לנציגי הציבור כל סמכות ושיקול דעת בכל הסוגיה שהיא שאלה כבדה ורצינית. הרי מדובר פה באסירי עולם. מן הראוי, לדעתי, שנשתחרר מהדיקטטורה השיפוטית ומהדיקטטורה של משרד המשפטים. 
       
       אסירים, במיוחד אסירי עולם, צריך שענייניהם יידונו בפורום הכולל בתוכו נציגים מלשכת עורכי-הדין, ויהיה שם ייצוג לכל רחבי הקשת הציבורית, לכל העדות והדתות. וזה תלוי מי בעצם האסיר. לדעתי אפשר גם לשנות, אפשר קצת להרחיב את המעגל. זה לא חייב להיות דווקא נציג ציבור מסוים שהוא צריך לשבת בכל הוועדות. יהיה אפשר להחליף אותו נציג ציבור. 
       
       למה אני אומר לשכת עורכי-הדין? כי בעצם מי שמייצג אותם אסירים, מי שמכיר את הבעיות, ומקרוב, אלה דווקא אנשי לשכת עורכי-הדין. 
       
	אני מצפה, אולי בהצעת החוק שתגיע לקריאה שנייה ושלישית ייקחו את העניין הזה ברצינות, שנציג הציבור לא יהיה מהלשכה המשפטית אלא מלשכת עורכי-הדין, ובמקום שופט יכול להיות נציג ממחלקת החנינות במשרד המשפטים. הייתי מרחיק לכת ואומר שיהיה נציג נוסף, נציג ציבור שלא קשור ללשכת עורכי-הדין, כמו שזה קיים בכל רחבי עולם.

	אגב, בארצות-הברית, כל הנושא של בית-המשפט - יש שם הרכב של ועדה ציבורית, של 12 אנשים שיושבים במשפטים, וכולם אנשי ציבור, להוציא אחד שהוא שופט. ופה, גם בנושא החנינות אנחנו מעבירים את כל הנושא להרכב שיפוטי וחוזרים שוב לבית-המשפט.

	לכן, לדעתי, כל הנושא הזה הוא פסול מעיקרו. 

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתחיל לגופו של עניין, במיוחד בחוק הזה. האמת, אין לי בעיה גדולה עם החוקים המוצעים, יש לי בעיה עם הקואליציה, עם הממשלה, וחובתי כנציג האופוזיציה לעשות את מלאכתי נאמנה ולפעול כדי לחייב את הממשלה לקיים את חובתה והתחייבותה לכנסת. אני לא רוצה להתחיל במה שהתחלתי בנאום הקודם, כי הוא לקח לי הרבה יותר זמן, אני חייב עכשיו, אדוני, להמשיך את ההערות שלי לגבי התנהלות הקואליציה בבית הזה. 
       
       דיברתי על עניין הרמאות של חבר כנסת שאיננו ראוי להיות חבר כנסת, וכל עוד הוא נמצא בכנסת, הוא אות קין על מצחה של הכנסת כולה ושל כל חבר בה. אני עומד על דברי, ואני סמוך ובטוח שכל עוד הוא יושב כאן, לאחר שרימה והפר אמונים, הוא אות קין על מצח כולנו, כל אחד לפי תפקידו ואחריותו, כמובן - אלה שקרובים אליו יותר נושאים בעול הזה הרבה יותר מאחרים, אבל בסוף זה מכסה את כולם. 
       
       אני רוצה להעיר לגבי מה שהיה בשעה קצת יותר מוקדמת בערב הזה, שחבר כנסת מאותה גוורדיה של הימין, אותם אנשים שאין ערך בעיניהם לא לכבוד אדם, לא לדמוקרטיה ואפילו לא ל"משחק" דמוקרטי,  אשר יצאו באופן מופגן לאחר שאחד מהם הפטיר כלפי היושב-ראש מלה שאני לא רוצה לחזור עליה כאן. 
       
       תרבות הדיבור חשובה. מובן ששפת הדיבור מתארת את בעליה, וכל מלה שמוציא המדבר למעשה מעידה עליו. הפתגם הערבי אומר: כל אנאא' במא פיה ינצ'ח – כל כלי קיבול מפריש את מה שבתוכו; בעברית בטח יש משהו מקביל, שאדם מוציא את מה שיש לו ומה שמסמל אותו. 
       
       מה שחשוב בעניין הזה ומאוד חמור ומאוד נוקשה הוא הרקע הגזעני שלו. הוא נעשה לגבי יושב-ראש ערבי שניהל את הישיבה, וכאילו יש פה איזה מין התנשאות, התעלות, גזענות בזויה ומחפירה של אלה שנקטו אותה. לא נשמע אותך. מה פתאום? אז בשביל מה כל הבית הזה? בשביל מה כל המשחקים? בשביל מה יש בחירות? בשביל מה יש פה דמוקרטיה? בשביל מה הכנסת? אם בבית הזה לא יכבדו אדם כשהוא יושב על הכיסא הנכבד הזה רק מפני שהוא ערבי, יגידו לו מלים קשות ויצאו מהישיבה. לאן הגענו? איזו רמה יש פה? 
       
       תאמינו לי, כנסת כזאת, רמה כזאת של התנהגות, חברי כנסת כאלה אינם ראויים לשבת פה. במקום להמשיך ולתת דוגמה, דוגמה נוראית, בין ברמאות, בין בחוצפה, בין בגזענות לעם היושב בבית ומסתכל בנו, שיעשו טובה ויפנו את מקומם. אין לכם בליכוד אחרים? בין 6 מיליוני תושבים, רק את ה=40 האלה מצאתם? מתוך ה=40 יש שבעה, שמונה ואולי עשרה שמביישים את כולנו, ואותם צריך להחליף. אתם יודעים מה? להחליף את הכנסת כולה.
       
       אני מזמין את כולנו, את הבית הזה, לעשות בחירות חדשות, אי-אפשר לחיות במצב הזה; נעשה בחירות חדשות, אולי בפעם הבאה ישכילו לבחור אנשים מתאימים יותר.
       
שר המדע והטכנולוגיה אליעזר זנדברג:

	- - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אתה יודע מה, אם אתם כאלה חדלי אישים ותיתנו לי את המלאכה הזאת, אעשה אותה ואעשה אותה כמיטב יכולתי והבנתי ובאופן הוגן, תאמין לי, אני לא אכניס אף רמאי ואף גזען ואף אחד שמבייש, לא ארשה להכניס לפה.
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אתה לא תזייף בהצבעה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       ודאי, אני לא אזייף בבחירה הזאת גם כן.
       
       אדוני, ברשותך אומר את עיקר הדברים שאמרתי קודם בשפה הערבית לשומעינו ולצופינו הערבים.
       
       (נושא דברים בערבית; להלן תרגומם לעברית:
       
       בשם האל הרחמן והרחום, האחים המאזינים, אכן, אין הרבה חברים, אבל הדיון חשוב מאוד. תופעות הגזענות והניוון המוסרי – כן, ניוון במידות ובדרכי ההתנהגות של חלק מחברי הכנסת – מעוררות דאגה. קראתי לכמה חברים בפרלמנט להגיש התפטרות קבוצתית ולפזר את הכנסת, וזאת כדי שלא יישאר בפרלמנט הזה לא רמאי ולא מי שגנב קול ולא מי שחושב שרק בגלל היותו גזעני הוא יכול לבוז לאחרים, ואפילו ליושב-ראש הישיבה, אם הוא לא מתאים לתפיסת עולמו או למוצאו. מציאות מבישה זו – עדיף היה שלא תהיה.
       
       התנהגות כזאת היא אות קלון על מצח בעליה ועל מצח עמיתיו ושותפיו במפלגה, ולאחר מכן על מצח הפרלמנט הזה כולו, אם הוא לא יתנער מאנשים אלה, ישליכם ויוציאם מחוץ לשורותיו, גם אם דבר זה יוביל לבחירות חדשות. מה הרע בכך? שיהיו בחירות. כך יהיה בכוחן של המפלגות להכניס נציגים מכובדים מטעמן, רחוקים מגזענות, ממעשי מרמה, מנוכלות ומכל העניינים שהיינו עדים להם בצורה אינטנסיבית בשבוע האחרון ובשבוע שלפניו. תודה לך, אדוני יושב-ראש הישיבה.)
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עזמי בשארה, אחריו – חבר הכנסת איוב קרא, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מדובר בחנינות גם לאסירי עולם, כאשר בבתי-הסוהר בישראל, בבתי-הכלא הישראלים יושבים אסירי עולם זה 20 שנה, 17 שנה, 15 שנה, שלא קיבלו אפילו קציבה של עונשם, שלא לדבר על חנינה או על קיצור שליש וכו' מעונשם. ואני לא מדבר על אנשים שנתפסו בזמן המשא-ומתן לשלום, אחריו או בתקופה האחרונה, אלא באנשים שבאמת נכלאו לפני 20 שנה, 17 שנה, ומדינת ישראל כבר מזמן יושבת עם מי ששלח אותם לבצע את העבירות המיוחסות להם, מזמן היא יושבת אתם, היא יושבת עם מנהיגים ששלחו אותם.
       
שר המדע והטכנולוגיה אליעזר זנדברג:


	אבל האנשים קיבלו עונש בבית-משפט.


עזמי בשארה (בל"ד):
       
       כן, כן, אנחנו מדברים על אנשים שקיבלו עונש בבתי-משפט, החוק מדבר על זה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       השותפים שלהם שוחררו מזמן.

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       גם שותפים שלהם שוחררו מזמן. העוון היחיד שלהם הוא, שהם אזרחים ערבים במדינת ישראל. כלומר, אנשים מהגדה שביצעו אותן עבירות כבר שוחררו או קיבלו חנינות. אבל כשמדובר באזרחים ערבים של מדינת ישראל, הם לא זוכים למה שזוכים לו אזרחים יהודים, למשל, כמו המחתרת היהודית או אחרים שביצעו עבירות, כאשר מוצאם הוא יהודי, וכאשר העבירות, אפשר להגדיר אותן ביטחוניות, אפשר להגדיר אותן טרוריסטיות, ובוצעו נגד ערבים. ואלה לא מקבלים את הפריווילגיה של אזרח יהודי, אבל גם לא נהנים מהאפשרות לנהל משא-ומתן לגביהם, כיוון שהם פלסטינים עם מנהיגות פלסטינית. האזרחים הערבים במדינת ישראל שביצעו עבירות ביטחוניות, לפי החוק הישראלי, לפני 20 שנה, ימשיכו לשבת ולשבת, אף אחד לא ינהל לגביהם משא-ומתן, אבל גם לא יקבלו את קציבת העונש שמקבל אזרח יהודי. אני חושב שהגיע הזמן לדון בנושא הזה. 
       
       אנחנו כבר דנו בכך כמה פעמים, ואין שום היגיון חוקי או משפטי בנושא הזה שנמשך כל כך הרבה זמן. צריך לסגור את המעגל הזה עם האוכלוסייה הערבית, כי האוכלוסייה הערבית לקחה על עצמה כאופציה את עול האזרחות ואת הייצוג הפרלמנטרי כשיטת פעילות פוליטית במסגרת מדינת ישראל. את המעגל הזה כבר הגיע הזמן לסגור. אני לא חושב שהוא ייסגר אם הפצע הזה לא יירפא. אנחנו מדברים על 30-39 אזרחים ערבים במדינת ישראל שיושבים בבתי-הסוהר הישראליים על הנושא הזה. הגיע הזמן באמת לסגור זאת. 
       
       הערה נוספת לראש הממשלה, אף שלא לקחתי ברצינות את דבריו על כיבוש, כי הוא דיבר באמת על אוכלוסייה תחת כיבוש, לא על שטחים תחת כיבוש - ככה אני הבנתי אותו וככה הוא הסביר את עצמו אחר כך. אני גם דיברתי על זה בכנסת, שככה הבנתי אותו כשהוא אמר: אתם רוצים להישאר בבית-לחם או ג'נין וכו'. הוא ספר את המקומות שבאמת הוא רוצה לצאת מהם. הוא לא דיבר על השטחים הכבושים. הוא אף פעם לא השתמש במושג הזה. אבל בכל זאת, כיבוש אוכלוסייה בעצם מצדיק התנגדות לכיבוש. אם הוא משתמש כבר במושג "כיבוש", התנגדות לכיבוש זה מושג לגיטימי בעולם, בכל העולם. שיחשוב על זה טוב טוב. הוא אומר:  occupation, כיבוש. יש מושג נרדף לכיבוש, שנקרא התנגדות לכיבוש, זה דבר לגיטימי. אם אתה אומר "כיבוש", אמרת בעצם שהתנגדות לכיבוש היא דבר לגיטימי. אמרת את זה. אתה לא יכול לחזור בך. אמרת את זה. תודה רבה, אדוני היושב-ראש.  
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת משה גפני.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שמעתי בקשב את הביקורת על הממשלה, ואני גם מבין את דבריו של חבר הכנסת אייכלר בנושא עקרות-הבית.
       
       אני מוכרח לציין פה שעשינו מלחמה, לפחות כמה מחברי הכנסת שמזוהים דווקא עם הקואליציה, כדי לשנות גזירות מסוימות, ויעיד על כך הרב גפני, שלא חסכנו שום ניסיון לתקן מצב נתון שנכפה בעצם, ועל זה אין ויכוח.   
       
       נושא עקרות-הבית עדיין לא נסגר סופית. אמורה לקום ועדה שתביא את המלצותיה לוועדת הכספים. המלצות אלו יהיו בעצם על-פי מבחן הכנסה. כך שאם אין  הכנסה רצינית, בטח לא יצטרכו לשלם, ואם יש הכנסה גבוהה, יצטרכו לשלם  מס בריאות.
       
       היה לנו תיקון נוסף שאי-אפשר לשכוח אותו, וזה היטל על העובדים הזרים. אני טענתי בוועדה, וזו גם דעתי היום, שההיטל הזה מגביר דווקא את העסקת העובדים הזרים הבלתי-ליגליים. משמעות העניין היא, שאם אנחנו כופים על מעסיקים היטל, הם ינסו להעסיק עובדים זרים לא חוקיים, כדי שלא לשלם את ההיטל הזה. האוצר, עם כל הכבוד, החליט על ההיטל הזה מתוך ראייה אחרת. אני חושב שההיטל הזה היה טוב אילולא היו פה עובדים זרים לא חוקיים. כל עוד יש עובדים זרים לא חוקיים, אין שום זכות ולא יקרה שום דבר אם נטיל היטל כזה. להיפך, זה יגביר את המוטיבציה להפעיל את העובדים הזרים בצורה לא חוקית.
       
       לגבי ההטבות במס, קבענו שנגיע לישיבה נוספת בוועדה עם שר האוצר. בימים הקרובים אנחנו אמורים לדון בהטבות מס לכמה יישובים בארץ, לרבות יישובים בצפון שאני העליתי על סדר-היום, ואני מקווה שנזכה להכניס אותם בהגדרות של יישובים  שזכאים להטבות מס, ואנחנו נבשר להם את הבשורה הזאת.
       
       אני רוצה לציין, שבזכות הפעילות שלנו גם לא נפגעו הגמלאים. רצו להקפיא את הקצבאות של הגמלאים. בסופו של דבר הגמלאים לא נפגעים. לא מקפיאים את הקצבאות שלהם וגם זה הישג שלנו כקואליציה.
       
       לגבי קצבאות הילדים, גם פה היה הישג. אנחנו פרסנו את הקיצוץ על שבע שנים מהשנה הבאה, וזה יהיה בהדרגה. 
       
       אני אופטימי, המצב הכלכלי במדינת ישראל עוד ישתנה, ונוכל לבשר בהמשך אווירה הרבה יותר טובה, שתפגע דווקא בתוכנית הזאת, ונחזיר הטבות שאפשר להחזיר לאותן משפחות נזקקות.
       
       בנושא אגרת רשות השידור, גם פה היה מפנה. הורדנו כמעט 50% מאגרת רשות השידור, וזה לטובת החלשים, השכבות החלשות, שאנחנו חלק מהם, שגדלנו מתוכם ונמשיך לפעול למענם. 

       אי-אפשר לומר שאנחנו אטומים - כל מי שיושב בצד הזה של בית-המחוקקים. להיפך, אנחנו קשובים למי ששלח אותנו לכנסת. אנחנו חייבים להם זאת, ונעשה הכול כדי לתקן את המצב. אנחנו המיעוט בקבוצה הזאת, אבל גם למיעוט יש יכולת השפעה. אני שמח שלפחות בכמה סעיפים הצלחנו לתקן. אנחנו נמשיך לתקן ולהביא את הבשורה הטובה לילדינו.
          

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני השר, חבר הכנסת איוב קרא, אם הייתי סבור שבצד הזה של אולם המליאה יושבים אנשים אטומים לגזירות הכלכליות שהביאה הממשלה, בסדר, אז היה לי ויכוח. הטענה שלי היא, שיש חברי כנסת שאינם אטומים למעשה שנעשה ובכל אופן, בסופו של דבר, הצביעו עבור תוכנית רעה מאוד.
       
       חבר הכנסת איוב קרא, אתה צודק. מה שאמרת הוא נכון. ניסית, לא הצלחת. בנושא הקשישים החליטה הכנסת - ואתה תמכת בזה בגלל המכבש הקואליציוני - שהקצבה שלהם תוצמד למדד במקום לשכר הממוצע במשק, כאשר כל הנתונים אומרים שמדובר על ירידה בעשרות אחוזים בקצבה שלהם במשך כמה שנים. מה יעשו עם הקשישים? רוצים להוציא אנשים למעגל העבודה. רוצים להוציא את הקשישים למעגל העבודה? 
       
       עקרות-הבית – מה השתנה? הורידו 14 שקלים. מאיפה תשלם עקרת בית שאיננה עובדת? 
       
       קצבאות הילדים – 2.6 מיליארדי שקלים קיצוץ; 50% קיצוץ מיידי.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       בנושא עקרות-הבית, אנחנו מטילים על ועדה לבחון את הנושא בתוך חודש ימים, והיא תמליץ על-פי מבחן הכנסה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       בסדר. אנחנו ממתינים. 
       
       בסופו של דבר, יש פה גזירות שהן בלתי סבירות. לפי דעתי, גם אמרה את זה היועצת המשפטית של ועדת העבודה והרווחה. זה נוגד את חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו. עד כדי כך הגיעו הדברים.
       
       נכון, יש חברי כנסת, ואתה בתוכם, ואתם לא אטומים לעניין הזה. אל תצביעו עם קואליציה כזאת. מה זה? הגיע הזמן שתבואו ותגידו: אנחנו נבחרנו על-ידי הציבור, צריך להתחשב בדעתנו. לא נעמוד כעניים בפתח. יש דברים בלתי הגיוניים.
       
       אדוני השר, בניגוד לרוב חבריך, אתה כבר חבר כנסת ותיק. אתה יודע שכאשר מביאים שלושה חוקים, מביאים אותם בדיון משולב אם רוצים שהשר יבוא ויציג את הדברים. לא עשו את זה ופעלו בניגוד לתקנון.
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להקריא מכתב שאני הולך למסור ליושב-ראש הכנסת: "כבוד חבר הכנסת ראובן רובי ריבלין, יושב-ראש הכנסת, כאן. שלום רב. היום, יום ב', התקיים דיון בשלושה חוקים שאותם הציג יחד שר המשפטים, אף שלא הוחלט על קיום דיון משולב. תקנון הכנסת קובע בסעיף 115(א) ו=(ב), כי הצעת חוק מטעם הממשלה, יציג את החוק חבר הממשלה או סגן שר, יתקיים דיון וכו'. אני דורש, בהתאם לסעיף 149, לכנס את ועדת הפירושים בטרם תתקיים הצבעה על שני החוקים האחרונים, שהוצגו לדעתי שלא על-פי התקנון, ולקבל החלטה באשר לתלונתי".
       
       אדוני היושב-ראש, מכיוון שאני סבור שאני צודק, ומכיוון שאני סבור שהדיון שמתקיים עכשיו איננו על-פי התקנון, אני לא משתתף בדיון. אני מעביר את המכתב ליושב-ראש הכנסת. אני מבקש לכנס את ועדת הפירושים - - 
       
שר המדע והטכנולוגיה אליעזר זנדברג:
       
       אם לא, תלך לבג"ץ?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       יכול להיות. 
       
       - - להביא את שר המשפטים שיציג את החוקים מחדש, את שני החוקים האחרים. החוק הראשון שהוא הציג, באמת לא היה יפה שהוא מציג אותו בצורה כזאת והולך, אבל, כמו שאומר שר המדע, זה היה בעבר. שני החוקים האחרים, כאשר אין דיון משולב - לא יכול להתקיים עליהם עכשיו דיון אלא אם השר יציג אותם כפי שצריך, על-פי התקנון. 
       
       לכן אני לא משתתף בדיון הזה. אני אגיש את המכתב ליושב-ראש הכנסת. אבקש לכנס את ועדת הפירושים ולהביא את הנושא מחדש לדיון במליאה, ושלא ידאגו לדמותה של הכנסת, בוודאי לא הממשלה, שהופכת אותנו ללעג וקלס.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. לידיעת חברי הכנסת, במקרים כאלה ההכרעה היא שלי לצורך העניין, ואני החלטתי שהדיון יימשך. חבר הכנסת גפני רשאי להעביר את הבקשה ליושב-ראש הכנסת, על מנת להביא את הנושא לוועדת הפירושים, וכך הוא עשה. ההצבעה על החוק תהיה במועד מאוחר יותר. 
       
       אנחנו עוברים להצעת חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (תיקון מס' 2), התשס"ג- 2003, קריאה ראשונה. שר המשפטים כבר הציג את החוק. אחמד טיבי לא כאן? חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.
       
        חבר הכנסת גפני, סעיף 149 מאפשר לי להכריע אם להמשיך בדיון או לא. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני לא מערער על ההחלטה שלך. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אלה שנוכחים ידברו ראשונים. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       יכול להיות שקראת בשמי ולא שמעתי?
       
היו"ר משה כחלון:
       
       אמת. אם תרצה תמתין, ואני אאפשר לך אחר כך. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, להבא כשהרב גפני רוצה לא להיות נוכח בדיון, שלא ידבר עשר דקות ואחר כך יגיד שהוא לא משתתף. הוא מדבר פי-שניים מהזמן המותר לו, ואחר כך הוא אומר: אני לא שותף. לפחות תחוס על זמננו. 
       
       אדוני היושב-ראש, לגבי הצעת החוק בדבר  המרכז לגביית קנסות, אני רוצה להבין כמה עוד אפשר לרדת לחייהם של אזרחים שחייבים. 
       
שר המדע והטכנולוגיה אליעזר זנדברג:
       
       אל תטעה את הציבור. אלה לא חייבים, אלא עבריינים שמשלמים קנס. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       בסדר, עבריינים שמשלמים קנס. הם חייבים, חייבים קנס. 
       
שר המדע והטכנולוגיה אליעזר זנדברג:
       
       הם חייבים לציית לחוק, ולכן הגיע הקנס. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       תסלח לי, אני לא חושב שאתה יכול להשוות אדם שחייב קנס, אף שזה דוח על עבירה שהוא עשה לאדם, והוא חב באמת חוב שהוא חייב לשלם אותו. אתה בא להשוות אדם שנתן שיק ללא כיסוי לאדם שחייב קנס. אתה הולך בצורה מרחיקה לכת. לדעתי, הצעת החוק באה למרר את חייהם של האזרחים כאן בארץ. כל פעם מטילים עוד ועוד גזירות, והממשלה הזאת לא יודעת מהיכן לסחוט, למצוץ את הדם של האנשים, של האזרחים. מה רוצים? שבסוף כולם יברחו מהמדינה? 
       
       הסרבול של הוראות החוק, אפשרויות החדירה לתחום הפרט ולתחום הרכוש הפרטי, הסמכויות שהצעת החוק בעצם מקנה למרכז לגביית חובות וקנסות עד כדי מכירת רכושו הפרטי של החייב - אתה מבין, אדוני השר? אתה מדבר על קנס ואפשר מחר למכור את הבית שלו ולהוסיף לקנס הוצאות והצמדות בשיעורים אדירים, מעבר לכל פרופורציה לגובה הקנס. ההצעה הזאת ממש מרחיקה לכת. אני מסופק מאוד – אולי אתה, אדוני השר, תבהיר את העניין הזה – אם במדינות דמוקרטיות יש לחקיקה כזאת אח ורע. האם יכולים ללכת ולמכור רכוש של בן-אדם כדי שישלם את הקנס?
       
       נוסף על סמכויות המרכז לדרוש מידע לגבי חייבים לצורך איתור נכסיהם, יש אפשרות להוציא צו בבית-משפט - כמו אדם שחייב באמת חוב – באשר הם שם על מנת למכור אותם, לממש את חוב הקנסות. כמו כן, מוצע להוסיף הפרשי הצמדה וריבית לחוב הקנס שלא שולם במועדו. 
       
       מעניין שבדברי ההסבר לסעיף 5(א) המוצע, מודים מציעי החוק שיש החלטות של בית-המשפט הלוקות בחוסר בהירות, אבל גם במקרים אלה מציע החוק שלא לתת אפשרות של התחמקות. אם יש חוסר הבהרה או בהירות של העניין, אפשר שחייב אולי יצא זכאי מן הספק? אין דבר כזה. מחזירים את זה חזרה לבית-המשפט, ובית-המשפט ידון בסוגיה הזאת מחדש. לדעתי זה דבר מאוד קטנוני ומאכזב, כי ממילא החייב שרוי בלחץ, והופעה בפני בית-המשפט כדי להבהיר אם אכן הוא חייב או לא חייב כרוכה בעוגמת נפש.
       
       אדוני היושב-ראש, הסעיף הכי מרחיק לכת הוא סעיף 6, שמאפשר מינוי כונס נכסים למכירת נכסי החייב בשל פירעון קנס שהוטל עליו. לא נקבע מה יקרה אם אחוז ערכו של הקנס הוא פעוט לעומת ערכו של הנכס שאותו מבקש המרכז למכור ולממש. לדעתי, יש פה חוצפה חסרת תקדים ופגיעה בזכויות הפרט. 
       
       אני מקווה שהכנסת הזאת לא תעבור לסדר-היום ולא תצביע בעד חוק מביש זה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו - חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       תודה, אדוני היושב-ראש, על שאפשרת לי לדבר לפנים משורת הדין. 
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ביומיים האחרונים פתחתי עיתונים וקראתי על ההקלות המשמעותיות שממשלת ישראל החליטה עליהן לתושבי השטחים. "הסגר הוסר", צעקה אחת הכותרות, 25,000  היתרים, העברת יותר כספים מהאוצר לרשות הפלסטינית, שהם כספים פלסטיניים, ועוד כהנה וכהנה הודעות שברור יותר מאשר על פני הדברים שהן לצורכי תעמולה, ערב קיום הפסגה בעקבה. 
       
       הסגר שמדובר בו הוא סגר שמסירים אותו בכל פעם שיש פגישה. זה סגר מקצועי, זה סגר לצורכי הסרה ערב פגישות. כשהציבור שומע שהוסר הסגר, הוא נכנס לכוננות ספיגה שמא כל העם הפלסטיני נכנס לתל-אביב. אבל כדאי שנבהיר לציבור את המושגים, מה זה סגר. באופן כללי, רבותי, אתם יכולים להיות רגועים – יש סגר קבוע. פלסטינים לא נכנסים לישראל. יש מתי מעט פלסטינים שמקבלים רשיון מיוחד כדי לעבור לישראל. כאשר אין סגר הם עוברים, כאשר יש סגר, אלה שיש להם רשיון מיוחד לא עוברים ומצטרפים לרוב העם. מדובר על אלפי אנשים בלבד. באופן בסיסי כל תושבי הרצועה והגדה לא נכנסים לישראל, כי יש סגר תמיד. המצב הבסיסי הוא סגר. מה הסגר הזה שהוסר? זה הסגר שהוכרז ערב הפיגוע שהיה לפני 40 יום במועדון בתל-אביב. זה הסגר שהוסר ערב פגישת מזכיר המדינה פאואל והוחזר.
       
עמרי שרון (הליכוד):
       
       זה טוב או לא טוב שהוסר הסגר? כשאתה מציג את זה ככה, אני לא מבין. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       כשפאואל עשה TAKE OFF, הוחזר הסגר. חבר הכנסת עמרי שרון, אני אמחיש את מה שאני רוצה לומר לך. הלילה, רבותי, טיפלתי בבקשה של אשה פלסטינית מרמאללה, חולת סרטן, שרוצה להגיע לבית-החולים "הדסה" ב=10:00. אנחנו מנסים לסדר לה רשיון זה ימים מספר. אתמול מהבוקר התחילו להגיד שיש סיכוי, עוד שעה, עוד שעתיים, עוד שעה, עוד שעתיים; הגענו לחצות. הבוקר, אל תשאל לאחר איזו מעורבות, הצלחנו להשיג אישור לאשה חולת סרטן, אחרי שאמרו לנו שזה בלתי אפשרי, כי אין לה אישור מיוחד. 

היו"ר משה כחלון:
       
       זמנך תם, אבל אני מאפשר לך לסיים את העניין. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       תודה רבה. זו  אשה חולת סרטן. 
       
       האמת היא שההקלות האלה הן הקלות תקשורתיות. לכן הצענו הבוקר לכלל תושבי הגדה והרצועה, חבר הכנסת עמרי שרון, שאלה שאין להם רשיון שאותו יוכלו להציג במחסומים, ירכשו "ידיעות אחרונות", "מעריב" ו"הארץ", וכל פעם שהם יגיעו למחסום, הם יציגו את העיתון, על מנת להראות לחיילים שיש הקלות, אחרת איך ידעו החיילים שיש הקלות, אם הם לא קיבלו הוראות? יכול להיות שבאמצעות העיתון הם ידעו שיש הקלות. 
       
       לכן היתה עלייה חדה בקניית "ידיעות אחרונות", "מעריב" ו"הארץ" בשכם, בעזה ובאזורי התפר - איך אתם קוראים לזה? בקו התפר. אולי החיילים שקוראים יפה עברית יתרשמו מהכותרות הצעקניות של "ידיעות אחרונות", שמדווחות על הקלות רבות. אגב, לא רק שיש הקלות, יש התנגדות להקלות. יש מחנה בממשלה שמתנגד להקלות ואומר: שומו שמים - יש הקלות. לכן, חבר הכנסת עמרי שרון, אנחנו הולכים חזק על הקטע הזה. זו  הדרך לעקוף את הסגר, לקנות "ידיעות אחרונות", לקנות "מעריב", לקנות עיתון "הארץ", ולהציג אותם במחסומים. 
       
עמרי שרון (הליכוד):
       
       אז עדיין לא הבנתי, האם זה טוב או לא טוב. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אנחנו מאוד רוצים שהסגר יוסר, מה לעשות? הפלסטינים ברחוב לא מרגישים שהסגר הוסר. תודה רבה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת טיבי. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש לי שאלה אישית אולי ליושב-ראש. האם אתה מבין את השפה הערבית? כי כולם פה רק דוברי ערבית. אם אדוני מבין אותה, אני אנאם את כל הנאום בערבית, בשביל מה להתחיל בעברית?

איוב קרא (הליכוד):
       
       כחלון מדבר יידיש. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       בכל אופן, אני אמשיך במה שהתחלתי בו גם בהזדמנויות הקודמות. ואכן נשארו לי עוד שני דברים חשובים לומר, אחד מהם במסגרת החוק הקודם - עניין ועדת שחרורים מיוחדת, שגם חבר הכנסת בשארה דיבר עליה. 
       
       אני רוצה אכן לקוות, שהוועדה המיוחדת הזאת - שזה עתה מביאים לנו הצעת חוק לתקן את החוק שהקים אותה - תשכיל לטפל באסירים לא כפי שהיה נהוג כל הזמן, ב=20 השנים האחרונות ואף יותר מזה. היא תשכיל לשחרר את סמי יונס ואת וספי מנסור, ועוד רבים שאנחנו מכירים אותם אישית, שיושבים כמעט 20 שנה. סמי יונס יושב 20 שנה פלוס, ווספי מנסור מתקרב ל=20 שנה, ושניהם לא רק יושבים הרבה זמן בכלא, אלא הם גם זקנים מבחינת הגיל וחולים בשל התלאות שהן מנת חלקם. 
       
       אני  חושב שהגיע הזמן שאכן, כאשר ועדה בראשות שופט תשכיל להבין את המצב, לא יישאר עניינם של האסירים הערבים – שרובם אסירים ביטחוניים, במקרה הזה – נתון לסמכותם ולהכרעתם של פקידונים ביטחוניסטים כאלה ואחרים, אשר עשו כל השנים עוול בל יכופר לאסירים האלה. הם גרמו לכך שהם פשוט ייפלו בין הכיסאות, ולא התייחסו אליהם כאל שאר האסירים הפלסטינים, שותפיהם למעשים ולעבירות שעליהם נידונו, והם שוחררו מזמן, עוד לפני עשר שנים - וחלק גם לפני הרבה יותר זמן - ולא התייחסו אליהם כאל שאר הישראלים. לפחות את קציבת השליש או את קציבת מאסר העולם לא קצבו להם. 
       
       עניין נוסף – עליית קבוצות הספורט הערביות לליגת-העל. אני מאוד שמח ומברך על כך. אני חושב שכל אדם במדינה הזאת, שהגזענות לא עיוורה את עיניו ולא אטמה את לבו, חייב להיות שמח בזה. שמעתי הערות בראשית הישיבה שהתקיימה היום, כשמישהו התריס כלפי הנואם כאן לברך את "בני סח'נין", כאילו הוא רוצה להגיד לו שיברך קבוצה ערבית. כן, מגיעה ל"בני סח'נין" ברכה. אני מברך את כל הקבוצות שעלו ליגה,  אם זאת ליגת העל ואם הליגות האחרות. 
       
       אני משתתף בצערם של אלה שירדו ליגה, ובמיוחד הקבוצה של הכפר שלי – אני לא אזכיר אותה בשמה, כי אולי זה לא יפאר אותה. אני מאחל להן הצלחה ותוצאות יותר טובות בעונה הבאה. אני מקווה שבעונה הבאה בזמן הזה נברך אותה בגביע. 
       
       ברשותך, אדוני היושב ראש, אומר כמה דברים שוב לצופינו הערבים. 
       
       (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית:
       
       בשם האל הרחמן והרחום, חברי המאזינים, הפעם דיברתי על שני דברים עיקריים – ועדות השליש והוועדות לקציבת עונשים. הצעת החוק היא תיקון לחוק הוועדות המיוחדות האלה. אמרתי שאנו מקווים שלוועדות אלה תהיה לבסוף הסמכות לקצוב עונשי עולם ותקופות מאסר לאסירים ערבים תושבי ישראל שנעשקו פעמיים: פעם כאשר לא זכו לאותו היחס שזוכים לו האסירים הישראלים, ולא זכו לקציבת עונשים ומאסרי עולם, לא בשליש תקופה ולא בכל התנאים האחרים, ופעם נוספת נעשקו כאשר אחיהם הפלסטינים הגיעו לחוף החירות והביטחון, כאשר שוחררו בעקבות משא-ומתן בין שני הצדדים. מצב כזה לא יכול להימשך. 
       
       ציינתי באופן מיוחד את שני האחים סמי יונס ווספי מנסור, שהם שני הקשישים החולים היושבים בכלא. מר סמי יונס ישב בכלא יותר מ-20 שנה, ווספי מנסור קרוב ל-20 שנה, כמדומני. מצב כזה ויחס כזה לא יכולים להימשך, לא רק לגבי שני האחים האלה, אלא לגבי כל אחיהם בכלא.
       
       דיברתי על נושא נוסף, והוא עליית קבוצות הספורט הערביות לליגת-העל בכדורגל. אני אומר במלוא השמחה והאושר: אנחנו מברכים את האחים ב"אחי-נצרת" ו"בני-סח'נין" שעלו לליגת-העל. אנו מברכים את כל הקבוצות שעלו לליגה זו, ואנו שותפים לכאב האחרים, שלא זכו להצלחה זו או נחלו כישלון מסוים. אנו מאחלים להם שיזכו לעלות בתקופה הקרובה, אם ירצה האל.
       
       ציינתי בנושא הכדרוגל, שלא ייתכן שיש אדם, שהגזענות לא אטמה את לבו, שאינו שמח לעליית קבוצות הספורט אל ליגת-העל, אפילו אם הן ערביות, שכן הספורט חייב להיות במקרה זה דבר שכולם משתתפים בו ורחוק מאמות המידה הגזעניות האחרות, אשר לעתים קרובות נעשה בהן שימוש בארצנו, ובפרט לגבי התושבים הערבים. תודה לך, אדוני. תודה.)
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה. 

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת. נדמה לי שכבר מתבהרת התמונה, שראש הממשלה בהצהרותיו גם לגבי קבלת מפת הדרך – שהוא קורא לה מפת הדרכים – וגם בהצהרותיו לגבי כיבוש בשטחים, או כיבוש הערים הפלסטיניות, או האוכלוסייה הפלסטינית תחת כיבוש, הוא בעצם רצה לעשות שירות - - -
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       היועץ המשפטי אמר שהנתונים במחלוקת. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       כן, disputed territories, שטחים נתונים במחלוקת, זה המושג הרשמי. הוא הזכיר לראש הממשלה שזה המושג הרשמי. 
       
       אדוני היושב-ראש, בעצם מתבהר שהוא רצה לעזור לג'ורג' בוש בביקורו באזור, אבל הוא באמת לא כל כך התכוון לדברים שהוא אמר, לא רק כשנכנסנו לפרטים – למשל, אחת ההתחייבויות, אחד הפראגרפים, אחד הדברים הכי חשובים של פתיחת מפת הדרכים, זה להשמיע הצהרה: הצהרה לגבי מדינה פלסטינית, נכונותה של ישראל להכיר במדינה פלסטינית, וכו' - לגמור את הכיבוש, לסיים את הכיבוש. הוא לא מוכן כבר להגיד - לסיים את הכיבוש שהתחיל ב=1967, להגיד - להפסיק את האלימות נגד העם הפלסטיני. כי שם, במפת הדרכים – אני לא יודע אם חברי הבית קראו את מפת הדרכים. ראוי אולי, אדוני היושב-ראש, שתחולק פעם אחת ל=120 חברי הכנסת מפת הדרכים בצורה מפורטת, שיקראו מה ישראל קיבלה.

	עזוב את 14 ההערות שהתפרסמו ב"ידיעות אחרונות" וב"הארץ", נדמה לי - הנוסח המלא שלהן. לדעתי, חברי הכנסת מומחים יותר בכל הנוגע להערות, להסתייגויות הישראליות, מאשר למפת הדרך עצמה, מה כתוב שם.

	צריכה להיות הצהרה ישראלית, כפי שיש הצהרה פלסטינית - נגד האלימות ולמען הפסקת  הטרור, וכו'; צריכה להיות הצהרה ישראלית לגבי הכרה במדינה פלסטינית, התחייבות לסיים את הכיבוש ולסיים את האלימות נגד העם הפלסטיני. וראש הממשלה לא מוכן אפילו לעשות את זה ברמה ההצהרתית, תאר לעצמך מה יהיה ברמה המעשית.

	כלומר, אני חושב שהוא לא התחרט לגבי כיבוש הערים הפלסטיניות, הוא רוצה באמת לצאת מהערים, ותו לא. הוא חושב שכל השאלה הפלסטינית זו עסקת חבילה אחת, שתיגמר במדינה פלסטינית בשטחים A ו=B, וקצת אולי יותר, ולדעתי - - -

אהוד יתום (הליכוד):
       
       ומה עם הכרה במדינה יהודית לעם היהודי?

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       לא, לא, תהיה. מה שמפת הדרכים מבקשת - אגב, יש לי הרבה הערות על מפת הדרכים, אבל אם פורמלית מקבלים אותה - היא מבקשת מהצד הפלסטיני להכיר בישראל. לא במדינתו של העם היהודי. להכיר במדינת ישראל - ככה כתוב - מה לעשות, צריך לקרוא אותה, לפני שמכירים בה ומסכימים אתה. לא כתוב במפת הדרכים: צריך להכיר במדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי. לא כתוב שם. צריך להכיר במדינת ישראל, ואומנם, יעמדו שם ויכירו במדינת ישראל.
       
       מדינת ישראל - מה היא, מי היא - כולם יודעים מה זה מדינת ישראל, אבל לא צריכים שם להתחייב לציונות, אני מצטער. אף ערבי לא יכיר באידיאולוגיה הציונית, אין דבר כזה - -

אהוד יתום (הליכוד):
       
       לא צריך - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אתה מסכים שיגדירו מה זה מדינת ישראל?

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       - - אבל להכיר במדינת ישראל. מדינת ישראל תדאג לעצמה - יש בה רוב יהודי, יש בה דגל, יש בה המנון. היא תדאג לעצמה. אני אדאג שיהיה בה רוב יהודי? מה עוד? שיבקשו מאתנו שנעודד עלייה, גם למדינת ישראל. נסתובב בעולם ונעודד עלייה.
       
       צריך להכיר במדינת ישראל, נקודה. זה מה שמפת הדרך מבקשת, אנשים יכירו, אבל הוא רוצה את זה מפני שהוא רוצה שהפלסטינים יוותרו קודם משא-ומתן, לפני המשא-ומתן, על זכות השיבה. זה העניין. הכרה כזאת היא בעצם ויתור על זכות השיבה לפני שיתחיל המשא-ומתן, אבל זכות השיבה היא אחד מנושאי המשא-ומתן, אחד מהעניינים העיקריים של המשא-ומתן, מה לעשות. אגב, לטוב ולרע, כי זה אולי רע לישראל - ככה היא חושבת, וזה לא נכון,  שזה אחד הנושאים העומדים למשא-ומתן - אבל רע לפלסטינים שבכל שאר הנושאים - אגב, ארצות-הברית לא קובעת עמדה, לא לגבי הגבולות, לא לגבי גורל ההתנחלויות ולא לגבי ירושלים, רק שאלה נושאים למשא-ומתן. 
       
       לדעתי, זה לרעת הפלסטינים שזה סתם נושאים למשא-ומתן, שארצות-הברית לא אומרת מה יהיה הגבול, או מה יהיה גורל ההתנחלויות - וההתנחלויות זה לא ההתנחלויות הלא-חוקיות לפי החוק הישראלי, אלא כל ההתנחלויות הן לא חוקיות לפי החוק הבין-לאומי. 
       
       הרי מפת הדרכים זה לא עניין לפי החוק הישראלי, כפי שאמר ראש הממשלה - עשה מזה אפילו עניין להתפאר בו, עשה מזה VIRTUE. מדינת ישראל היא מדינת חוק, והתנחלויות לא חוקיות יפורקו. אלוהים אדירים. א. חלק מההתנחלויות הלא-חוקיות - הוא קרא להן, הוא קרא לאנשים לכבוש את הגבעות בזמן שהקולגה שלו, נתניהו - -

היו"ר משה כחלון:
       
       אני מבקש לסיים, חבר הכנסת בשארה.





עזמי בשארה (בל"ד):
       
       - - ניהל משא-ומתן ב"וואי", והוא היה שר החוץ; ב. זה לא העניין. העניין הוא ההתנחלויות. כל ההתנחלויות הן נושא למשא-ומתן. תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה, חבר כנסת בשארה. חבר הכנסת גפני ויתר על זכותו לדבר. חבר הכנסת איוב קרא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אתה חושב שהפלסטינים - - -

אהוד יתום (הליכוד):
       
       מדינת ישראל לא צריכה להכיר במדינה יהודית לעם היהודי - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - - אם יכירו במדינה - - -

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       - - - רוצים להפוך את כולנו לציונים. אני צריך להתחייב לרוב יהודי? ואולי - - - 

איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה - - -

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אולי ירדו, אני אכריח אותם להישאר פה?

איוב קרא (הליכוד):
       
       היום אנחנו מציינים שנתיים לפיגוע ב"דולפינריום". צריך לזכור את זה יחד עם המאמצים שעושה ראש הממשלה בהליך המדיני. אי-אפשר לשכוח אותו ערב, אותו לילה.
       
       ונזכרתי - וחשוב לי לומר זאת בערב חשוב זה - אתמול במשפט שהיה למאבטח האתיופי הוא חויב בו בעצם בדין וקיבל שנתיים מאסר על הריגה. אותו מאבטח בעצם מנע בגופו כניסת טרוריסט פה בירושלים. אי-אפשר לשכוח ולעבור לסדר-היום בלי להזכיר את זה. מאוד כאב לי לשמוע בחדשות שאדם שמנע מטרוריסט לפגוע באזרחים חפים מפשע ולחזור על אותו מצב שהיה ב"דולפינריום" – שהוא מואשם בסופו של דבר בהריגה.
       
       הדבר הזה לא יכול להימשך, לדעתי. אנחנו עדים למצב שכתוצאה מכל היחס הזה של מערכת בית-המשפט לסוגיה הזאת - כשאנחנו מתמודדים לא עם אזרחים חפים מפשע, אלא עם אנשים שבאים להמיט אסון ולהביא להרג המוני - אף אחד לא נותן את הדעת על כך. 
       
       גם ארבעת חיילי מג"ב שאתמול נפתח משפטם בבית-המשפט המחוזי פה בירושלים - גם הם לא פושעים, לא קרימינלים, ולדעתי הם נקלעו לסיטואציה - אם עברו עבירה - ומאוד כאב לי לשמוע שהתקציב לסדרות חינוך, שבאות להקל על הלחץ הזה שהם מתמודדים עמו יום-יום, שעה-שעה, תקציב זה קוצץ. מפקד משמר הגבול אמר שקוצץ תקציב זה, לצערי הרב. ובעצם, הילדים הללו מתמודדים עם סוגיה אולי אחת הקשות מול אזרחים - חלקם חפים מפשע, חלקם בפוטנציאל יכלו להיות אויבים והם מתכוונים אולי לפעול להרג המוני - ולכן איננו יכולים לשכוח את זה ולעבור לסדר-היום כאילו כלום לא קורה. 
       
       הראיה הכי חשובה לכך היתה בחברון, בפיגוע האחרון, כאשר חייל היסס לירות במחבל, וכתוצאה מכך נהרגו שני אזרחים חפים מפשע. כתוצאה מההססנות הזאת, אנחנו יכולים לומר - נהרגו אנשים חפים מפשע. ולמה? כי חייל שאין לו ביטחון ואין לו גב - הוא לא יודע מה יהיה אחרי המקרה הזה, אם הוא ילך הביתה, או ילך לבית-כלא, או למעצר, ואז כל הביטחון העצמי שלו בעצם לא קיים, ומי כמו החיילים צריכים לקבל את הגיבוי והביטחון. 
       
       אני מזדהה בריש גלי עם אותם אנשים שמנסים למגר את הטרור, שעושים הכול כדי שהטרור לא יפגע באזרחים חפים מפשע, ואנחנו צריכים, כולנו בבית הזה, להתאחד סביב הגיבוי לחיילים הללו, לחיילי מג"ב, לאנשי הביטחון.
       
       אני הקמתי שדולה למען חיילי מג"ב ומשטרת ישראל דווקא בתקופה הזאת. אני מקווה שחברי הבית יצטרפו לשדולה הזאת. אנחנו חייבים להחזיר לילדים את הביטחון. אסור לנו להביא למצב שאנשים יחזיקו ברובה ויהססו לפגוע במי שצריך לפגוע אם הוא אויב או אם הוא טרוריסט, או מישהו שאמור להביא או להמיט אסון על אזרחים חפים מפשע.
       
       אנחנו כולנו מזדהים אתם, אנחנו שולחים את המסר הזה לכל מי שעיניו בראשו. 

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. ההצבעה על החוק תהיה במועד מאוחר יותר.

קריאה:
       
       איפה גפני?

היו"ר משה כחלון:
       
	תם סדר-היום. הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ג' בסיוון התשס"ג, 3 ביוני 2003, בשעה 16:00. ישיבת הכנסת נעולה.

הישיבה ננעלה בשעה 20:29.
     
עמוד 140 מתוך 140

