﻿    תוכן עניינים
       דברי ברכה של היושב-ראש למשלחת פרלמנטרית  מאוסטרליה ולמשלחת הזדהות מספרד	4
       דברי היושב-ראש בעקבות הפיגוע באיסטנבול	6
       אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	7
       נאומים בני דקה	8
       חיים כץ (הליכוד):	8
       אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	8
       ואסל טאהא (בל"ד):	9
       יעקב אדרי (הליכוד):	9
       מתן וילנאי (העבודה-מימד):	10
       רשף חן (שינוי):	10
       יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	11
       מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	11
       רוחמה אברהם (הליכוד):	12
       קולט אביטל (העבודה-מימד):	13
       גילה גמליאל (הליכוד):	13
       אהוד יתום (הליכוד):	14
       ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	14
       מל פולישוק-בלוך (שינוי):	15
       רוני בר-און (הליכוד):	15
       אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):	17
       מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):	18
       אברהם רביץ (יהדות התורה):	18
       אילן שלגי (שינוי):	19
       טלב אלסאנע (רע"ם):	20
       מגלי והבה (הליכוד):	20
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	21
       אתי לבני (שינוי):	21
       אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	22
       אברהם בורג (העבודה-מימד):	23
       איוב קרא (הליכוד):	23
       ישראל אייכלר (יהדות התורה):	24
       עמרם מצנע (העבודה-מימד):	25
       שאול יהלום (מפד"ל):	25
       אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	26
       אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	26
       דניאל בנלולו (הליכוד):	27
       התגברות האנטישמיות בעולם והפיגוע בבתי-הכנסת באיסטנבול;	27
       נאומו האנטישמי של ראש ממשלת מלזיה וטרפוד ההודעה על גינויו על-ידי נשיא צרפת	27
       רוחמה אברהם (הליכוד):	28
       אברהם רביץ (יהדות התורה):	30
       מיכאל נודלמן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	32
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	34
       מזכיר הכנסת אריה האן:	34
       התגברות האנטישמיות בעולם והפיגוע בבתי-הכנסת באיסטנבול;	34
       נאומו האנטישמי של ראש ממשלת מלזיה וטרפוד ההודעה על גינויו על-ידי נשיא צרפת	34
       ניסן סלומינסקי (מפד"ל):	34
       גילה פינקלשטיין (מפד"ל):	36
       אברהם הירשזון (הליכוד):	38
       רוני בר-און (הליכוד):	39
       אפרים סנה (העבודה-מימד):	42
       נסים זאב (ש"ס):	43
       טלב אלסאנע (רע"ם):	45
       אתי לבני (שינוי):	46
       אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	48
       מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	49
       דוד אזולאי (ש"ס):	51
       רן כהן (מרצ):	53
       ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	55
       איוב קרא (הליכוד):	56
       שר התיירות בנימין אלון:	58
       מגלי והבה (הליכוד):	60
       אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):	61
       דני יתום (העבודה-מימד):	64
       עזמי בשארה (בל"ד):	66
       אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):	68
       יאיר פרץ (ש"ס):	70
       יוסי שריד (מרצ):	72
       גילה גמליאל (הליכוד):	75
       השר נתן שרנסקי:	77
       רוחמה אברהם (הליכוד):	80
       מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	81
       ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	81
       יוסי שריד (מרצ):	82
       שאילתות ותשובות	83
       385. חקירת אסיר לבנוני	84
       396, 472. עונש מחבוש לחייל	84
       528. הקמת היאחזויות נח"ל לאורך "הקו הירוק"	85
       626. גדר ההפרדה	86
       628. הסיוע ליישובי הנגב הסובלים מירי רקטות "קסאם"	87
       653. החיפושים אחר החייל הנעדר גיא חבר	88
       671. רכש מדי צבא מנומרים מארצות-הברית	89
       584. טיילת בית-אל	89
       612. פעילות משרד התיירות להגברת התיירות במזרח-ירושלים	90
       שר התיירות בנימין אלון:	92
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	92
       סגנית מזכיר הכנסת רות קפלן:	92
    
       


       חוברת ה'
       ישיבה ע"א








הישיבה השבעים-ואחת של הכנסת השש-עשרה
יום שלישי, כ"ג בחשוון התשס"ד (18 בנובמבר 2003)
      ירושלים, הכנסת, שעה 16:00
      
       
דברי ברכה של היושב-ראש למשלחת פרלמנטרית 
מאוסטרליה ולמשלחת הזדהות מספרד

היו"ר משה כחלון:
       
       היום יום שלישי, כ"ג בחשוון התשס"ד, 18 בנובמבר 2003. אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.
       
       אני מתחיל בדברי ברכה לחברי המשלחת הפרלמנטרית מאוסטרליה.  
       
       חברי הכנסת, אנחנו שמחים לארח בכנסת את חברי המשלחת הפרלמנטרית מאוסטרליה, שבראשה עומד יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון של הפרלמנט האוסטרלי, הסנטור סנדי מקדונלד. ברוכים הבאים.
       
       ביקורכם, דווקא בתקופה הקשה העוברת עלינו, ביקור של ידידים – מעודד ומחזק אותנו. לצערי, הטרור האכזר שאנו חיים בצלו עשרות שנים איננו זר גם לכם. גם אתם חוויתם את החוויה המזעזעת של הרוגים ופצועים מבני ארצכם, אנשים חפים מפשע, שכל חטאם היה כי באו לנפוש על חוף הים בבאלי, באינדונזיה. 
       
       מדיניותה של ישראל נחושה: יש להילחם בפשע הטרור, להכות בו בכל מקום ולעקור את שורשיו. 
       
       אני בטוח שגם אתם, כמי שמקיימים קשרים טובים עם הפלסטינים ועם העולם הערבי והאסלאמי, אך גם כמי שלמדו על בשרם שלטרור אין גבולות – תדעו להעביר לשכנינו את מסר הנחישות הישראלית, אך גם את נחישותו של העולם החופשי כולו, ואוסטרליה בתוכו, שלא להתעלם מגילוי כלשהו של טרור.
       
       ידידינו חברי הפרלמנט האוסטרלי, בכניסה לבית-הקברות לחללי מלחמת העולם הראשונה בהר-הצופים, שם נחים מנוחת עולם הנופלים במערכה, יש כתובת: "לתפארת האל ולזכר השתתפותו של הכוח האוסטרלי בסיני, בארץ-ישראל ובסוריה". 1,800 צעירים בני אוסטרליה נתנו את חייהם לשחרור ארץ-ישראל במלחמת העולם הראשונה. הלוחמים האוסטרלים רשמו דפים מזהירים בקורות המלחמה ההיא. חיל המשלוח האוסטרלי השתתף בפריצת המערך הטורקי בסיני, כבש את בירת הנגב, באר-שבע, והביא לשחרור ירושלים. מכאן ירדו החיילים האוסטרלים לבקעת-הירדן, ועד דמשק בצפון הגיעו.
       
       ותיקי הארץ, הזוכרים את ימי מלחמת העולם השנייה, לא יכולים לשכוח את החיילים האוסטרלים בעלי הכובעים רחבי השוליים, שבאו לארץ בדרכם להילחם עם בעלות הברית נגד האויבים הנאצים ושותפיהם. 
       
       אוסטרליה, כידוע לכם, מלווה אותנו מיום היותנו למדינה. כשהוקראו שמות המדינות – מי בעד ומי נגד הקמת מדינה יהודית בארץ-ישראל – בעצרת האו"ם בנובמבר 1947, היתה אוסטרליה הראשונה לפי סדר האל"ף-בי"ת, והראשונה שהשיבה ב"הן" ברור ורם.
       
       אורחים יקרים, אנחנו מעריכים מאוד את הקשר שבונות אגודות הידידות הבין-פרלמנטריות שלכם ושלנו. ביקורכם הוא ביטוי נוסף למגמה הנמשכת של הידוק הקשרים הבין-פרלמנטריים. ברוכים אתם בבואכם. תודה רבה.
       
       אעבור לברך את משלחת ההזדהות מספרד. ברוך השם, מגיעות אלינו הרבה משלחות הזדהות.
       
       חברי הכנסת, אני שמח לארח במליאת הכנסת נציגים מהקהילה היהודית בספרד, ובראשם נשיא הפדרציה, יעקב ישראל, נשיא קהילת מדריד. זו משלחת הזדהות ראשונה מטעם פדרציית הקהילות היהודיות בספרד.
       
       נשיאי הקהילות, חשיבות פעילותכם בקהילות להטמעת ערכי הציונות, היהדות, מניעת התבוללות ועידוד עלייה – אינה מוטלת בספק, במיוחד בימים אלו, שבהם יש המטילים ספק בתקפותם של ערכים אלו. 
       
       יהדות התפוצות תומכת בישראל, ועצם ביקורכם כאן בעת הזאת מוכיח את אהבתכם והירתמותכם לסייע. 
       
       יושב-ראש הכנסת ראובן ריבלין נמצא בשעה זו באיסטנבול, מלווה את נרצחי הפיגועים בשבת האחרונה בדרכם האחרונה.  לצערנו הרב, שוב אנו קוברים קורבנות יהודים ולא יהודים של טרור רצחני, שכל מטרתו למוטט את ערכי היסוד של העולם החופשי ולהביא להרס ולחורבן. 
       
       אורחים יקרים, אנו שמחים לארח אתכם בכנסת ישראל, מעריכים את בואכם ומאחלים לכם שהות פורייה ונעימה. 
       
       
דברי היושב-ראש בעקבות הפיגוע באיסטנבול
       
היו"ר משה כחלון:
       
       אני מבקש לקיים דקת דומייה לזכר הנספים בטורקיה ולזכר שני הנרצחים בפיגוע האחרון. 
       
       (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכר הנספים.)
       
היו"ר משה כחלון: 
       
	אפשר לשבת. 

       חברי הכנסת, לפני שעות אחדות הובלו למנוחות שישה מבני עמנו, נרצחי פיגוע הטרור באיסטנבול. כנסת ישראל, יחד עם העולם כולו, מרכינים ראש בשותפות גורל ובצער עם האומה הטורקית ועם הקהילה היהודית שבה. 
       
       דלות המלים מלתאר את הכאב והעצב על מותם של אנשים חפים מפשע מידי טרור אכזר ששם לו מטרה לזרוע מוות והרס. 

	ידידינו הטורקים ואחינו בני ישראל מוכי היגון באיסטנבול, אנחנו שולחים לכם מירושלים, העיר שיודעת שכול וכאב, את תנחומינו. אבלכם אבלנו, כאבכם כאבנו. "כאיש אשר אמו תנחמנו כן אנכי אנחמכם ובירושלם תנחמו". 

	אנו יודעים כי כדי שתגווע התקווה להשמידנו, חייבים אנו להיות ערוכים ונכונים בוקר וערב להילחם בטרור ובמחולליו. בלי להגן על עצמנו ובלי להגביר את מאמצינו עשרות מונים כדי להכות בטרור, חיינו לא יהיו חיים. 

       אל נירתע מלהראות את המשטמה המלבה וממלאת את חיי אויבינו היושבים סביבנו ומצפים לרגע שבו יוכלו להשיג את דמנו. אל נסב עינינו. עלינו להיות נכונים ומוכנים להדוף את המתנכלים לנו. 
       
       חברי הכנסת, התקפת הטרור בשבת קודש באיסטנבול היא התקפה על כל אומות העולם החופשי. העם הטורקי הוכיח בעבר כי הוא יודע למגר את הטרור. ישראל נלחמת מלחמה גלויה ומוצדקת מאין כמוה בטרור. אני קורא למשפחת העמים להתלכד למאמץ נחוש ונחרץ כדי לשים קץ לטרור. הדרך היחידה להדביר את הטרור היא להילחם בו ללא הרף, בכל השיטות, בכל מקום ובכל האמצעים. המלחמה בטרור היא מלחמתה של החברה החופשית. זוהי מלחמה על זכותה לחיות. 
       
       לפי סעיף 53 לתקנון, אני מאפשר ליושב-ראש אגודת ידידות ישראל--טורקיה לברך את השגריר הטורקי, שכיבד אותנו בנוכחותו באולם. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       רבותי, אנחנו נפגשים במסגרת מאוד עצובה. ממש בשעות האלה נערכת ההלוויה בטורקיה, באיסטנבול. לפני כמה עשרות שנים חשבו שהטרור הוא בעיה יהודית – רק של העם היהודי, מול הפלסטינים. לאט לאט העולם לומד שהטרור מכה בכל פינה בעולם. לאט לאט הטרור מביא את כל ראשי המדינות בעולם להבין, שאם הם לא יכו אותו, האנושות כולה תהיה מוכה, וטוב שעה אחת קודם. 
       
       נמצא אתנו השגריר הטורקי, מר סינירליוגלו. אנחנו מברכים אותו ואת עמו על העמידה האמיצה ועל שיתוף הפעולה שלהם אתנו. 
       
       אנחנו שולחים את תנחומינו למשפחות הנספים ושולחים ברכות החלמה מהירה לפצועים היהודים והטורקים כאחד. תודה רבה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. 

       
נאומים בני דקה

היו"ר משה כחלון:
       
       אנחנו ממשיכים בסדר-היום: נאומים בני דקה. חבר הכנסת חיים כץ, בבקשה. 
       
חיים כץ (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לאחרונה עברנו את החקיקה בנושא התוכנית הכלכלית. שיכרון החושים של האוצר על ההצלחה האדירה בתוכנית גורר חקיקה רטרואקטיבית בחוק ההסדרים. אני חושב שהבית הזה צריך להימנע מחקיקה רטרואקטיבית, שיכול להיות שהיום היא נוחה לחלק מחברי הכנסת. אם אנחנו חושבים לא רק על היום, גם על מחר, אנחנו צריכים תקינות, וחקיקה צריכה להיות מהיום ואילך, ולא לחול על העבר. תודה רבה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לברך ולחזק את תושבי נצרים, שיום-יום, לילה-לילה, מותקפים. ראוי שהבית הזה ישלח להם את ברכתו ויחזק אותם. 
       
       דבר שני, אני רוצה לשתף את חברי הבית בדיון קצר שהיה לנו בוועדה לתקציב הביטחון, שבו נמסר שלחיילי צה"ל יהיו אפודים קרמיים והעניין יסתיים. כל האספקה לפי הדרישות הצבאיות תסתיים עד סוף אפריל  2004, ובזה, אני חושב, יש תרומה חשובה להגנת חיילינו, בנינו שבצה"ל. תודה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת ואסל טאהא, בבקשה. אחריו – סגן השר יעקב אדרי, אחריו – חבר הכנסת מתן וילנאי, ואחריו - חבר הכנסת רשף חן. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בקשתו של היועץ המשפטי לממשלה לדיון נוסף בבג"ץ בעקבות פסק-הדין המתיר את הקרנתו של הסרט "ג'נין ג'נין" היא ניסיון שבא לערער על המוסד המסמל את הצדק במדינה. ומצד מי? מצד היועץ המשפטי לממשלה. 
       
       הניסיון הזה מסכן את הליך הצדק והדמוקרטיה וחופש הביטוי. הייתי מקווה שהיועץ המשפטי לממשלה יעסוק בלקחים שאפשר להפיק מהסרט הזה, ודומני שהלקח מאוד חשוב למי שרוצה לשמור על הדמוקרטיה ועל הערכים האנושיים שצריך לשמור עליהם. 
       
       הסרט הזה, אדוני היושב-ראש, מתעד טראומה שעברה על אנשים, על ילדים, על נשים שהעידו, וזו המהות שצריך להתייחס אליה, ולא לערוך דיון נוסף, שאליו חותר היועץ, כדי לצנזר רגשות של ציבור שלם שעבר טראומה קשה מאוד. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. סגן השר יעקב אדרי, בבקשה. 
       
יעקב אדרי (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לשלוח מכאן תנחומים לקהילה היהודית בטורקיה ולעם הטורקי. 
       
       היום שוב מתפרסמות באמצעי התקשורת כתבות נרחבות בעניין עבריינות ואלימות בני נוער בבתי-הספר בראשון-לציון ובקריית-מלאכי. על-פי המתפרסם, המשטרה עצרה כמה תלמידי בית-ספר בחשד למקרי אלימות קשים: סחיטות באיומים ואחזקת כלי נשק. הם חשודים בשימוש באלימות קשה כלפי חבריהם התלמידים, בין השאר בהכאות ובדקירות. 
       
       לצערי הרב, מדובר בתופעה קשה וכואבת, אשר קיימת ברבים מבתי-הספר, ואף מחוץ לכותלי בתי-הספר. ילדים רבים חוששים להגיע לבית-הספר משום האלימות כלפיהם. ראוי שהכנסת תייחד דיון מיוחד לנושא חשוב וכאוב זה. תודה לכולם.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מתן וילנאי, אחריו – חבר הכנסת רשף חן, ואחריו – חברי הכנסת יורי שטרן ומוחמד ברכה. 
       
מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       אתמול השתתפתי בתוכנית טלוויזיה, וגם חבר הכנסת ברכה היה אתי. פתאום גיליתי שיש תופעה חדשה במדינת ישראל: גדרות וחומות שמוקמות בין יישובים יהודיים ליישובים ערביים. ואני שואל: איפה נמצאת ממשלת ישראל? בתוך "הקו הירוק", בשכונות שכולנו מכירים, אנשים לא יכולים להמשיך לחיות כך יותר, ומחליטים, ברמת היישוב, להקים לעצמם מגן מפני יישוב ערבי סמוך.
       
       ואני שואל: איפה נמצאת ממשלת ישראל, שכולנו אזרחיה, יהודים וערבים כאחד, ואיפה נמצאת ממשלה שצריכה למשול ולשלוט, ולא לתת כספים להקמת החומות האלה, שחלקן מוקמות בכספי מדינה? 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת רשף חן, בבקשה. 
       
רשף חן (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביום שישי האחרון פתחתי את עיתון "הארץ" וקראתי שם כתבה, שלו הייתי קורא כזאת בשנת 1903, היא לא היתה מפתיעה אותי; כתבה שנטפה כל כולה שוביניזם חסר תקדים. הציטוטים בכתבה הזאת היו מפי מי שהיה בעבר בכיר מאוד בפרקליטות המדינה. חשבתי שהכנסת צריכה לקיים דיון בעניין הזה, ולצערי הנשיאות לא חשבה כך.  אני חושב שאנחנו צריכים להתאחד ולצאת בקריאה חזקה ביותר כנגד התופעה הזאת. 
       
       אני חושב שגם אם מישהו לא קיבל את התפקיד שהוא חושב שהוא היה ראוי לו, ההתקפה שאותו פרקליט בחר להתקיף את הפרקליטות בפרקליטות המדינה וההתייחסות שלו לטענות שלהן כטענות נגד נשים היא חמורה. אני גם חושב שעיתון "הארץ" שגה מאוד באופן שבו הוא הציג את הכתבה הזאת. אני חושב שהיה צריך לאזן אותה ולאזן את הדברים החמורים האלה. תודה. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת יורי שטרן,  אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – ממלאת-מקום יושב-ראש הקואליציה, חברת הכנסת רוחמה אברהם. 
       
יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, הבוקר נרצחו בפיגוע ירי עוד שני אזרחי ישראל. הירי הזה הוא גם תזכורת אכזרית לכך שכל ה"הודנות" וכל התוכניות האלה של הפסקת אש הן תוכניות סרק. אין בזה שום תועלת חוץ ממתן פרק זמן, פסק-זמן למחבלים להתארגן מחדש, להתחמש מחדש, להתאמן מחדש ולפגוע בנו עוד יותר קשה. כל המשחקים המלוכלכים האלה – חבל שממשלת ישראל עוסקת בהם. 
       
       אבל, בראש ובראשונה חייבת ממשלת ישראל, מדינת ישראל, לחזור לדרישה הבסיסית לאיסוף הנשק  מידי הפלסטינים ולהעברתו, אם לא לידי ישראל, אז לידי איזה צד שלישי. הנשק הזה שנמצא בשטח יורה, ויש לו קורבנות.                                                      
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, היום בצהריים ביקרתי במחנה הפליטים שועפאט שליד ירושלים, שבו מתגוררים כ-20,000 אנשים - קצת יותר - שזה שבועות אין להם מים. המים נותקו. בזמנו, על-פי הסכם בין הממלכה ההאשמית לבין אונר"א, הממלכה ההאשמית התחייבה לספק להם מים, ואחרי שהתחלף הריבון, אחרי הכיבוש ב-1967, המינהל האזרחי עשה את זה עד שנת 1988. היום אין כתובת, אין ממי לבקש מים. 20,000 תושבים ללא מים, מי שתייה, מים לצרכים בסיסיים.
       
       אני חושב שיש מקום שהכנסת תאמר את דברה בעניין, גם משרד הפנים, גם עיריית ירושלים - ואני אפנה כבר מחר לראש עיריית ירושלים בעניין הזה - אבל זה מצביע על הציניות שבכיבוש הזה. לצורך ההשתלטות על האדמות, מה שנקרא אדמות ציבוריות, יש ריבון שהוא מדינת ישראל, אבל לצורך הספקת מים אין ריבון, אין דין ואין דיין. תודה רבה, אדוני. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. אני מבקש לקרוא את השמות של כל מי שנרשם, כדי שתדעו וכדי שהם יהיו נוכחים באולם.
       
       כעת ממלאת-מקום יושב-ראש הקואליציה, חברת הכנסת רוחמה אברהם. אחריה - חברת הכנסת קולט אביטל, חברת הכנסת גילה גמליאל, חבר הכנסת אהוד יתום, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, חברת הכנסת מלי פולישוק, חבר הכנסת רוני בר-און, חבר הכנסת אחמד טיבי, חבר הכנסת אברהם רביץ, חבר הכנסת אילן שלגי, חבר הכנסת טלב אלסאנע, חבר הכנסת מגלי והבה, חבר הכנסת דהאמשה, חבר הכנסת בורג, חבר הכנסת איוב קרא, חבר הכנסת הרב ישראל אייכלר, חבר הכנסת עמרם מצנע, חבר הכנסת שאול יהלום. 
       
קריאות:
       
       - - -
       
היו"ר משה כחלון:
       
       אני קראתי את השמות שנקלטו בהצבעה. הכול בשליטה. בבקשה. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את משלחת ההזדהות מספרד - ברוכים הבאים. 
       
       בשגרת האירועים ובשטף ההתרחשויות במדינה, אני רוצה להזכיר את אורן אלמוג. למי ששכח - אורן אלמוג, בן 10.5, נפצע בפיגוע התופת במסעדת "מקסים" ועיניו נפגעו קשות. הוא איבד את אביו מושיק ואת אחיו תומר. כדי להציל את ראייתו של אורן התגייסו טובי המומחים, והוא טס לאלבמה שבארצות-הברית לצורך המשך הטיפול להצלת עיניו. אורן שב לארץ והוא מאושפז במחלקה לכירורגיית ילדים בבית-החולים "הדסה עין-כרם" בירושלים, להמשך טיפול בידו וכן בלבלב. על-פי הבדיקות, הניתוח בארצות-הברית השיג את התוצאות המקוות ועתה נותר להמתין לשלב ההחלמה.
       
       רבותי חברי הכנסת, לדאבוננו, פיגועי הטרור גורמים לטרגדיות אנושיות שלא יתוארו ולפציעות איומות, קשות ומזוויעות. המקרה של אורן הוא אחד הסיפורים הנוגעים ללב, ומדינה שלמה עקבה בדריכות אחר שלבי הטיפול בו.
       
       מכאן אני רוצה - גם בשמכם - לחזק את ידיו של אורן, ואני מאחלת לו ולבני משפחתו, בשם הכנסת כולה, החלמה מהירה וקלה. תודה.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חברת הכנסת קולט אביטל, ואחריה - חברת הכנסת גילה גמליאל.
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, הרשה נא גם לי להצטרף ולצרף דברי ברכה למשלחת של הקהילה היהודית בספרד. muchas gracias על היותכם כאן אתנו. 
       
       אני גם רוצה לברך - אף שהם לא נמצאים כאן אתנו - את אנשי עצרת הפדרציות היהודיות מצפון-אמריקה, 6,000 אנשים הממלאים את לבנו ואת רחובות ירושלים בשמחה. 
       
       חברי חברי הכנסת, גם אני רציתי להתייחס לאותה כתבה שהופיעה בעיתון "הארץ". כיוון שרשף חן כבר עשה את זה, אני אצטרף לכל מלה שהוא אמר, ובזמן הנותר אני מבקשת לברך מכאן את אומץ לבם ואת יושרם של ארבעה ראשי השב"כ לשעבר על דבריהם בדבר הסכנה הנשקפת למדינת ישראל בהעדר פתרון מדיני. אני רוצה לקרוא מכאן לממשלת ישראל לצאת מתרדמתה המדינית ולצאת מעזה. תודה רבה.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חברת הכנסת גילה גמליאל, בבקשה. אחריה - חברי הכנסת אהוד יתום וג'מאל זחאלקה. 
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       אדוני יושב-ראש הכנסת, חברות וחברי הכנסת, אני, ראשית, רוצה להצטרף לברכות למשלחת מספרד. Boa tarde. 
       
       אני רוצה לומר לכל החברים כאן היום, בהמשך לדבריו של חבר הכנסת צ'פי רשף חן ובהמשך לדבריה של חברת הכנסת קולט אביטל, בדבר הפרסום בעיתון "הארץ" - אני רוצה לומר שאני שמחה וגאה על כך שבמדינת ישראל, לפחות בהיבט הזה של ייצוג נשים, בכל מה שקשור למערכת המשפט, יש ייצוג הולם, וזה דבר שאנחנו נצטרך לבוא ולהפנים ולקדם אותו בכל דבר ועניין. 
       
       אני ממש הצרתי על כך שלא דאגו היום להעלות את הנושא הזה לדיון דחוף במליאה, אבל אנחנו נקיים את הדיון הזה בוועדה לקידום מעמד האשה, ושם נדרוש את כל ההסברים ואת כל ההתנצלויות שמגיעות בסוגיות האלה, על כל אותן התרסות נגד נשים. 
       
       אני רוצה לברך על כך שיש לנו שלוש מועמדות ראויות ביותר לשמש בפרקליטות המדינה, לאחר שעדנה ארבל תסיים את תפקידה. תודה רבה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אהוד יתום, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה. 
       
אהוד יתום (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקש להשתתף בצערן העמוק של המשפחות השכולות שאיבדו הבוקר את בניהן. 
       
       מעניין שככל שמתפרסמת "הודנה" חדשה, כך רבים הפיגועים, ויש כאן דבר מאוד מסוכן, כי ה"חמאס" החליט להפריד בין דם לדם, בין דם בתוך גבולות "הקו הירוק" לבין דם בשטחים. אסור לנו כאן, בכנסת הזאת, לקבל את ההפרדה הזאת בשום פנים ואופן. 
       
       ביום חמישי האחרון ביקרה סיעת הליכוד בחברון, ביישוב היהודי בחברון ובקריית-ארבע. אנחנו מייחלים ומצפים לכך שיהיה רצף טריטוריאלי בין קריית-ארבע לבין היישוב היהודי בחברון, למען ביטחון התושבים שם. גילינו שם ציונות אמיתית של שנת 2003. תודה רבה לכם. 

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה. אחריו - חברת הכנסת מלי פולישוק, אחריה - חבר הכנסת רוני בר-און, ואחריו - חבר הכנסת אחמד טיבי.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, הסלמה מילולית יכולה להוביל להסלמה אמיתית. הרמטכ"ל יעלון משחק באש ויורק אש מפיו, מאיים שוב על סוריה במשפט ש"אם הם לא הבינו עד עכשיו את המסר שמסרנו להם, אנחנו נשלח להם מסרים נוספים". מוושינגטון הרחוקה שר הביטחון גם מאיים מצדו ודובר צה"ל שופך עוד שמן על המדורה. נוצר מצב שעלול להיות מסוכן ביותר. כנראה יש מישהו שרוצה להרחיב את העימות, להפוך אותו לעימות אזורי. 
       
       כפי שאני מסתכל ורואה את הדברים, לא קרה שום דבר חדש ביחסים עם סוריה. לא היתה שום התפתחות מיוחדת. הבעיה היא בממשלת ישראל, שנתונה במשבר עמוק ורוצה לייצא את המשבר שלה על-ידי הצתת המזרח התיכון. אני מזהיר מכך: כולם יסבלו. זה יהיה סבל גם ליהודים, גם לערבים, גם לסורים, גם לפלסטינים, גם ללבנונים. צריך לעצור את האיש המסוכן הזה, ראש הממשלה, ואת עושי דברו - הרמטכ"ל ושר הביטחון. תודה רבה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חברת הכנסת פולישוק, בבקשה. 
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, ברוכים הבאים לכל אורחינו מחו"ל, תודה על תמיכתכם, עצם בואכם חשוב לנו מאוד. 
       
       גם אני לעניין הכתבה, כתבה על הגמוניה נשית בפרקליטות, שפורסמה ב"הארץ". כתבה חצופה, פוגעת ומזיקה. דברי הבל, שלפיהם נשים בוכות ומקשקשות בעוד גברים הם המוכשרים והמנהלים הקשוחים, אין להם מקום בישראל 2004. הטיעון כי תהליך פמיניזציה של מקצוע מביא להפחתה ביוקרת המקצוע - טיעון שקיים, טיעון שקיים גם במחקרים - מוכיח כי החברה הישראלית עדיין שוביניסטית, שהרי לא חוסר כשרונן ויכולתן של נשים מביא להפחתה ביוקרת המקצוע; להיפך. הוכח כי נשים מנהלות - בכל מקצוע, לא רק מנהלות - משכילות יותר, משקיעות יותר ומוכשרות יותר, בהרבה מאוד מקרים, מהמקבילים להן מהמין השני. 
       
       המסקנה העולה מהכתבה האומללה הזאת, שאנחנו כחברה, נשים, ובמיוחד גברים, חייבים להמשיך בתהליכים של חינוך לשוויון בין המינים, להעדפה מתקנת במקומות העבודה ולהגברת המודעות לנושא הזה. לא צריך להגיע למצב של הגמוניה נשית במקצוע. לא זאת המטרה שלנו הנשים. לא טוב שיש רק מורות. צריך שיהיו משני המינים. גם בפרקליטות צריך משני המינים. המטרה היא להגיע לייצוג הולם ושוויוני בין שני המינים בכל מקצוע ובכל תפקיד.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה לחברת הכנסת פולישוק. לידיעה כללית, מאה מלים בקריאה סבירה זה דקה. בבקשה, חבר הכנסת בר-און.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראינו היום בעמוד הראשון של עיתון "מעריב" חבורה של נהנתנים, בוזזים, שודדים כספים מעובדים - - - 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       כמה הרווחת בתור עורך-דין? הרווחת יותר מהם. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       הרבה יותר מהם. 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       - - - 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       חבר הכנסת זחאלקה, הרווחתי ביום הרבה יותר מאשר כולם ביחד בחודש. אבל עבדתי. לא הייתי פרזיט, ולא התיימרתי לייצג עובדים ולהשבית משק כלכלי ולגרום לקופה הציבורית חסר של מיליארדים על מיליארדים שיצטרכו לקחת מהקצבאות. 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       - - - 

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, זה נאום בן דקה.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       הנאום יהיה בן דקה, ההפרעה תהיה בת דקתיים. 

היו"ר משה כחלון:
       
       אני מתחיל למנות לך מעכשיו.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       כך או כך, חבורת הבוזזים הזאת, שמתיימרת לייצג את העובדים המסכנים שבקושי מביאים את הכסף שלהם הביתה כדי  שיהיה להם מה לאכול ומה לשתות, הם – סליחה שאני מצטט את עצמי – כמו שאמרתי לא פעם אחת ולא פעמיים בחודש האחרון, מגש הכסף שעליו מבקשים להביא את מפלגת העבודה לעמיר פרץ. 
       
       לכן אני מרשה לעצמי לברך גם אותך, חבר הכנסת מצנע, קראתי שאתה שוקל לחזור למירוץ לראשות העבודה. אני מברך אותך על כך, תומך בך - - - 

מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       מה אתה עוזר לו?

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       - - - 

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת בורג, היית יושב-ראש, אתה יודע שזה לא נהוג – גם בעמידה, גם בנאום בן דקה. בבקשה לסיים, חבר הכנסת בר-און. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       חבר הכנסת בורג, קראתי היום שדיברת בישיבת ועדת הכנסת מ-09:00 עד 12:30. כך או כך, אני שמח על כניסתך המחודשת למירוץ, ואני מקווה שאתה ומתן וילנאי תעצרו את מסע הבוזזים הזה מלהשתלט על המפלגה החשובה שלכם. תודה.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה. חבר הכנסת אחמד טיבי. אחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאור, ואחריו – חבר הכנסת אברהם רביץ. 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הפיגוע שהיה באיסטנבול פגע באזרחים חפים מפשע, ועל כן הוא ראוי להוקעה, הן פוליטית והן מוסרית. 
       
       אני רוצה לדבר, אדוני היושב-ראש, על תופעה המתרחשת במגזר הערבי, ביישובים הערביים, של גביית חובות רשות השידור באמצעות הקצאת כוחות משטרה והצבת מחסומים ביישובים הערביים בחודש הרמדאן, ערב החג. הדברים האלה לוקים באטימות, בחוסר רגישות. לא יעלה על הדעת שרשות השידור תציב ולו מחסום אחד ביישוב יהודי בחג הסוכות, ואפילו בימי חול, כדי לגבות חובות.
       
       הנקודה השנייה היא המנהג הנפסד של הפסקת אספקת המים ליישובים שיש להם חובות, גם יישובים יהודיים וגם יישובים ערביים. אסור לתת לדבר הזה להתרחש, להימשך. 
       
       לכן, יש להוקיע כל מעשה של הצבת מחסום ביישוב כלשהו במדינת ישראל והפקעת רכב למישהו שיש טענה שהוא חייב. מי שחייב צריך לשלם, אבל המעשה הזה הוא מעשה נפסד, על בסיס אתני, כשלא יעלה על הדעת שבכוכב-יאיר, למשל, ליד טייבה, יציבו מחסומים.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מיכאל מלכיאור, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת אברהם רביץ.

מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לברך על התופעה המאוד מאוד ברוכה של קיבוץ נציגות כזאת נכבדה מיהדות צפון-אמריקה, למעלה מ-4,000 אנשים שהגיעו לירושלים וממלאים פה את בתי-המלון, וקודם כול, מתחברים לנושאים החשובים העומדים גם על סדר-יומנו וגם על סדר-יומם. אני מקווה שלא נצפה מהם להיות ממשלה ב' במדינת ישראל, ולעשות כל מה שממשלה א' נכשלת בו בתחום החברתי במדינת ישראל, כי הם לא יוכלו לעשות מה שהממשלה לא עושה.
       
       בנושא הזה אני רק רוצה להוסיף נתון מאוד מחריד שקיבלנו אתמול במשפט-הדמה שהיה בנושא: איך הפכו הילדים לנטל במדינת ישראל. המשפט הזה התקיים פה בכנסת, הוא נוהל על-ידי ילדים, והיה מרשים מאוד. קיבלנו נתון חדש, שבשנה שעברה עברו למעלה מ-33,000 ילדים מעשי התעללות פה במדינת ישראל. זה גידול של למעלה מ-400% בעשר שנים במדינת ישראל. לא היה דבר כזה מעולם. הייתי מצפה שכל המדינה תרעד בעקבות נתונים כאלה, וודאי משרד האוצר, ועדת הכספים וכל מי שאחראי לתקציבים לשנה הקרובה. 
       
       אני מקווה שאנחנו נתעשת ונהפוך שוב להיות חברה דמוקרטית ויהודית. 

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. הרב רביץ, בבקשה. 

אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, מה לעשות, גם זה קורה אצלנו. הדבר הזה קרה בדיון שקיימה המועצה הציונית ב"בנייני האומה" בירושלים. שר הפנים אברהם פורז נאם, ומהאולם נשמעה פתאום הערה לכיוון השר מצד אחת הנוכחות באולם, כי קיימת סתירה בדבריו. השר הפסיק את נאומו ופנה אל הגברת. את אשה דתית? שאל פורז. כן, היתה התשובה. ואז נשמע השר משיב לה, כי מאחר שכך הוא לא יוכל לדבר אתה באופן רציונלי. 
       
       לו היה השר פורז מברר יותר מי האשה הדתית, אולי היה שוקל פעם נוספת את השליפה המוזרה. הגברת מהקהל היתה עורכת-הדין דינה האן, סגנית יושב-ראש תנועת האשה הדתית "אמונה", מרצה בכירה לסטטיסטיקה וכלכלה באוניברסיטת בר-אילן, והיא איננה רציונלית. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       - - - 

אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       גם אתה מפריע לי?  במקרה היא גם רעייתו של מזכיר הכנסת אריה האן.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       - - - 

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת בורג.

אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       אני מבקש מאריה האן, שיתנצל בפני הגברת האן בשם הכנסת, שמוקיעה את דברי השר הזה. 
       
       למה בכלל מתכוון השר? הרי למעלה מ-50% מהחברה האנושית המתקדמת הם אנשים מאמינים. רוב אנשי המדע בעולם, לידיעתכם ולידיעת השר הנכבד, הם אנשים מאמינים. גם בעיתון "הארץ", שהתפרסמה בו הכתבה הזאת, התפרסמה, לפני שבועיים בערך, ידיעה בעמוד הראשון, ולפיה שני מדענים מפורסמים בארצות-הברית הגיעו למסקנה שאכן העולם איננו קדמון ויש בורא לעולם. והשר  מדבר רק עם אנשים רציונליים, דהיינו – לא דתיים. חבל שהוא לא פה. 

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אילן שלגי, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע, אחריו – חבר הכנסת מגלי והבה, אחריו – חבר הכנסת דהאמשה, ואחריו – חברת הכנסת לבני.

אילן שלגי (שינוי):
       
       אני מבקש להצטרף לחברי שתוהים על המאמר המוזר בעיתון "הארץ", עיתון לאנשים חושבים. ובכן, האנשים החושבים תוהים, תמהים, אינם מבינים מדוע התפרסמה כתבה כזאת, ועוד מפרי עטה של עיתונאית, ואנחנו מצפים שהעיתון ידע לאזן ולתקן.
       
       למדנו מפרסומים בעיתונות, כי במטוסי "אל על" טרם הותקנה מערכת הגנה נגד טילי כתף, הגם שפיתוח המערכת כמעט הושלם. הפרויקט מתעכב בגלל בעיות תקציב. משרד התחבורה לא העביר מספיק כסף לפיתוח מערכת ה"Flight Guard" על-ידי "אלתא", חברה-בת של התעשייה האווירית. 
       
       אני קורא מכאן לשר התחבורה להעדיף הקצבה זו על כל הוצאה אחרת, לוודא כי נעשה כל הנחוץ כדי להחיש את סיום הפרויקט ולהתקין את המערכת בכל מטוסי "אל על" והחברות הישראליות האחרות. תודה רבה. 

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, הדברים שנאמרו על-ידי קודמי, כולם מצביעים על עלייה ברמת האלימות, אם זו אלימות מילולית או אלימות פיזית, ואין לנו להתפלא, מאחר שהממשלה השלטת מאמצת את האלימות כמדיניות. אני לא מדבר על האלימות הצבאית. אלימות כלפי אזרחיה. זה המצב, שהוא תוצאה מיידית והכרחית מהחלטת שר הפנים הקודם, אלי ישי, להקפיא את הליכי איחוד המשפחות, ואשר קיבלה גושפנקה על-ידי שר הפנים הנוכחי. אלא שאפילו החוק אינו מונע את האפשרות של מתן אישורי שהייה זמניים. אבל, את משרד הפנים זה לא מעניין, והתוצאה היא שאפילו בחג הזה, חודש הרמדאן, פונות אלינו משפחות שבהן האמא ואחד הילדים הקטנים נמצאים בירדן והאבא והתינוק הנוסף נמצאים בישראל. אין יותר אלימות מקריעת המשפחה ומניעת איחוד התא המשפחתי. זה איננו חוקי, זה איננו תורם לביטחונה של מדינת ישראל.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה. אחריו -  חבר הכנסת דהאמשה.

מגלי והבה (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני ארבעה חודשים עמדתי כאן ובירכתי את הנווט הדרוזי הראשון. השבוע סיים את קורס שייטת-13 גם חניך דרוזי ראשון. אני מברך אותו ומברך את משפחתו, שעמדה לצדו. אני רואה בזה עוד נדבך בשילובם של הדרוזים השתלבות מלאה בחיי המדינה.
       
       מכאן אני רוצה לעבור לנושא אחר, והוא הנושא של ההענשה הקולקטיבית שמשתמשת בה "מקורות" לכ-160 נקודות יישוב בארץ, בצפון, במרכז ובדרום, כשכל עוונם של התושבים הוא שחלקם שילמו את מסי המים לרשות והרשות לא העבירה את הכסף ל"מקורות". התוצאה היא שהרבה בתי אב נותרו בלי מים לשתייה. אני החתמתי יותר מ-75 חברי כנסת ופניתי בקריאה גם לשר התשתיות הלאומיות וגם לשר האוצר ולשר הפנים, לקרוא ל"מקורות" ולשבת עם הרשויות כדי לפתור את הבעיה. אי-אפשר להשאיר את התושבים בלי מים.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על נושא העיקולים של רשות השידור, שכבר הועלה על-ידי חבר הכנסת טיבי. מה שכואב בעניין הוא, ששולחים הודעות של 5,700 שקל כסטנדרט, כמעט לכל התושבים, לרבות אלה שמתו, אלה שבחו"ל, אלה שיש להם  ילדים, אלה שמעולם לא היתה להם טלוויזיה. סוגרים את הרחובות. בשבוע שעבר זה היה בטייבה והיום זה בטירה, אתמול והיום. זה היה גם בערערה. פשוט מורידים את האדם מהרכב או מכל רכוש שיש לו ומעקלים אותו. היום זה קרה גם בטייבה וגם בטירה. 
       
       מה שכואב ביותר הוא שעושים זאת עכשיו, ערב החג - ואני פניתי, אגב, לשר הרווחה. היה נהוג שבערב החג משלמים את הקצבאות של הזקנים, קצבאות הביטוח הלאומי, יומיים, שלושה ימים, ארבעה ימים או שבוע לפני, כדי שלאנשים יהיה כסף לחג. אני מקווה שהסוכרייה הזאת אכן תינתן, ושהשר האחראי ידאג שישולמו הקצבאות ביום ראשון לכל המאוחר, בערב החג, ושהעניין הזה של העיקולים ייפסק. אין בעיה לגבות את החוב שמגיע, אבל לא בדרך הזאת, לא בברוטליות ולא בערב החג בערים המוסלמיות. תודה רבה, אדוני.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חברת הכנסת אתי לבני, בבקשה. אחריה -  חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו - חבר הכנסת אברהם בורג.

אתי לבני (שינוי):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי וחברותי, גם אני רוצה לדבר על הכתבה בעיתון "הארץ". אני החמישית או השישית, וחבל שרק חמישה או שישה חברי כנסת מדברים על זה. התכוונו שכולם ידברו על הנושא הזה, כי רק כשמדברים וחוזרים ומדברים על הנושאים האלה, אפשר להבין אותם, אפשר להפנים אותם, ואולי אפשר לעשות שינוי. 
       
       הבוקר הייתי בכינוס של נמ"ש -  נערות מובילות שינוי. לקחו נערות בכיתות י"א וי"ב, ובאמצעות  חינוך הן הבינו איך החברה מתנהגת כלפי נשים ואיפה אפשר לתקן.
       
       מהי גזענות? מדוע אנחנו אומרים שהמאמר הזה גזעני? כי לקחו קבוצה של פרקליטות, הטיחו בהן האשמות, נתנו להן תכונות "ביצ'יות", קבוצה קליקאית, קבוצה שרוקחת מזימות. זה בדיוק הדגם של גזענות וסקסיזם. כאשר פניתי לעורך העיתון ושאלתי אותו: מה זה, איך נותנים לפרסם כתבה כזאת? התשובה שלו היתה: מה יש? אסור להיות לא "פוליטיקלי קורקט"? כל עניין שנוגע לנשים זה "פוליטיקלי קורקט", והכתבה הזאת היא לא "פוליטיקלי קורקט". זה הכול עניין של מחוות כלשהן, קריצות, אופנות. וזה לא כך.  
       
       ועכשיו לכנסת אני רוצה לומר - - -

היו"ר משה כחלון:
       
       משפט אחד, בבקשה.

אתי לבני (שינוי):
       
       כן. הכתבה הסתיימה בציטוט של איזה פרופסור מירושלים, פרופסור שהוא מאוד בעייתי, שאומר שכל גוף שיש בו מעל 15% נשים, החשיבות שלו וההערכה הציבורית אליו יורדות. אז אני רוצה להפנות את תשומת לבה של כנסת זו, יש לכם 15% נשים – היזהרו.

קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       אתי, בראבו.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה.

אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כשקיבלה ממשלת ישראל את מפת הדרכים, היא הוסיפה 14 הסתייגויות. הראשונה בהן היא, שכדי להתקדם בתוכנית צריך שישרור שקט מוחלט ושהרשות הפלסטינית תילחם בטרור ותפרק את ארגוני הטרור. הנה, היו כמה שבועות שבהם לא נרצחו יהודים; לא שלא ניסו, אבל אצלנו, שלום נמדד במבחן התוצאה ולא במבחן הכוונה. ושוב החלו הפטפוטים על ה"הודנה", ו"הודנה", כידוע לכולנו, אינה מלחמה בטרור אלא מתן פסק-זמן להתארגנות, להתחמשות ולשיפור טווח ה"קסאם".
       
       הבוקר נהרגו שני חיילי צה"ל, והפטפוטים על ה"הודנה" לא חדלו לרגע. האם הממשלה מתכוונת לעמוד על ההסתייגויות שלה עצמה ממפת הדרכים, או שגם הם יקפלו אותנו?

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אברהם בורג, ואחריו - חבר הכנסת איוב קרא, הרב אייכלר, חבר הכנסת מצנע.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, לצדם של הדברים העומדים ברומו של עולם, שנדונו כאן בחצי השעה האחרונה, אני מבקש לדבר על משהו שהוא בתשתיתו של עולם ולא ברומו של עולם. היתה בלבי טרוניה על נשיאות הכנסת, שלא יזמה או לא אישרה דיון באלימות שהיתה כלפי מורה בבית-הספר בקריית-מלאכי. כל הדיבורים הגדולים האלה על החברה ולאן היא הולכת ומאיפה היא באה ומדיניות וכיבוש וכל הדברים הנפלאים האלה - בסופו של דבר המקום שבו חברה קורסת הוא בית-הספר. המקום שבו חברה נבנית הוא בית-הספר. 
       
       מערכת פוליטית, ציבורית, אנושית, חברתית, שלא מגיבה בקול צעקה גדול על מצב שבו תלמידים  - ואני רק מצטט, אני לא הייתי שם ואינני יודע - עושים ניסיון ללינץ' במורה, ומורה יושב בפאתי הפרוזדור ובוכה בדמעות שליש על המכות שהוא קיבל ועל הנזקים שקרו לו - שלא תצפה שיהיו פתרונות גדולים נורא בכל הנוגע ליחס שבין נשים לגברים וליחס של התקשורת כלפי הפרקליטות וליחס של המדינה כלפי המיעוט הלא-יהודי שבקרבה. 
       
       הכול מתחיל בבית, נמשך בבית-הספר, ואחרי כן מגיע אל המדינה. אם בשני המקומות הראשונים זה לא עובד, זה לא יעבוד בשום מקום אחר. תודה רבה.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת הרב ישראל אייכלר.

איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, אני רוצה לגנות בכל מאודי את הפיגוע שהיה הבוקר. 
       
       שנית, אני חושב שהדברים שהועלו פה היום מאוד חשובים, אבל מה שמדאיג אותי כחבר כנסת מן השורה זו האלימות שהולכת ומתפתחת, לרבות סמים, גנבות, פריצות וכו', שהיום נמצאת בעלייה כמעט בכל מקום בכל הארץ.
       
       השבוע נפגשתי עם קבוצה מאזור השרון, שחד-משמעית אמרו לי, שייתכן שנצליח במהלכים הביטחוניים-מדיניים, אבל במצב שבו נמצאת החברה, כשאין שוטרים לטפל בדברים שנוגעים לחיינו היומיומיים, שהם הדברים הכי חשובים - אנחנו יכולים להבין כל דבר ולנסות להיתקל בכל דבר כדי להביא את הישועה והבשורה הטובה. אנחנו לא יכולים להבין שאנשים גונבים, פורצים, בונים ללא רשיון בכל מקום כמעט ברחבי הארץ,  בטענה שאין מספיק כוח-אדם במשטרה כדי לטפל בזה. אני חושב שהעלייה בשימוש בסמים בקרב המגזרים השונים, עולים, דתיים, ערבים, בכל מקום, היא רק סימן לפריצות, לעוד דאגה מבחינה חברתית-כלכלית. 
       
       אני מציע לבית הזה להתאחד סביב הסוגיה החברתית. אתם מדברים על הרבה דברים, אבל הנושא החברתי נזנח, וחשוב מאוד שניתן את הדעת על כך, שניתן גושפנקה למלחמה הזאת בכל מקום.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת הרב ישראל אייכלר, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת מצנע, חבר הכנסת יהלום, חבר הכנסת כהן.

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, העיצומים במגזר הציבורי פוגעים יום-יום במאות אלפי אזרחים שנזקקים לשירות הציבורי. לעובדים יש זכות להגן על זכויותיהם, אבל מה קורה עם זכותם של אזרחים שחייבים מסים ואינם יכולים להסדיר את העניינים שלהם? הגבייה השלטונית נמשכת ללא הרף, חשבונות הבנקים מעוקלים, שיקים חוזרים, ההוצאה לפועל עובדת, אבל הפקידים שחייבים לקבל את האזרח ולהסיר את העיקול אינם עובדים. אותו דבר במשרדי הטאבו. מעכבים קניית דירות, הוצאת משכנתאות לזוגות צעירים ולאנשים שבונים דירות, והנזק שנגרם למשק נאמד במאות מיליוני שקלים ואין עוזר. אלפי אנשים לא יכולים לקבל דרכונים. מעכבים להם ויזות בשגרירויות, תעודות לידה, תעודות זהות. 
       
       פניתי ליועץ המשפטי לממשלה להורות על אי-חוקיות הפגיעה באזרח על-ידי עובדי מדינה. ביקשתי להקים לפחות ועדת חריגים, כמו בלשכת רישום האוכלוסין, שגם הם "מפוצצים" בבקשות דחופות. עדיין לא קיבלתי  תשובה מהיועץ המשפטי, ואני קורא ליועץ המשפטי לממשלה, מר רובינשטיין, לחייב מייד לפתוח ועדת חריגים בכל משרד ממשלתי שנמצא בעיצומים, או לפחות לעשות הפסקות קצרות בעיצומים בכל המגזר הציבורי. תודה רבה.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עמרם מצנע, בבקשה.

עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       אתמול נחשפנו לעובדה שמערכת הביטחון טעתה בעניין הקמת הגדר. הטעות הקטנה הזאת של תוואי לא מתאים, מכל מיני סיבות, עולה למשלם המסים יותר מ-80 מיליון שקל. אני קורא כאן והיום לממשלת ישראל לחזור בה מהחלטותיה, מאחר שהטעויות הבאות יעלו מיליארדים למשלם המסים הישראלי, שכן הגדר שבונים היא גדר פוליטית ולא גדר ביטחונית, כפי שראוי שיבנו, וכל טעות כזאת עולה בסופו של דבר עשרות, מאות מיליונים ואפילו מיליארדים של שקלים.
       
       בסוף דברי אני רוצה להעיר לחבר הכנסת יורי שטרן: חיילים הם לוחמים והם נופלים על משמרתם. הם נהרגים על משמרתם ולא נרצחים. הבוקר נהרגו שני חיילים על משמרתם, עם כלי נשקם בידיהם. המלה "נרצחו" מביאה זלזול מסוים בעמידתם ובלחימתם של חיילי צה"ל. יהי זכרם ברוך.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אם נהרגים במלחמה, לא על-ידי  רוצחים בני עוולה, אלא רוצחים, רוצחים - - -

עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       - - -

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת שאול יהלום, בבקשה, ואחריו - חבר הכנסת אליעזר כהן.

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, אם הוזכרו החיילים וכבר עמדנו דום לזכרם, אז נעמוד ונאמר שוב שהכנסת אבלה עם המשפחות. 
       
       אני רוצה לשבח מכאן את החלטת היועץ המשפטי לממשלה, שפנה לבית-המשפט העליון בבקשה לדון דיון מיוחד בנושא של "ג'נין ג'נין". יש גבול לאטימות של בית-המשפט העליון, כאשר בגלל חופש הביטוי - אין כאן שום חופש ביטוי - הוא מתיר להקרין סרט שיכול לשמש את אויבי ישראל בתעמולה, בעת שאנחנו נמצאים לא רק בתקופת מלחמה מתמשכת, אלא מדובר זה עתה במצב שבו חיילי צה"ל, שעשו את שלהם, הקריבו את היקר להם ביותר, זוכים לבמאי שבונה סרט שהוא שקרי ובא להשמיץ את מדינת ישראל. 
       
       החלטת בית-המשפט העליון טעות היא, ובמשהו-במשהו מנסה היועץ המשפטי לממשלה לתקן אותה, ואני קורא מכאן לנשיא בית-המשפט העליון לקבל את בקשתו לערוך את הדיון הנוסף. תודה.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אליעזר כהן, ואחריו - חבר הכנסת אופיר פינס. יסגור את הרשימה, אם יהיה כאן, חבר הכנסת דניאל בנלולו.

אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, אתמול הופצו בכל בתי ישראל ניירות על הסכם ז'נבה, שנתמכו ומומנו על-ידי ממשלות באירופה. אני רוצה לראות מי יחלק בצרפת או בגרמניה ניירות שידובר בהם על שינוי גבולות צרפת וגרמניה; מי יחלק ניירות שיחלקו לחצי את פריס ואת ברלין, כל מיני חלוקות כאלה ואחרות, ואיזו מדינה באירופה תרשה למישהו להכניס ניירות כאלה למדינה שלה.
       
       ידידי רוני בר-און, גם אני קורא את "הארץ" כחומר מודיעין - מה האויב אומר וחושב ומדבר. 
       
       לידידי חבר הכנסת שלגי, על העניין של מערכות נגד טילים במטוסים, אין לך מושג כמה שר התחבורה עובד על זה. הוא דוחף כמה חברות, לא רק את "אלתא", אני לא רוצה להיכנס לפרטים בעניין מסיבות מובנות. ישראל תוביל גם בנושא הזה.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אופיר פינס, ואחריו - חבר הכנסת דניאל בנלולו.

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, שתי הערות קצרות: האחת, לגבי נשים ופרקליטות. כנסת ישראל – מחר, אגב, יש דיון בוועדת הכנסת, חבר הכנסת רוני בר-און, בדיוק בנושא הזה. ועדת החוקה של הכנסת פונה ומבקשת מפרקליטת המדינה לבוא ולמסור בפניה את גרסתה. לא משנה אם אתה תומך בכך או מתנגד. הממשלה לא מאפשרת לה להגיע. כנסת ישראל יכולה לעשות שמיניות באוויר, סליחה על הביטוי, ולא עוזר לה, כי יש סעיף בתקנון שאומר ששר תמיד יכול להחליף פקיד. אני מקווה מאוד שמחר תיווצר הסכמה רחבה, שהתקנון הזה מוכרח להשתנות אם אנחנו רוצים למלא את תפקידנו כהלכה.
       
       הערה שנייה בקצרה, וטוב שחבר הכנסת בנלולו יעלה אחרי, כי הוא ירצה לענות: אני לא רוצה לחסום את ראש הממשלה בשום נסיעה, וגם עכשיו הוא נסע לאיטליה ואני מקווה שהוא יעשה את שליחותו נאמנה. מה פתאום אתם מוסיפים 5 מיליוני שקלים בחודש נובמבר לתקציב הנסיעות של ראש הממשלה? בקרוב נגמרת השנה. 5 מיליוני שקלים, אתם יודעים כמה מאות אנשים יכולים לנסוע לחו"ל ב-5 מיליוני שקל? אני מביא בחשבון את הביטחון, אבל אני גם ראיתי איזו פמליה נסעה אתו לכל המקומות. חברים, קצת צניעות בימים האלה לא תזיק לאף אחד.

קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       כמה נסעו להודו?

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת דניאל בנלולו.

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, ידידי חברי הכנסת, אני פשוט המום. אתמול היה לנו פה ויכוח קשה מאוד בין הקואליציה לבין האופוזיציה וחברי הכנסת הערבים על המדיניות ועל כל הבעיות הכלכליות של הממשלה, ואני פה צעקתי והתעצבנתי וצעקתי: די לטרור, די לפיגועים, והנה, שוב הבוקר אנחנו מגלים פיגוע. לא ראיתי פה חבר כנסת אחד מהערבים שיבוא ויגנה את הדבר הזה ויאמר לממשלה איך אנחנו מפסיקים את כל הפיגועים האלה. לא מעניין אותם. לא רק כאן בארץ. שימו לב מה קורה. גל האנטישמיות חזר בכל העולם. שלשום או אתמול אנחנו רואים בעיתון מקומות שלא כדאי לנו ללכת לבקר בהם. אנחנו גמרנו, נצורים במדינה הזאת ולא יכולים לצאת החוצה.
       
       לכן, אני קורא לחברי, חברי הכנסת הערבים, לבוא לכאן, להתלכד כולנו, להפסיק עם החלוקה הזאת של הסכם ז'נבה. אני לא יודע מאיפה מביאים את הכספים האלה. שייתנו אותם לדברים אחרים, כדי לעצור את הטרור, לעצור את הפיגועים. לזה אני מבקש. תודה רבה.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. אנחנו סיימנו את הנאומים בני דקה.


התגברות האנטישמיות בעולם והפיגוע בבתי-הכנסת באיסטנבול;
       [על-פי סעיף 86(א) לתקנון הכנסת.]
נאומו האנטישמי של ראש ממשלת מלזיה וטרפוד ההודעה על גינויו על-ידי נשיא צרפת
       ["דברי הכנסת", חוב' א', עמ'  5441.]
       
היו"ר משה כחלון:
       
       אנחנו עוברים לדיון משולב בנושאים: התגברות האנטישמיות בעולם והפיגוע בבתי-הכנסת באיסטנבול, של חברי הכנסת גילה פינקלשטיין, אחמד טיבי, אברהם הירשזון, מאיר פרוש, נסים זאב, טלב אלסאנע, אתי לבני, אפרים סנה ואריה אלדד - הדיון על-פי סעיף 86(א) לתקנון הכנסת; נאומו האנטישמי של ראש ממשלת מלזיה וטרפוד ההודעה על גינויו על-ידי נשיא צרפת – דיון בעקבות הצעות לסדר-היום של חברי הכנסת מיכאל נודלמן וניסן סלומינסקי. תפתח את הדיון חברת הכנסת רוחמה אברהם, בבקשה. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, "אנטישמיות" – המלה עצמה מצמררת. כששומעים את המלה הנוראה, מייד מתעורר אצלנו זיכרון של סבל, זיכרון של פרעות בעם היהודי לדורי דורות. חשבנו והאמנו שעברה חלפה לה מן העולם השנאה לעם היהודי באשר הוא. חשבנו והאמנו שיהודים לא יסבלו עוד בשל יהדותם, והשבוע יהודים נרצחו רק בשל כך. חשבנו והאמנו שעם תקומת מדינת ישראל, מדינת העם היהודי, יימחק לנצח סבלו של העם היהודי והמלה הנוראה הזאת תהפוך לזיכרון עמום.
       
       רבותי חברי הכנסת, האנטישמיות ותקיפת היהודים חוזרת ומוצאת עצמה כעמדה לגיטימית במסווה של תקיפת ישראל ועמדותיה המדיניות. 
       
       בימים האחרונים, כמעט מדי שבוע, אנו מקבלים ידיעות על התפרצות אנטישמיות כזאת או אחרת במדינה כלשהי: הסקר האירופי שבו כ-60% מן הנסקרים רואים את ישראל כסכנה הגדולה ביותר לשלום; הצתת בית-ספר יהודי בפריס; דברי הבלע האנטישמיים של ראש ממשלת מלזיה ושל המלחין היווני תיאודורקיס; והנורא מכול, בשבוע האחרון - הטבח במתפללים בבתי-הכנסת באיסטנבול ובעוברי האורח שהזדמנו לסביבת בית-הכנסת. בהזדמנות זו אני רוצה לשלוח תנחומים למשפחות האבלות בטורקיה, וגם מהיום, ואיחולי החלמה מהירה לפצועים. 
       
       רבותי חברי הכנסת, זו רשימה קשה, והיא לא קצרה. אלה אירועים רק של השבועיים האחרונים. קדמו להם פיגועי טרור בבתי-הכנסת בתוניס ובמרוקו, חילול קברים והתבטאויות אנטישמיות שונות. והיום, התופעה הנוראה הזאת לובשת תחפושת חדשה במסווה של מונחים המוסכמים על כולם, כמו חופש הביטוי, כמו זכויות האדם, ועוד מושגים כאלה ואחרים. עבורם, מלחמת המגן שלנו מול הטרור הרצחני היא רק תירוץ. לשיטתם, ליהודי אסור להתגונן. יש לו רק תפקיד אחד בהיסטוריה האנושית – להיות קורבן.
       
       במישור האקדמי, התקיפה הבוטה של יהודים וישראל הפכה לנחלת רבים. זאת ועוד, מרצים וחוקרים משווים את מדיניות ישראל בשטחים למשטר האפרטהייד ששלט בדרום-אפריקה, וחלקם אף פועלים להחרמת חוקרים ישראלים. הפעילות בקרב הסטודנטים הפרו-ישראלים כמעט ואינה מורגשת, ומאידך גיסא, פעילות ההסברה הפלסטינית גואה, דבר המחזק את דיווחי התקשורת העולמית החד-צדדית.
       
       רבותי חברי הכנסת, כשהאמינו שמחלת האבעבועות השחורות נעלמה, הפסיקו לחסן, וכשנתגלתה המחלה שוב, המליצו לחזור לחיסונים. האבעבועות האנטישמיות חוזרות ומופיעות במסווה של תקיפת ישראל ועמדותיה המדיניות בתירוץ, אני חוזרת, של הגנה על זכויות האדם, ועל כן יש לחסן ולהתחסן.     
       
       בעולמנו המושתת על תקשורת מהירה, על גלובליזציה מתרחבת והולכת ועל התפשטות הטכנולוגיה, האם אנחנו יודעים לנצל את כלי התקשורת ולרתום אותם למאבק נגד האנטישמיות? האם אנחנו בטוחים שהאנטישמיות שהשתוללה בתקופת מלחמת העולם השנייה היא נחלת העבר? 
       	
       רבותי חברי הכנסת, צדק הרצל כשצפה את הידרדרות האנטישמיות, אם כי קשה היה, גם בכושרו הנבואי, לחזות את זוועות השואה, ולכן הוא הדגיש את העבודה המדינית הדחופה, ועלינו ליישם את זה יום-יום, שעה-שעה, היום יותר מבעבר. 
       
       עלינו להפנים, בניגוד לניסיון העבר, שהמגמות הללו צופנות בחובן סכנה קיומית גדולה לעם ישראל בגולה ובביתו של העם היהודי במדינת ישראל. עלינו ללחום באנטישמיות מבחינה חינוכית ומוסרית. עלינו ללחום באנטישמיות מבחינה מדינית והסברתית. עלינו ללחום באנטישמיות מבחינה פוליטית ומשפטית. עלינו להיות ערים לכל מאפייני האנטישמיות, גם בתחפושתה החדשה. עלינו ליצור בעולם אווירה של סולידריות יהודית. עלינו להפעיל את מירב המאמצים בתחומי ההסברה והתקשורת העולמית יום-יום, שעה-שעה, ולכנס את כל מנהיגי העולם כדי ללחום נגד התופעה ולמגר אותה כליל. 
       
       בהזדמנות זו אני מחזקת את ידיו של נשיא צרפת ז'אק שיראק, שקיים אתמול פגישת חירום ממשלתית וגם נפגש עם ראשי קהילת יהודי צרפת כדי לדון בתופעת האנטישמיות בצרפת. מהלך זה הוא מהלך חשוב והוא משדר מסר נחרץ, שהאנטישמיות מאיימת על כל העולם החופשי.
       
       אני קוראת לכל חברי הבית לעמוד לימין הקהילות באשר הן, לחזק אותן ולתמוך בהן באומר ובמעש. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אין מחלוקת שיש ליצור דרכי הגנה ראויות ליהודי התפוצות מול איומים של סכנת קיום יומיומית והתמודדות ממושכת עם תופעות השטנה. 
       
       בימים אלה, שבהם אנו מציינים את עליית הביל"ויים, חשוב יותר מתמיד לעודד את יהודי העולם לעלות לארץ ולהשתקע בה. אני קוראת ליהודי העולם את הקריאה הכתובה במגילת העצמאות: "אנו קוראים אל העם היהודי בכל התפוצות להתלכד סביב היישוב בעלייה ובבניין". 
       
       אני קוראת ליושב-ראש הכנסת, לחברי הבית ולמדינות העולם, לנקוט את כל האמצעים הפוליטיים וההסברתיים כדי למנוע ולמגר את התפשטות גל האנטישמיות הגואה בעולם. תודה רבה.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת הרב אברהם רביץ, בבקשה.
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בתוך סוגיה בלתי פתירה לחלוטין מבחינת הבנתה. אנחנו חיים ונמצאים היום בתוך הגלים שהיינו קוראים להם: שנאת עולם לעם עולם. 
       
       האנטישמיות, חברת הכנסת רוחמה אברהם, הפירוש הפשוט ביותר שלה הוא: שנאת עמים ליהודים. לאחר תקופה ארוכה מאוד, רק לפני כ-150 שנה, התחילו לקרוא לשנאה הזאת בשם נרדף "אנטישמי". זה לא מדויק, כי אותה שנאה איננה רודפת את כל העמים השמיים. פעמים חלק מהעמים השמיים מתחברים אל השונאים למיניהם. אנחנו עוסקים בשנאת עולם לעם עולם. השנאה הזאת מפעפעת והתחילה בעולם העתיק ביותר. היא באה לידי ביטוי על-ידי יחידים, ולאחר מכן על-ידי עמים שלמים אשר רדפו את העם היהודי לדורותיו. 

       אני רוצה לומר מלה בעניין הניסיון המסוכן, לפי דעתי, לומר שאנחנו נמצאים בתקופה שלנו באנטישמיות חדשה – היתה אנטישמיות, אבל כיום האנטישמיות היא חדשה. האנטישמיות איננה חדשה. אנטישמיות היא אנטישמיות היא אנטישמיות. אותה שנאה מהלכת כמפלצת נגד העם היהודי, יחידיו והעם כולו, לאורך כמעט כל הדורות, או כל הדורות הידועים לנו. אבל היא פושטת צורה ולובשת צורה, היא מחפשת את ההצדקה, כביכול, שיכולה להצדיק את השנאה בתקופה זו או אחרת בחברה האנושית. 
       
       כמה גלי שנאה פרצו כיוון שהעם היהודי הוליך את הקומוניזם בעולם? כמה עשרות מיליוני בני-אדם נהרגו, ויהודים הוגלו, וסיביר נבנתה על גלי השנאה הזאת? - קומוניזם. כמה גלי שנאה ורצח ושפיכות דמים היו על כך שהיהודים עשירים? הם קפיטליסטים, ועל כך באה שנאה תהומית. ולאורך כל הדורות, כל מה שחיפשו הוא את התירוץ המתאים, שיוכל ללכד המונים מסביב לשנאה הזאת. מה היתה שנאתו של חמלניצקי, שהרג ביהודי רוסיה ומדינות קרובות, ללא הסבר, ללא סיבה, ללא טעם? חוקרים למיניהם כבר כתבו גיליונות וספרים רבים, אולי כדי להסביר מה היא השנאה, מדוע. כמה אישים מפורסמים בעולם בהומניות שלהם היו שונאי יהודים? 
       
       אינני רוצה לקרוא רשימה ארוכה שהכנתי לצורך הדברים כאן, אבל מי לא קרא את סיפוריו של מארק טוויין? מי לא נהנה מהם? האיש היה אנטישמי. וכן הלאה וכן הלאה. השנאה הזאת היא בלתי מובנת, והאמת היא שאנחנו אף פעם לא ידענו מה לעשות כדי לרצות את השונאים למיניהם. כל מה שעשינו היה בעוכרינו. והנה עברנו את השואה – על מה היתה השנאה שם? מעורבבת מאוד. הרגו רק את העשירים? את עניי עמך רצחו, שרפו, העלו על מוקד. וגם את המשכילים, את אלה שתרמו לעמים הגדולים. שנאה מבולבלת של מטורפים תרבותיים באירופה המתקדמת. 
       
       ומה היום? היינו עניים, היינו עם ללא ארץ, ללא שלטון עצמאי, ללא עצמאות, ושנאו אותנו בשל כך. והנה היום, מה שרוצים לומר "האנטישמיות החדשה" זה דווקא משום שיש לנו ארץ משלנו, זה דווקא משום שיש לנו עצמאות משלנו, וזאת הסיבה לשנאה. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       גם מפני שאנחנו מעזים לנצח. 
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       גם בגלל זה, ובוודאי גם אם, חלילה, אנחנו מפסידים. 
       
       "זכר ימות עולם" – זוהי שנאה של ימות עולם – "בינו שנות דר ודר" – כל דור יש לו המבט שלו, ההבנה שלו, אבל הוא איננו מתנתק מימות עולם, הוא חלק מהפרספקטיבה הכללית של השנאה הכללית של עמים יחידים, לא כולם. היו ויש שלא מבני עמנו אנשים שאוהדים ואפילו אוהבי ישראל, והם מתגלים מפעם לפעם בתוך כל המדמנה הזאת של השנאה. 
       
       אני חושב שהמשכו של הפסוק בשירת "האזינו": "שאל אביך ויגדך זקניך ויאמרו לך. בהנחל עליון גוים בהפרידו בני אדם" – כאשר כל אומות העולם, כל אחת קיבלה מדינה משלה – "יצב גבלת עמים למספר בני ישראל. כי חלק ה' עמו יעקב חבל נחלתו". 
       
       אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, במה שנמצא בתלמוד, במסכת תענית דף י"ח. מסופר שם: פעם אחת נגזרה גזירה על ישראל – זה היה על-ידי הרומאים – "שלא יעסקו בתורה ושלא ימולו את בניהם ושיחללו שבתות. מה עשה יהודה בן שמוע וחבריו?" – אלה היו רבי העם – "הלכו ונטלו עצה ממטרוניתא אחת, שכל גדולי רומי מצויין אצלה. אמרה להם: בואו והפגינו בלילה. הלכו והפגינו בלילה. אמרו: אי שמים, לא אחיכם אנחנו, לא בני אב אחד אנחנו, לא בני אם אחת אנחנו? מה נשתנינו מכל אומה ולשון שאתם גוזרים עלינו גזירות רעות? וביטלום" – והם ביטלו את הגזירה הזאת – "ואותו יום עשאוהו יום טוב". 
       
       הייתי בדילמה גדולה מאוד, כי כביכול אנחנו לוקחים על עצמנו את האשם של מה שהם אומרים עלינו כי אנו מתנשאים, אחת התשובות לשנאת עולם. אבל מה היא האמת? האמת היא שהם גילו מסירות נפש להמשיך את המסורת, להמשיך את לימוד התורה, למול את ילדינו ולשמור על שבתותינו, והלכו היהודים ואמרו להם: הרי אחים אנחנו, בני אב אחד אנחנו. ואז ביטלו את הגזירה. 
       
       אני חושב שסוד הדברים - וסליחה שאני אומר לכם, חברי הכנסת, אני אומר זאת לעצמי - הוא בכך שאם אנחנו נמשיך להיות אומה שתעמוד על הכבוד שלה כשליחי הבורא שבחר בנו, לא  כיוון שאנחנו חכמים, לא כיוון שאנחנו טובים, אלא הוא בחר בנו כדי לקדש את מצוותיו - אז אולי תבוא, בעזרת השם, פדות וישועה לעם ישראל. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       אמן. חבר הכנסת מיכאל נודלמן, בבקשה.  אחריו - חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.
       
מיכאל נודלמן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גל האנטישמיות שעלה לאחרונה בכל העולם הפך למגמה שמזכירה את אירועי שנות ה-30 בגרמניה. זו אותה גזענות שגרמה לפריצת מלחמת העולם השנייה ולשואה; אותה גזענות שגזלה חיים ממיליוני אנשים, ולא רק יהודים. שישה מיליוני יהודים עברו לעולם אחר. זו מלחמה שעלתה לאנושות בחייהם של כמעט 50 מיליון איש.
       
       בשבת שעברה כולנו הזדעזענו מהפיגוע באיסטנבול. לא פחות מזעזעת היתה שרפת בית-הספר היהודי בפרבר של פריס. זה רק חלק מרשימה ארוכה של אירועים אנטישמיים אלימים שאירעו השנה. עוד טריים הזיכרונות מהפיגוע בקניה, עוד מתפללים אנחנו כי סוכלו ניסיונות הפיגוע נגד בית-הכנסת החדש במינכן ומוסדות יהודיים בקזבלנקה. 
       
       מצמררת לא פחות גם כמות ההתבטאויות האנטישמיות שהושמעו בעולם, ממלזיה ועד יוון. נורא מכול הוא כי התבטאויות אלה מופיעות בכל מקום, מבתי-קברות ובתי-כנסת, אתרי אינטרנט ואמצעי תקשורת אחרים, ומפי אישים פוליטיים שמתפרסמים בכל כלי התקשורת העולמית הממוסדת. רשימת האירועים האנטישמיים מוכתרת בסקר של האיחוד האירופי, שסיווג את ישראל כארץ שמסכנת את שלום העולם. מדינה דמוקרטית, פתוחה, קטנה, מסכנת את שלום העולם.
       
       מפתיע לא פחות הוא הסקר מאיטליה, שהתפרסם במקביל לסקר הכלל-אירופי, ולפיו רוב הציבור היה רוצה לסלק את היהודים מהמדינה וחושב שהשואה היא המצאה של יהודים. גם באזור שלנו שמענו דברים כאלה. קרובינו, שעברו את השואה, מכירים התבטאויות מסוג זה היטב. מיליוני אנשים שילמו בחייהם כדי שהן לא יישמעו יותר. 
       
       פרופסורים מאוניברסיטאות הפכו למגיני טרור והם משתמשים בנשק אינטלקטואלי אנטי-יהודי, אנטי-ציוני ואנטי-ישראלי. כמו שאמר, וצדק, שר החוץ שלנו, שרשרת האירועים האחרונה מראה כי האנטישמיות המילולית הפכה לטרור פיזי. לצערי, אנחנו התעוררנו מאוחר מדי. גל האנטישמיות התחיל לא בשבת שעברה, לא לפני חודש ולא לפני שנה, שהיתה בעצם שנת שיא בכל הקשור לביטויי אלימות אנטישמית ברחבי העולם. 
       
       אני מסכים שהאנטישמיות הנוכחית שונה מהאנטישמיות שהיתה קודם, זו שידענו ברוסיה ובכל העולם. זו אנטישמיות נגד מדינת ישראל, וכל יהודי באשר הוא נתפס כאזרח ישראלי, ובגלל זה הוא צריך לחיות בעולם אחר. 
       
       בשנת 2002 נמנו 311 אירועים אנטישמיים - ב-56 מהם עשו שימוש בנשק חם או באמצעי חבלה, 255 אירועים אלימים כגון הצתות. וזה עוד בלי להתחשב בזה שלא סופרים את כל העלבונות המילוליים במקומות ציבוריים, את אתרי השנאה באינטרנט ואת הלעג בכותרות העיתונים. 
       
       מה שקורה בעצם הוא, שבעקבות כישלון מערכת ההסברה שלנו כל יהודי בעולם נתפס היום כאגרסור, ללא קשר להשתייכותו לישראל. אירופה חייבת לדעת, כי גל האלימות  האחרון כלפי היהודים מחזיר אותנו וגם את אירופה לרעיונות השמדת העם, שמתפשטים בדומה למגפת הדבר. 
       
       אני טוען שמי שחושב שהכול נגמר רק ביהודים, טועה. דוגמה לכך היא איך הגיע היטלר לשלטון - התחיל ביהודים ואחר כך עבר לפולנים ולכל העמים שהיו באירופה. 
       
       כאן בישראל קשה לנו להעריך את גודל התופעה  ואת ממדיה. אף  שאנחנו רגילים לחיות בחשש מתמיד מפיגועים, קשה לדמיין איך חש יהודי באירופה שנדרש להוריד כיפה לפני יציאתו לרחוב, או איך מסתירים התלמידים היהודים בבתי-הספר את מוצאם כדי שלא לחוות קיפוח מצד המורים והילדים. 
       
       המגמה הנוכחית של האנטישמיות תפסה תאוצה, וזה מסוכן ביותר. אמירתו של מנהיג דת מוסלמי במקום אחד, דברי ההסתה של פרופסור אנטישמי מאחת האוניברסיטאות בעולם והתבטאויות של אחד מהמלחינים הידועים ביוון, מביאים לביטויי שנאה, להתפרצויות אלימות ולפיגועי טרור בקצה השני של העולם. 
       
       ארץ כה קטנה כמו ישראל לא יכולה להרשות לעצמה להיות מוקפת אויבים. אנחנו חייבים לשתף פעולה עם קהילות יהודיות, אנשי פוליטיקה, תרבות ודת ברחבי העולם ולשפר את מערכת ההסברה כדי להשתיק את ביטויי האנטישמיות, מפני שזו היא כבר שאלת קיומנו. 
       
       העם שלנו עבר את טרבלינקה, אושווינצים, באבי-יאר, והעם שלנו חי. אני בטוח שמי שמבשל אנטישמיות, מי שמבשל טרור נגד העם שלנו, לא יצליח ומקומו יהיה במקום של כל האנטישמים בעבר. תודה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, בבקשה. 

       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
היו"ר משה כחלון:
       
       הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה. 
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הספורט (תיקון מס' 5), התשס"ד-2003, של חברות הכנסת זהבה גלאון ואורית נוקד, שהועברה מהוועדה לקידום מעמד האשה. תודה רבה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. 

       
התגברות האנטישמיות בעולם והפיגוע בבתי-הכנסת באיסטנבול;
נאומו האנטישמי של ראש ממשלת מלזיה וטרפוד ההודעה על גינויו על-ידי נשיא צרפת
       
היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, בבקשה. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו עדים לגל גדול של אנטישמיות. זה אולי התחיל בדבריו של שר החוץ ממלזיה, שאני עוד אצטט מהם - - - 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       ראש ממשלת מלזיה. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       ראש ממשלת מלזיה, והמשיך ביוון עם מלחין גדול, בבית-ספר יהודי בצרפת, שתי מכוניות נפץ בבתי-כנסת בטורקיה. ושמעתי אומרים: אתם אשמים. אתם אשמים, אתם כובשים, אתם מתנהגים באכזריות, תצאו מהשטחים, הכיבוש המשחית, תצאו מהשטחים והכול יהיה טוב. אני שומע יהודים טובים, יפי-נפש, שגם הם מדקלמים  את הדבר הזה, כאילו הכול תלוי בשני דברים: דבר ראשון, שנצא מהשטחים הארורים ונפסיק להיות כובש, ואז נמצא חן בעיני כולם; דבר שני, שנהיה עם נאור. יש כאלה שכבר הרבה זמן מנסים להוביל אותנו בכיוון של עם נאור; לנסות ולהידמות לראשי המדינות הנאורות באירופה, ואם כך נהיה כולם, יאהבו אותנו ויותר לא תהיה אנטישמיות. 
       
       האם זה נכון? האם הטיעון הזה לא מצחיק? האם זה לא חוזר על עצמו? האם האנטישמיות באמת נולדה ב-1967? לאורך כל ההיסטוריה של העם היהודי היתה אנטישמיות. לא היו לנו השטחים, וכאשר היינו בגולה לא היתה לנו מדינה ולא היה לנו כלום. כן, חשבנו שאם נהיה נאורים ומעורים בחיי התרבות והרוח של המדינה שבה אנחנו חיים, אולי יחוסו על עם עני ואביון, אולי ירחמו ואולי לא תהיה אנטישמיות. אפשר לדבר רק על השואה האחרונה, אבל זה היה לאורך כל ההיסטוריה. היהודים בגרמניה השתלבו בחיי הרוח והתרבות והובילו אותם, מה הם לא היו – הם היו הנאורים במדינה הנאורה בעולם. נו, אז לא היתה אנטישמיות? אבי אבות האנטישמיות היתה שם.
       
       בכינוס החשוב ביותר של 57 מדינות אסלאמיות, ראש ממשלת מלזיה אומר כך, ואין פוצה פה ומצפצף: האירופים הרגו שישה מיליוני יהודים מתוך 12 מיליון, אבל היום היהודים שולטים בעולם באמצעות שליחיהם. הם גורמים לאחרים – בטח זו ארצות-הברית, הנער השליח שלנו – להילחם ולמות עבורם. או ביטויים כמו: כ-1.3 מיליארדי מוסלמים חייבים להביס את היהודים השולטים בעולם. דברים כאלה, ואין פוצה פה ומצפצף. וראשי מדינות נאורות באירופה אפילו לא מגנים אותו. אחר כך נתפלא שזה נפוץ? 
       
       ביהדות אומרים שבידוע שעשיו שונא את ישראל. פעם אלה היו הנוצרים, עכשיו אלה המוסלמים שמובילים. אני לא יודע מה הסיבה, אבל אני יודע להגיד דבר אחד: התשובה לא היתה בדרך שבה היהודים ניסו ללכת, להיפך, זה הגביר את האנטישמיות. לא בניסיון להידמות לאומות העולם, לא בניסיון להתכחש לעצמנו, למהותנו, לאופי המיוחד שלנו, לא בניסיון הזה הצלחנו להגיע לכך שיאהבו אותנו; לא בניסיון להתכחש לארץ-ישראל הצלחנו להביא לכך שיאהבו אותנו. היינו מפוזרים אלפיים שנה, אהבו אותנו? יש אנטישמיות לאורך כל הדרך. 
       
       אם כך, כנראה הפתרון הוא מה שאמר אותו גוי, בלעם הרשע, שעמד מהצד וראה ואמר: הן עם לבדד ישכון ובגויים לא יתחשב. הפתרון של עם ישראל בכך שהוא צריך לדעת שהוא חייב לבנות את עצמו בארצו, להיות באמת מה שהוא צריך להיות. אם באמת הוא יהיה מה שהוא צריך להיות, הוא ישמש אור לגויים. אז הוא יהיה דמות העם המוסרי שמוביל, אז הוא יהיה העם הרוחני שמוביל בארצו שלו בלי התנצלויות, בלי ניסיונות להתרפס ולהיות קטנים. זה לא הביא לנו אהדה. לעומת זאת, אם נהיה עם עוצמה אדירה, גם עוצמה רוחנית, גם עוצמה מוסרית, גם עוצמה תרבותית וגם עוצמה ביטחונית, אם נהיה עם חזק שיודע בבירור מה הוא רוצה, בלי גיס חמישי בתוכו – קודם כול אנחנו נדע מה אנחנו, וכשאנחנו נדע מה אנחנו, אולי יש סיכוי שגם אחרים ידעו, חלק מתוך פחד מהעוצמה הזאת ואולי חלק מתוך כבוד. יכול להיות שאז תהיה לנו פחות אנטישמיות. תודה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, בבקשה. 
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, הרשו לי להתנצל על הקול שלי, מיתרי הקול שלי בשביתה, ואני מקווה שלא איאלץ להפסיק לדבר באמצע. 
       
       מעשי הנבלה שנעשו בשבת ליד בתי-הכנסת בטורקיה מצטרפים לשורה ארוכה של פיגועים שהתרחשו במדינות שונות בעולם בחודשים האחרונים ובשנים האחרונות. כולם מלמדים על שנאה גואה לישראלים וליהודים באשר הם. השנאה הזאת שורשים רבים לה, אך אין ספק כי היא מתודלקת היטב בידי ראשי החץ האנטישמיים בעיקר באירופה. אנטישמיות זו, המרימה ראש, חייבת להדליק נורות אדומות בקרב כל גורמי השלטון והאכיפה במדינות אלו. מדובר בסוג של סרטן ממאיר, שאם לא יטופל ביד קשה ובמלוא החומרה הוא עלול, חלילה, לשלוח זרועותיו עוד הרחק מעבר למה שקיים היום - ומה שמתרחש היום מספיק חמור. 
       
       השיח האנטישמי מגיע רחוק ומתורגם לפגיעה לא רק בישראלים, אלא ביהודים באשר הם, וקודם כול ביהודים שנותרו לפליטה בארצות האסלאם. ההתבטאויות והמעשים נגד יהודים ונגד ישראל הם תוצאה של שילוב קטלני בין דעות קדומות ודיווחים כוזבים המשודרים חדשות לבקרים ברשתות התקשורת בעולם ומציגים תמונה חד-צדדית על הנעשה כאן בישראל, מדינה מוקפת אויבים שאינם נותנים לה מנוח ולו לרגע. הנה הבוקר התעוררנו לפיגוע קטלני שבו נרצחו שני ישראלים, אף שהפעם לא היתה כל עילה נראית לעין שארגוני המחבלים יוכלו להצביע עליה, כביכול, כנקמה על חיסול או פעולה אחרת. זו ההזדמנות לשגר מכאן את השתתפותי הכנה בצער המשפחות, ואני מניחה שאני יכולה לדבר בעניין זה בשם כולנו.
       
       ההתבטאויות האנטישמיות הגיעו גם לאישים בעלי שם: תמיכתו שבשתיקה של נשיא צרפת, שיראק, בנאומו האנטישמי של ראש ממשלת מלזיה שהזכירו החברים לפני, דברי המלחין היווני תיאודורקיס, ועוד רבים. הללו, כמו גם רבים מדי ברחבי אירופה, כפי שעולה מסקר האיחוד האירופי, סבורים כי ישראל היא מדינה אימפריאליסטית תאבת דמים, שכל עניינה הוא בהנצחת השלטון על אחרים ובהתעמרות בהם. לדידם, השואה האיומה לא היתה אלא הגזמה של ממש, פרי דמיונם של היהודים. קשה אפילו להתנצח עם טענות מבישות כאלו, הנובעות כנראה מרגשות לאומניים חולניים ומשנאה תהומית ומושרשת. אין צורך להזכיר במקום הזה כי אלפי ניצולי שואה החיים בינינו, רבבות צאצאיהם ושרידי המחנות באירופה, ובעיקר בפולין, הם עדות אילמת לטראומה הגדולה בתולדות האנושות, שמחולליה מתקשים כנראה להתמודד עמה. 
       
       למרבה הצער, רק חצי מאה עברה, והנה האנטישמיות שוב צוברת תאוצה. שנאת ישראל היא עתיקת יומין, וארגוני טרור מוסלמיים כמו ה"חמאס", ה"חיזבאללה" ו"אל-קאעידה" אינם שונים בהרבה מבחינה זו מאנטישמים בצרפת או באוסטריה. 
       
       קשה מאוד להתמודד עם שנאה עיוורת, וממילא קשה להצביע על גורמים התלויים בנו ואשר יש בהם כדי לשנות את המצב. אולם בשונה מהמצב ששרר במחצית הראשונה של המאה הקודמת, עתה מגובשת מדינת ישראל כגוף יציב ובעל שם, ויש לנו כלים להסביר את עצמנו היטב בעולם. יש לעשות כל מאמץ כדי לעשות זאת. 
       
       מובן שדיבורים של אנשים מתוכנו ואשר נגועים בשנאה עצמית, המטיפים לנו מוסר השכם והערב ומודיעים לכל אוזן המוכנה לשמוע עד כמה אנחנו גרועים ונוהגים בשרירות לב - מובן שאלה אינם מוסיפים דבר לבד מנזק נוסף לתדמיתה של ישראל. מוטב להם אילו היו שומרים לעתים את דעותיהם לעצמם, אם כי אני מסופקת אם דבר כזה אכן יקרה. 
       
	ישראל היא מעצמה טכנולוגית, צבאית, כלכלית, והיא חיה וקיימת לעד. משמעותה ההיסטורית העצומה צועדת ותצעד תמיד קדימה אל העתיד. אשר לאויביה, גדולים ככל שיהיו, הם ייהפכו לנקודות שחורות, לא רלוונטיות, בדפי ההיסטוריה.

	אני מקווה שנשכיל להציג את הדברים היפים שבאמת קיימים אצלנו בקרב מדינות העולם ואזרחיהן, ואולי יחלוף הגל העכור הזה מאירופה. בעיקר מוטלת האחריות והמשימה על משרד החוץ, ואני מאחלת לו ולאנשיו הצלחה במשימה. תודה.

היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת אברהם הירשזון, אחריו – חבר הכנסת רוני בר-און, ואחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני השר, ראשית תרשו לי לשלוח את תנחומי לכל המשפחות שאיבדו את יקיריהן – יהודים ולא-יהודים - בפיגוע הרצחני שהיה בטורקיה, ולשלוח ברכת החלמה לפצועים.
       
       אני חושב שטוב עשה יושב-ראש הכנסת שנסע כדי להשתתף בטקסי הלוויות שמתקיימים היום ולבקר בבתי-החולים. אני מאוד מעריך את זה, ואני חושב שזה צעד נכון של יושב-ראש הכנסת.
       
       מדברים כל הזמן על נושא האנטישמיות, ולפני שעליתי לדבר לא ראיתי במילון מה הוא בדיוק המושג "אנטישמיות", אבל אני יודע דבר אחד, והוא שיש אנטי-יהודיות גדולה מאוד בעולם, ולכן אני רוצה לקרוא לילד בשמו ולומר, זה אנטי-יהודיות. אתה יהודי, יש עליך מייד סטיגמה כזאת וכזאת, וצריך להוקיע אותך.
       
       זה לא התחיל היום. אין חדש תחת השמש. אני רוצה להזכיר לכם, אנחנו נמצאים היום רק 60 שנה מאז פרצה מלחמת העולם השנייה והתחוללה השואה הנוראה והקשה ביותר של העם היהודי, וכשאתה עומד באושוויץ, בבירקנאו, ואתה מסתכל ימינה ושמאלה, אתה רואה ששניים-שלושה מטוסים היו יכולים להפציץ שם ולמנוע את השואה הגדולה הזאת ולהציל את חייהם של מיליוני יהודים שהיו שם. אבל העולם ידע, והעולם שתק, ולעולם לא היה אכפת, ומנהיגי העולם ידעו ושתקו, ולא היה אכפת להם שהעם היהודי ייזרק לפח האשפה של ההיסטוריה ויפסיק להתקיים. 
       
       והיום, כ-60 שנה אחרי כן, לצערי הרב, אדוני השר, אינני רואה שום שינוי, כי השואה לא התחילה לא באושוויץ ולא בבירקנאו ולא בשום מחנה השמדה אחר. היא נגמרה שם, היא לא התחילה שם. היא התחילה באותן ערים באירופה שבהן שרפו בתי-כנסת, שבהן ניתצו מצבות בבתי-עלמין, שבהן חיללו את שם היהודים ושבהן פגעו ביהודי באשר הוא יהודי. וכל זה יצר אטמוספירה כזאת שהובילה בסופו של דבר לאטמוספירה שהיתה יכולה לעשות את הבלתי-ייאמן – השואה.
       
       הדוברים שלפני הזכירו כאן היום את ראש ממשלת מלזיה, את נשיא צרפת, את תיאודורקיס. זה הגל האחרון. לפני שנתיים ולפני שלוש וארבע וחמש שנים היו אותן התבטאויות, בצורה כזאת או בצורה אחרת. שום דבר חדש. זה חדש רק משום שזה נאמר בזמן האחרון, אבל זה פושט צורה ולובש צורה, ובסופו של דבר זה אותו דבר.
       
       אומרים לנו שיש היום מגמה אנטישמית או אנטי-יהודית נגד מדינת ישראל, מאחר שאנחנו יושבים בשטחים, ואני רוצה קודם כול להוקיע את זה בכל לב, אדוני השר. אתן כמה דוגמאות. בשנת 1987, בצרפת, האוניברסיטה בעיר נאנט נתנה תואר דוקטור לאדם בשם אנרי רוק על תזה שהוא כתב ולפיה השואה לא היתה ולא התקיימה, אלא הכול הוא המצאה יהודית. זה לא היה בברזיל וזה לא היה בפרו; זה היה בצרפת, שהיתה כבושה על-ידי הנאצים. וזאת דוגמה אחת מני רבות. זאת אומרת, התופעות האלה של האנטישמיות צמחו מייד לאחר גמר מלחמת העולם השנייה, לאחר תום השואה. הן הולכות וגדלות, הן הולכות ומתפתחות, הן הגיעו היום גם לעולם האקדמי, אבל אי-אפשר לומר שזה התחיל מאותו יום שמדינת ישראל כביכול שולטת – במרכאות – בשטחים ומתנהגת בצורה כזאת או אחרת.
       
       והדבר השני, רבותי חברי הכנסת, אדוני השר, אני מגנה כל השוואה בין השואה לבין כל אירוע אחר שהיה מאז ומעולם. הרי תאמרו, כבר נהרגו אנשים ועמים אחרים – גם כן בכמויות של מיליונים; זה לא המקרה היחיד. אבל נניח שהיה מאבק בין דרום-קוריאה לבין צפון-קוריאה, ונהרגו שם מיליונים. ברור לנו שאם היית לוקח את כל הצפון-קוריאנים ומוביל אותם, למשל, לארצות-הברית, באותו רגע לא היה שום מאבק. נניח שבתקופת האינקוויזיציה כולם היו הופכים להיות נוצרים, הרי שום דבר לא היה קורה. הפעם היחידה שבעולם, על פני כדור הארץ, על פני הפלנטה הזאת, לא היתה לאדם אפשרות להישרד בשום מקום ולמצוא פינה, אם זה בדרום-אמריקה ואם זה בצפון-אמריקה ואם זה בניו-זילנד או בכל מקום אחר, רק משום שהוא יהודי – היתה בתקופת השואה. ולכן, לא היה כדבר הזה, ואני מקווה שלא יהיה, ואי-אפשר להשוות שום דבר לשואה. 
       
       אדוני השר, אני חושב שהנושא האמיתי הולך ומתגבר היום, משום שאף-על-פי שחלפו כמעט 60 שנה מאז המלחמה, העולם באירופה לא יכול לסלוח לעצמו ולא יכול לחיות עם האופן שבו הוא נהג, ואלה הן תופעות לוואי. אבל יש גם כוחות אחרים. יש גם כוחות מבין מנהיגי אירופה שאומרים שצריך לשים לזה סוף.
       
       ולכן, אני מבקש לסיים ולומר, גברתי היושבת-ראש, אנחנו נמצאים בכנסת ישראל, ואני חושב שכנסת ישראל צריכה לכנס איזה כנס של כל אנשי הפרלמנטים באירופה ובעולם כולו וליצור חזית של חברי פרלמנט. זו המשימה שהכנסת יכולה למלא ולסייע בכך, אם רוצים לשאול במה אנחנו יוצאים מהדיון הזה, חוץ מלבכות איש על צוואר רעהו: צריך להקים פורום של כל הפרלמנטים – נציגים מכל הפרלמנטים באירופה ובעולם – כדי לקיים דיונים בשאלה כיצד נאבקים באנטישמיות. אם יושב-ראש הכנסת יורה לי, אני עצמי מוכן לתרום למען העניין את כל ניסיוני בנושא הזה, ואז נוכל לבוא ולומר שכנסת ישראל לא רק דיברה על העניין הזה, אלא  גם עשתה צעד כדי להילחם בתופעה הזאת. תודה רבה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת רוני בר-און.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, בסוף דברי אתחבר לנקודה שעליה דיבר קודמי, חברי חבר הכנסת הירשזון, שמי כמוהו בקיא בנושא, מי כמוהו נושא את דגל הזיכרון ואת דגל התקומה ומי כמוהו אחראי למפעל האדיר של "מצעד החיים" – ועל כך יישר כוח ותודה בשם כולנו -  כבן למשפחה של ניצולי השואה. 

       מי שחיבר היום את הנושאים של מעשה הטרור הנפשע באיסטנבול - טרור מבית-מדרשו של האסלאם הפונדמנטליסטי, ארגון מרצחים בין-לאומי - ההתבטאות הגזענית, האנטישמית, של ראש ממשלת מלזיה וההצתה של בית-הספר בצרפת, דומני שעשה טעות מסוימת. כי כאשר מדובר באנטישמיות ובפיגועי טרור אסלאמיים, מדובר בשתי רעות חולות שאין דוגמתן. אבל בין האנטישמיות לבין הטרור האסלאמי יש  דיכוטומיה מוחלטת. מה לאנטישמיות ולטרור אסלאמי? וכי העמים האסלאמיים או העמים הערביים אינם עמים שמיים? אבל הדבר המאוחד והמשותף ביניהם הוא השנאה ליהודים, השנאה לכל מה שיהודי, השנאה לכל מה שישראלי. וזה נכון שגם אצלנו יש בלבול וגם אצלנו שמענו שיהודי אומר ליהודי: אתה אנטישמי. אבל למרות הבלבול ולמרות הדיכוטומיה, אי-אפשר שלא לקשור בין השניים. 
       
       אני אומר לכם באחריות מוחלטת, שהקפיטל האסלאמי, שהעושר של המדינות הערביות הוא אחד ממחוללי האנטישמיות הגדולים ביותר בעולם. ישירות ובעקיפין. ישירות ובעקיפין. ואם תרצו - או אם לא תרצו - הדברים מתקשרים גם לענייני דיומא במציאות הפוליטית הישראלית. חלק גדול מהתופעות האנטישמיות, מגלי האנטישמיות, נובע ממערכת הציפיות שמעוררים פה כל מיני פוליטיקאים חסרי אחריות ומופקרים. כאשר נושאי חזיון השווא וחזיונות התעתועים של אוסלו הרימו רף ציפיות אצל אומות העולם להתנהגות מסוימת של ישראל, של הנהגה ישראלית, ורף הציפיות הזה התנפץ אל מול מציאות של טרור ושל חוסר יכולת להתקדם בתהליכים פוליטיים, גאה גל האנטישמיות. 
       
       ואני מודיע לכם, שגם הסכם ז'נבה, ההסכם המפוקפק הזה, חזיון התעתועים הזה, מקסמי השווא האלה של אנשים לא רלוונטיים ולא מורשים בעליל, כשרף הציפיות שהסכם ז'נבה המופקר הזה יעלה אצל האומות האירופיות, כשהוא יתנפץ אל מול המציאות הבלתי-אפשרית במקומנו - ושלא באשמתנו - ההתנפצות של רף הציפיות הזה שוב תחולל גל של אנטישמיות. 
       
       מעניין לעניין באותו עניין. הסכם ז'נבה - - - 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       חס וחלילה. העלאת רף ציפיות - שאלת שאלה ואני אענה לך. אתה רוצה לקיים דיון? נמצא מקום אחר לזה.

	אני אומר, שמי שמעורר גל ציפיות מהסוג שמעוררים אנשים לא רלוונטיים ולא מורשים, בהפקרות, בהפקרות אני אומר - - - 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אני צריך לקבל ממך אישור? ממך אני צריך לקבל אישור?
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני יכול לקבל את ההגנה שלך, אדוני היושב-ראש?
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       כן.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני מנסה לענות לך. הרי אני לא מצפה לשכנע אותך. אני מנסה לענות לך מה דרך הטיעון שלי. אני אומר, שמי שמעורר ציפיות כשהוא לא רלוונטי, כשהוא לא מורשה, כשהוא יודע שאין שום סיכוי לשטויות שהוא מפיץ היום בכל תיבת דואר במדינת ישראל - כאשר גל הציפיות הזה יתנפץ, שוב יהיו תגובות של אנטישמיות ברחבי העולם. 
       
       ומעניין לעניין באותו עניין: הסכם ז'נבה מציע לנו, מעודד אותנו, קורא לנו להתפרק מנכסים טריטוריאליים. ואני אומר לכם, אדוני היושב-ראש וחברי חברי הכנסת, שחוק העמים, החוק הבין-לאומי של העמים, קובע שקיום לאומי בלי טריטוריה יש עליו במשפט העמים עונש אחד. דיבר על זה חבר הכנסת הירשזון. קיום לאומי בלי טריטוריה, העונש היחיד שמוקצה לו במשפט העמים הוא עונש מוות, עונש כליה. ואת העונש הזה שילם עמנו בין השנים 1939 ו-1945 עד תום. בלי חנינה. בלי שליש. מי שלא זוכר את זה יחזור ויגרום לנו שואה נוספת. 
       
       אנחנו מדברים על טריטוריה לפי משפט העמים. לא היתה מדינה פלסטינית, היא לא קיימת במשפט העמים. לא רק אנחנו לא מכירים בעניין הזה, המנדט הבריטי שחילק את ארץ-ישראל אחרי צאתו מפה, נתן ללבנון, נתן לסוריה, נתן לירדן ונתן למצרים. איש לא דיבר על הבלוף הזה של מדינה פלסטינית. 
       
אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       החלטת האו"ם מכ"ט בנובמבר מדברת על מדינה פלסטינית.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       ממש לא מדברת. לא החלטת האו"ם, לא ההחלטה מ-47' - שום דבר. 
       
אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       תלמד היסטוריה.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       תרשה לי, אני יודע את ההיסטוריה, תרשה לי, בכל הכבוד, לא פחות טוב ממך. אני אומר לך חד-משמעית: אפילו החוקרים הערבים הכי מוסכמים, הכי מקובלים בארצות-הברית, במאמרים שכתבו בשנת 1947, לא דיברו על מדינה פלסטינית. תודה רבה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אפרים סנה. אחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חברי הכנסת נסים זאב, טלב אלסאנע ואתי לבני. 
       
אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שוב נהרגים יהודים בבתי-כנסיות על אדמת נכר. טוב עשה היושב-ראש של הבית הזה שהחליט כי הנושא הזה מן הראוי שיידון במליאת הכנסת. את הפיגוע בבתי-הכנסת של איסטנבול אסור לראות כאירוע מבודד. הוא לא רק המשך לפיצוץ במרכז הקהילתי שהיה בארגנטינה לפני שנים אחדות, הוא לא רק המשך לשרפת בית-הספר היהודי בצרפת לפני ימים מעטים; צריך לראות אותו בהקשר העולמי. הפיגוע בבתי-הכנסת של איסטנבול הוא כמו "ליל הבדולח". הוא מקדמה להתקפה של האלימות, של הטרור האסלאמיסטי, על התרבות המערבית כולה. 
       
       גם בשנות ה-30 התחילו ביהודים, ואחר כך העולם כולו היה למשיסה. אבל, העולם נוהג באדישות. הוזכר פה קודם נאומו של ראש ממשלת מלזיה, מהאטיר, נאום אנטישמי מהסוג הגרוע. מה היה חמור בנאום הזה? לא רק הנאום עצמו. נציגי 57 מדינות ישבו באולם, שמעו את הדברים, ואיש לא קם. רק במלזיה? שנאת ישראל מפעפעת היום בכל מקום בעולם, לרבות בקמפוסים של ארצות-הברית. קראנו את הדוח החמור, המדאיג מאוד, של השר שרנסקי על ביקורו באוניברסיטאות של ארצות-הברית, המקום שבו מתחנכת האליטה המדעית, הרוחנית, העסקית, של ארצות-הברית הגדולה. מה קורה שם? איזו שנאה. שנאת מדינת ישראל, אבל גם שנאת עם ישראל. 
       
       האדישות מחזקת את הטרור, והדבר החמור הוא, שכשתמלאנה בשנה הבאה, שנת 2004, 60 שנה לצאתו של היהודי האחרון לחופשי מאושוויץ, לשנה שבה נמוג עשן הכבשנים - בשנה הזאת, הבאה, לשונאי ישראל תהיה היכולת למחוק את המדינה היהודית. שמענו אתמול במליאת ועדת החוץ והביטחון את דבריו של ראש המוסד. הדברים אינם סוד, הם בחזקת ידיעת הכלל. ואוי לנו אם  לא נפיק את הלקח. הצירוף של אידיאולוגיה שכולה רוויה בשנאת ישראל עם עוצמה צבאית אדירה, זה אסון לעולם וזה יכול להיות גם אסון לעם היהודי. אנחנו צריכים ללמוד מכך להיות חזקים, לבנות מענה הולם, אמיתי, לאיום הזה, לא לגדוע את היכולת שלנו כפי שמתכנן שר האוצר שנפקד מהמליאה בזה הרגע. 
       
       ועוד דבר אחד – לא לסמוך על אף אחד. אלה שלא הפציצו את בירקנאו ואושוויץ, לא יפציצו את בושהר וקאשן. לסמוך רק על עצמנו. לא לשתוק, לבעוט בקשר השתיקה העולמי נגד הסרטן האנטישמי ולהיות חזקים. זה הלקח שלנו, ואוי לנו אם לא נלמד אותו גם הפעם. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח. חבר הכנסת נסים זאב. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב בראש, כנסת נכבדה, ראשית אני מביע את תנחומי למשפחות השכולות. 
       
       גם הבוקר אירע פיגוע קשה, רצחני, בשני אזרחים, ועלינו לזכור תמיד, שהאויב הטרוריסטי הוא אותו אויב באשר הוא שם. 
       
       בפיגוע הנורא באיסטנבול בשבת האחרונה נהרגו 23 אנשים ולמעלה מ-200 נפצעו. שישה הרוגים הם ממתפללי בית-הכנסת. המטרה היתה לפגוע ביהודים בשעת תפילה ביום שבת קודש. המעשה המחריד הזה אינו תופעה חד-פעמית. המוסלמים המתאבדים, הטרוריסטים, הצליחו במשימות דומות בעבר, ולצערי, זה גם לא יהיה המקרה האחרון. ארגון "אל-קאעידה" חוזר ומצהיר, מכריז בכל אמצעי  התקשורת, שיש לו מלחמת ג'יהאד, מלחמת קודש נגד היהודים, ובוודאי גם נגד מדינת ישראל. מבחינה עקרונית, הארגון לא מבחין באזרחויות השונות, ומבחינתו כל יהודי הוא מטרה לגיטימית. הארגון פועל בעיקר נגד ציבורים ונגד מוסדות ציבור כגון שגרירויות, זו המטרה שלו. לכן, אדוני השר, הייתי רוצה לדעת מה עמדתך לגבי דברי משרד החוץ, שאולי צריך להזהיר את היהודים שלא לנסוע לאיסטנבול, מכיוון שהארגונים האלה לא מחפשים את היהודי הבודד, אלא רוצים לפגוע במטרות כלליות. 
       
       אני רוצה רק להזכיר את הפיגוע שהיה בקניה, בבית-המלון. אנחנו זוכרים שהמטרה של "אל-קאעידה" היתה לגרום לכמה שיותר הרוגים. עד היום ידענו שהמלחמה הזאת בעצם קיימת במדינות מוסלמיות, אבל היום נוכחנו לראות שבארצות-הברית, באנגליה – בכל מקום בעולם, גם במדינות המתקדמות, דווקא משם יוצאים  גרעינים קשים של טרוריסטים.
       
       מדינת ישראל חייבת לקחת את האחריות, גם מבחינה מוסרית אבל גם מבחינה חוקית ולגיטימית, כדי להציל את יהודי תבל בגולה. אסור לנו לסמוך על מדינות העולם, על הפעולות שאני מאמין שכל מדינה עושה כמיטב יכולתה כדי להגן על אזרחיה, ובוודאי גם על היהודים. אנחנו חייבים להשכיל ולטכס עצה, באמצעים ובשיתוף פעולה שיש בו מידע מודיעיני על טרור שעומד להתבצע. 
       
       אני רוצה גם להתייחס לאותה כתבה שטענה שנמסרה ידיעה לטורקיה - והיתה הכחשה - על כך שטרוריסטים עומדים לפגוע ביהודים בבתי-כנסת. האם הידיעה הזאת מבוססת או לא? חשוב גם מה מדינת ישראל עשתה כדי למנוע זאת. 
       
       אני רואה תפנית חדה ומסוכנת לקיום היהודי בעולם. בעצם נותנים לגיטימציה לחידוש הרדיפות. הסכנה חמורה כאשר אנחנו רואים אדם כמו ראש ממשלת מלזיה, שבעצם הכריז הכרזה חמורה, משפט מאוד אנטישמי וקשה נגד מדינת ישראל ונגד העם היהודי,  ואנחנו עדים לכך שרוצחים טרוריסטים יוצאים ממדינות מתקדמות. זה צריך להדליק אצלנו נורה אדומה. על האו"ם ודאי שאי-אפשר לסמוך, כי כמו שהוא בנוי היום, הוא בעצם מאוחד כולו נגדנו. במתכונת שבה הוא בנוי, שום דבר לא יצא משום דיון בו, לצערי הרב. יש צורך בפעילות דיפלומטית ענפה. אסור להתעלם מהמתרחש, וצריך לזכור שמטרת האויב היא לחסל את הקיום של העם היהודי. 
       
       אני רוצה לדבר על השלכות שקיימות פה, במדינת ישראל - הנשיא בוש נוכח לראות שאין טעם לדרוש התקדמות של מפת הדרכים כל עוד הטרור נמשך. אין טעם לדבר על שלום, כי אין עם מי לעשות שלום. האפיפיור, לצערי, גינה את מדינת ישראל לפני ימים מספר בגלל הקמת הגדר. במקום שהאפיפיור יתבייש לגנות את המדינה, הוא בעצם נותן לגיטימציה לאויב נגד העם היהודי. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תסיים בבקשה. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אני כבר מסיים. 
       
       יש פסוק שאומר: כי שמוני נוטרה את הכרמים, כרמי שלי לא נטרתי. אנחנו מטיפים מוסר לעולם, ומבקשים מהעולם לא לדבר באנטישמיות נגד מדינת ישראל, אבל אנחנו בעצם לא שומרים על עצמנו בתוך הבית. הסרט "ג'נין ג'נין" הוא חלק מהאנטישמיות שאנחנו נותנים לה לגיטימציה, כמובן, בעניין החלטתו של בית-המשפט העליון. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       המעשים שנעשים - - -
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אז אני רוצה לומר לך: אם אנחנו נחכה שהעולם יגן עלינו ואנחנו לא נגן על עצמנו, אבוי לנו. אז נעשה קודם כול בדק בית בבית הזה, שלנו. אי-אפשר לתת לביילין להשתולל בכל העולם, ושכל העולם ידבר על תוכנית ז'נבה. אי-אפשר לתת לארבעה אנשי שב"כ לעשות כותרות בכל העולם. בעצם אין דבר יותר חמור מאשר הוצאת שם רע למדינת ישראל, כאשר אנחנו במו-ידינו מביאים את השואה על עצמנו. לכן אנחנו צריכים לעשות את חשבון הנפש, להסיק את המסקנות ולשנות את המדיניות המטורפת שלנו ואת הקלות הזאת, שכל פוליטיקאי יכול לעשות כבתוך שלו.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חברת הכנסת אתי לבני.

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, הקשבתי לדברי קודמי ושמתי לב שהם מדברים ביחד על מי שמדבר נגד מדינת ישראל, מי שמדבר נגד ממשלת ישראל ומי שמדבר נגד העם היהודי. לדעתי, יש צורך לעשות הבחנה. יש הבדל בין מי שתוקף את העם היהודי לבין מי שתוקף את ממשלת ישראל. יש הבדל בין מי שתוקף את ממשלת ישראל לבין מי שמותח ביקורת על מדיניות ממשלת ישראל. לא יכול להיות שכל ביקורת על מדיניות ממשלת ישראל תוצג כאילו היא מתקפה נגד העם היהודי. לדעתי, עושים כך שירות רע וגורמים נזק אדיר לעם היהודי, כי אי-אפשר להגן על מדיניות הממשלה הזאת. אי-אפשר לתמוך בה. רק קומץ קטן של אינטרסנטים שיושבים על ספסלי הממשלה יכול להגן על המדיניות של הממשלה הזאת. אבל המרחק בין האינטרסים  של העם היהודי לבין מדיניות הממשלה, לדעתי,  גדול מאוד. 
       
       מי שכובש הוא לא העם היהודי או העם הפלסטיני, אלא ממשלת ישראל. ומי שמנציח את הכיבוש הזה הוא המדיניות של הממשלה. לא כל העם היהודי דוגל בזה. יש הרבה אנשים שרואים בזה שורש הרע. 
       
       מצד שני, לדעתי, אסור בשום פנים ואופן להשלים עם תופעות קשות כגון הפיגועים הטרוריסטיים שהיו באיסטנבול, תחת כל הסבר או הגדרה שהיא. אי-אפשר להסביר את הדברים האלה ואי-אפשר להצדיק אותם אפילו במדיניותה של הממשלה המחרחרת מלחמות, כיבוש והתנחלויות. 
       
       לכן, ההתמודדות עם התופעות הקשות הטרוריסטיות צריכה להיות, מצד אחד, על רקע של דיון רעיוני, ומצד שני, יש הרבה אנשים שאנחנו מתנגדים להם בתוקף, שמבצעים פיגועים נגד אזרחים, שמתרצים את הפעילות שלהם בכיבוש הישראלי על העם הפלסטיני. לדעתי, כדי לא לתת להם את התירוץ הזה, זה הפך לאינטרס ישראלי להפסיק את הכיבוש ומייד. הכיבוש הזה מזיק למדינת ישראל, מזיק לעם היהודי ולשלום באזור. 
       
       אני רוצה להתייחס במשפט אחד לנאומו של מהאטיר מוחמד, אם כי אני לא הסניגור שלו ואיני מתיימר להגן עליו. הוא אמר דברים רבים בנאומו בכנס מועצת מדינות האסלאם, ולקחו משפט אחד שהוא אמר. הוא דווקא לא הטיף לאלימות. הוא אמר שהוא מתנגד לאלימות. הוא אמר שהאלימות גורמת לכך שהתגובה תהיה יותר קשה, תגרום נזק יותר גדול, וצריך ללמוד מהעם היהודי איך הוא מתמודד, איך הוא חזק ואיך הוא שולט. בהקשר זה הוא דווקא אמר דברים חיוביים. אבל קל מאוד כל פעם שמזכירים את העם היהודי  לעורר קמפיין של "עליהום" ולהציג את זה כאנטישמיות. 
       
       כבוד היושב-ראש, העם הפלסטיני הוא האחרון שאפשר להתייחס אליו כאנטישמי, כי הוא שמי בעצמו.  לכן  אי-אפשר לייחס את ההגדרה הזאת או האשמה הזאת לעם הפלסטיני, והמאבק כאן איננו מאבק דתי או לאומי. המאבק בין ישראל לפלסטינים הוא מאבק פוליטי, וההכרעה היא פוליטית. חסר כאן רק דבר אחד: חסרה מנהיגות בשיעור קומה שתוביל את העם הזה לקבל את ההחלטות הנכונות ולסיים את הסכסוך הפוליטי הזה. תודה רבה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. חברת הכנסת אתי לבני, אחריה – חבר הכנסת אריה אלדד, אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

אתי לבני (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, בנושא האנטישמיות למדתי ממשרד החוץ שיש שלושה סוגים של אנטישמיות, והחלוקה הזאת עוזרת לאבחן כל התפרצות ולמצוא את הדרכים לטיפול בה.
       
       הסוג הראשון הוא האנטישמיות באירופה. זו האנטישמיות של השמאל הפוליטי במערב-אירופה, שבנויה על הביקורת נגד מדיניות מדינת ישראל, בראייה של ישראל כמדינה קולוניאלית, מדינה חזקה, שפועלת בצורה בלתי נסבלת בשטחים הכבושים נגד העם הפלסטיני. על הרקע הזה של הביקורת של השמאל אנחנו מוצאים ש-59% מתושבי אירופה חושבים שמדינת ישראל היא מסוכנת. אחוזים גבוהים, כמעט 20% בכל מיני מדינות, חושבים שמוטב לה לישראל שלא היתה קיימת, מוטב היה שלא תוקם. התבטאויות של אנשי רוח. אנחנו מוצאים את תיאודורקיס, למשל, שמתבטא כבר שנים, ביוון, זו לא התבטאות ראשונה שלו, נגד המדיניות של מדינת ישראל, בעצם בצלילים אנטישמיים. 
       
       הסוג הזה של האנטישמיות צריך טיפול מסוג מסוים. אני חושבת ששר החוץ, שנמצא היום באירופה ומציע כל מיני הצעות לגבי המאבק באנטישמיות, עושה את הצעדים הנכונים. הצעדים הם בעיקר הבנה של הנושא. צריך להבין: רוב הציבור אינו מכיר את הקונפליקט הישראלי-הפלסטיני. הוא מכיר אותו מהתמונות בטלוויזיה, מהתינוקות שנהרגים, אבל אינו מכיר את הסכסוך. חשוב לנו מאוד להסביר, למצוא את סוכני ההסברה הנכונים שיוכלו להעביר את המסרים שלנו. ראיתי למשל שאלן דרשוביץ, עורך-דין אמריקני, מציע לבוא ולהסביר מה מעמדה של ישראל מבחינת המשפט הבין-לאומי. כדאי לגייס את הכוחות, כדאי להסביר, כדאי לבוא למקומות האלה. 
       
       כדאי גם להגיב על כל דבר ודבר. אנחנו רואים שכאשר באה מפה, מירושלים, תגובה - ולמשל בעניין של יוון, גם אני כיושבת-ראש אגודת הידידות של הפרלמנטים פניתי לפרלמנט היווני ואמרתי להם: שימו לב מה שקורה, יש התגברות של האנטישמיות ביוון. אגב, לפי הסקרים שפורסמו, 80% מהציבור היווני חושבים שישראל מסוכנת לעולם. פנינו אליהם, ואכן התקבלו תגובות מיידיות. פתאום ראשי המדינות התעשתו והם מבינים שהביקורת וההתבטאויות קצת עברו את הגבול, וצריך לעשות משהו כדי להחזיר את הדברים למסלולם.
       
       הכיוון השני הוא האנטישמיות הישנה במזרח-אירופה. ראינו את ראש ממשלת רומניה, למשל, מתבטא בצורה כזאת. 
       
       האנטישמיות מהסוג השלישי היא האנטישמיות המוסלמית. בצרפת, השרפה של בתי-הכנסת וההתנכלות לאנשי הקהילות, בעיקר בדרום-צרפת, נעשית על-ידי מוסלמים. במדינות מסוימות באירופה יש היום יותר מ-10% מוסלמים. אלה ציבורים שמסתגרים בתוך עצמם והם שונאי ישראל ושונאי יהודים, והם משתמשים בכל דרך כדי להביע זאת.  
       
       הפיגוע בטורקיה שנעשה על-ידי "אל-קאעידה" - זה כבר סיפור מסוג אחר. כמו שהוזכר, ראש המוסד שדיבר אתמול בוועדה הציג לנו מפה, והמפה היתה מאוד מדכאת. כמות הנקודות שבהן "אל-קאעידה" וסוכניו פועלים בעולם הולכת וגדלה, החל מאפריקה, קרן אפריקה, מזרח אפריקה, וכלה בפיליפינים, אוסטרליה, תאילנד, ברית-המועצות לשעבר, צ'צ'ניה, אוזבקיסטן ואירופה. זו איננה רק הבעיה שלנו, אלא של המערב. 

       יכול להיות שאנחנו צריכים להכניס את זה לתוך המושג המאוד משומש של מלחמת התרבויות, המלחמה של המוסלמים נגד תרבות המערב, ואנחנו כמסמלים של תרבות המערב, אנחנו כמצורפים לארצות-הברית, אנחנו שקל לפגוע בנו. זאת מלחמת התרבויות, ואנחנו צריכים להתגייס עם שאר העולם ובהחלט לשים דגש על אירופה כדי לנסות להתמודד עם העניין הזה. 
       
       עם זאת, צריך להבחין בין המוסלמים ולהבין שלא כל המוסלמים הם אותו דבר. בתוך האסלאם, השימוש שנעשה על-ידי כוהני דת לצורכי "אל-קאעידה", לצורכי מלחמת הדת, הוא אחד הפירושים לאסלאם. יש אסלאם מסוג אחר. יש אסלאם של טורקיה. יש אסלאם אפילו של מלזיה, ובמלזיה התחלף עכשיו ראש ממשלה, והוא מגנה את שרפת בתי-הכנסת. האסלאם הזה, אנחנו צריכים לחבור אליו, אנחנו צריכים להידבר אתו, אנחנו צריכים להגיע אתו לאיזה שיתוף פעולה כנגד האסלאם שמשתולל נגד שאר העולם. 

זאב בוים (הליכוד):
       
       מי זה ראש הממשלה שהתחלף שם?
       
אתי לבני (שינוי):
       
       עבדאללה. עמוד 3 בעיתון "הארץ".
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אריה אלדד, אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, גל אנטישמי חדש-ישן שוטף את אירופה, וגם מדינות אסיה ואמריקה אינן נקיות ממנו. 
       
       אנו שומעים הכרזות אנטישמיות מפי ראש ממשלת מלזיה, מפי מיקיס תיאודורקיס, שלא מסתפק רק בהלחנת ההמנון הפלסטיני, אלא גם גילה את פרצופו האנטישמי האמיתי בהכרזה כי האומה הקטנה שלנו היא שורש הרע שבעולם. 
       
       כמה נכתב ונאמר כבר על האנטישמיות, על שורשיה ופרצופיה השונים באלפי שנות ההיסטוריה של העם היהודי. גם חילופי המסכות בין אנטי-ציוניות, אנטי-ישראליות ואנטישמיות, גם חילופי המסכות האלה כבר מוכרים ושורשם אחד, ושנאתם אחת – שנאת ישראל: ישראל העם, ישראל המדינה, ישראל התרבות והדת והאנשים והגנים שלהם עד דור חמישי.
       
       כבר 60 שנה מתביישות מדינות אירופה באנטישמיות השורשית שלהן, כי ראו לאן הובילה אותם, לאן הובילה אותנו, באילו רכבות בקר הובילו אותנו קטרי שנאת ישראל למשרפות, באילו יערות גרמו לנו חיות היער האנטישמיות לכרות את קברינו במו-ידינו לפני שירו בנו. אבל בשנים האחרונות, ובמסווה של התנגדותם הלגיטימית לכאורה למדינת ישראל ולמדיניותה, הם שוב מרימים ראש ואינם בושים במעשיהם. בתי-כנסת נשרפים, יהודים נרצחים, ודעת הקהל באירופה מגדירה את ישראל כאויב מספר אחת לשלום העולם. אבל כיוון ששרידי רגשי האשמה עוד בתוכם, והחשש מביקורת עוד קיים, הם יעדיפו תמיד לצטט מה אומרים הישראלים על עצמם, בבחינת: מה שמותר להם בוודאי מותר גם לנו.
       
       אינני תמים, חברי הכנסת. הכפר הגלובלי שלנו מאפשר בתוך יום אחד להפוך מאמר מערכת ב"הארץ" לעמדה אישית של מרצה בהרווארד, המסרב לקבל דוקטורנט ישראלי רק כי הוא שירת בצה"ל, הצבא המבצע לדעתו את הזוועות המתוארות ב"הארץ". 
       
       אבל עוד פחות מזה אני תמים, ועוד פחות מזה אנחנו רשאים לגלגל עיניים ולהיתמם כאשר מי שהיה יושב-ראש הסוכנות היהודית - אני מצטער שחבר הכנסת בורג איננו יושב כאן, כי הייתי שמח לומר לו זאת בפניו, וחבר הכנסת בורג העיד על עצמו שלא ידע לומר מה זה ציוני ומה זה פוסט-ציוני - כאשר מי שהיה יושב-ראש הבית הזה כותב מאמר שטנה על ישראל לא לצורכי פנים, לא כביקורת, בבחינת נאמנים פצעי אוהב, אלא ישר באנגלית לגויים וישר ל"פורוורד", ל"הרלד טריביון", והוא מתאר את ישראל כמדינת אפליה לאומנית, המחזיקה את הפלסטינים תחת מגף קלגס. חבר הכנסת בורג יודע יפה איך זה יישמע וייראה גם בגרמנית, גם בצרפתית וגם בערבית, איך ואיפה ובאיזו שמחה יעשו במאמר הזה שלו שימוש כל שונאי ישראל. 
       
       אז גם לאברום בורג ולכל מי שעושה כמותו, גם להם חלק ונחלה בהריסות בתי-הכנסת באיסטנבול, באודים העשנים של בית-הכנסת בצרפת. גם הם נותנים דלק לאנטישמיות, ולא בבלי דעת, לא בבלי דעת.  
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת אריה אלדד. חבר הכנסת מוחמד ברכה, אחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי, ואחריו – חבר הכנסת רן כהן.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הפיגוע הנפשע סמוך לבתי-הכנסת באיסטנבול חשף פעם נוספת את האימה, הזוועה ושרירות הלב המקופלות בטרור חסר הבחנה, המבקש לקטול חיי חפים מפשע. במקרה הזה - מתפללים יהודים ועוברי אורח טורקים. 
       
       יש משהו מצמרר ומצמית במיוחד באקט הטרוריסטי המכוון לבית-תפילה ומבקש לפגוע דווקא בזמן ובמקום שבו מתייחד האדם עם אלוהיו, מין ערך מוסף של ברבריות. 
       
       לאסוננו, במלחמות הפרועות והטעונות בין העמים והדתות הפכו קודשי הקודשים ליעד מועדף. מכל מקום, אף צד מקרב הנצים לא כבש את הדחף לפגוע בסמלי אמונתו של זולתו, ולהיפך.  
       
       שמעתי את ישראל הרשמית על דובריה ושריה. הקשבתי לנימות האתנוצנטריות להיאחזות באנטישמיות ובשנאת ישראל לדורותיה כגורם יחיד לפיגוע ושאין מלבדן. האנטישמיות היא תופעה קשה, פרימיטיבית, המחייבת התמודדות, ואין להדחיקה, כשם שאין למהר ולתלות בה כל אירוע. גם זו זילות שלה. 
       
       היום ועכשיו אנחנו עדים לכך שדוברי הימין מטילים את הגלימה הזאת של האנטישמיות על כל ביקורת על מדיניותם. נסים זאב אומר שהסרט "ג'נין ג'נין" הוא ביטוי לאנטישמיות. רוני בר-און כורך בין אמנת ז'נבה לבין אנטישמיות. אריה אלדד כורך בין בורג לבין אנטישמיות. מה קורה כאן? מישהו אפילו הרחיק לכת ואמר שההיתקלות של לוחמים היום בכביש המנהרות זה גם סוג של אנטישמיות, תוך שכחה של מאזן הכוחות שם ושישראל משחקת את תפקיד הכובש שם.
       
       בכל זאת, ועל אף הרדידות הנפשעת של הימין, שמנסה לשוות לכל מי שמתנגד לה אנטישמיות, אני רוצה דווקא להזכיר כמה דברים שהיו בשלהי הקונגרס הציוני, שהסתיים ביום חמישי האחרון, שעה שהתכנסו בלשכתו של השר שרנסקי, מה שנקרא: הפורום הישראלי למלחמה באנטישמיות. שם קבעו שלושה סוגים של אנטישמיות: האנטישמיות הקלאסית, שאין מקום להרחיב עליה את הדיבור, היא מוכרת וידועה. האנטישמיות החדשה, שמכוונת נגד מדינת ישראל ונגד המדיניות של מדינת ישראל, לאו דווקא נגד היהודים. ואני חושב שפה נעשה פשע כשכורכים בין מדיניות הממשלה לבין העם היהודי וכל מי שמתנגד למדיניות הממשלה, כאילו הוא אנטישמי. אני חושב שזו זילות של קורבנות האנטישמיות. 
       
       אמרו לפני ואמרתי את זה גם בשבוע שעבר: אם לשפוט על-פי התנהגות של ארגונים כלפי עמים שמיים, ההתנהגות של ממשלת ישראל כלפי העם השמי, שנקרא העם הפלסטיני, היא התנהגות אנטישמית גרידא. 

	הפיגוע בטורקיה הוא עדות נוספת לעידן האלים שאליו קלע הממשל האמריקני את המזרח התיכון. שיגעון הגדלות, החזיונות והשיגיונות מטופחים אומנם בוושינגטון, אולם את המחיר משלמים תושבי המזרח התיכון. זהו ציר הטירוף. אלה הם במידה גדולה תוצרי הלוואי של עולם חד-קוטבי, שבו הניאו-שמרנות האמריקנית מבקשת שליטה על העולם כולו בכוח הכוח, באופן חסר פשרות ותמיד לטובת המעמדות העליונים בחברה האמריקנית.

	כבר עתה ברור, שפירוק עירק בשם המלחמה בטרור שדרג את הטרור העולמי והמקומי על כל סוגיו, פלגיו ומניעיו לרמות מדאיגות שלא הכרנו. מלחמה שסימנה את הטרור כיעד להכחדה, הפכה אותו לשחקן ראשי בפוליטיקה העולמית, לא כל שכן המזרח-תיכונית. 

	הזיקות ההדוקות בין ישראל לארצות-הברית, נכונותו של הממשל האמריקני לתמוך א-פריורי בכל פעולות האלימות והדיכוי של ממשלת שרון היא יותר מבעייתית. מאידך גיסא, התנכרותה של ישראל למרחב שבו היא חיה והשלכת כל יהבה על ארצות-הברית, יוצרת בעולם הערבי תחושה ודינמיקה של זוג מגלומנים מוכי הזיות והלומי שיכרון-כוח, הסבורים שרק להם יש סדר-יום, רק להם יש צרכים ואינטרסים, וכל שאר הגורמים הם סטטיסטים. זוהי גיאו-פוליטיקה הרסנית ומקוממת, ההופכת את ישראל מבודדת ופגיעה כאן, שם ובכל מקום.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תסיים בבקשה.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       כן, אדוני. כיבוש או ליתר דיוק גנבת השלטון על-ידי הרפובליקנים בארצות-הברית בישרה שינוי אטמוספירי רגרסיבי בעולם כולו. הדרך להחזיר כוחות אפלים כמו אלה שפעלו בטורקיה למאורות שלהם ולחיות בעולם קצת יותר שקט ומאוזן עוברת דרך מהפך פוליטי באמריקה.
       
       אני מבקש, אדוני היושב-ראש, לשלוח מכאן את תנחומינו לכל המשפחות שאיבדו את יקיריהן ואיחולי החלמה לפצועים הרבים. תודה רבה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת דוד אזולאי, אחריו -  חבר הכנסת רן כהן, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, ראשית, תנחומים למשפחות ששכלו את יקיריהן בטורקיה בשבת האחרונה, כשהתפוצצו שתי מכוניות תופת ליד שני בתי-כנסת מרכזיים באיסטנבול ופגעו בחפים מפשע. 
       
       הפיגועים הללו לא היו מכוונים נגד ישראלים, אלא נגד יהודים. כבר כמה שנים אנחנו קוראים ושומעים על התבטאויות אנטישמיות חריפות במקומות שונים בעולם. אנחנו, הבית, חברי הבית, נזעקנו בעקבות סקר שהתפרסם, המגלה ש-59% מהאירופים חושבים שישראל מסוכנת לעולם, ובעקבות הפיגוע שהיה באיסטנבול. אדוני היושב-ראש, השר שרנסקי מגיב על העניין ואומר כך: בדיוק כמו בעבר, כאשר התייחסו ליהודי כאל שטן האשם בכל רעות העולם, טופלים כיום בעולם הנאור על מדינת ישראל את כל צרות העולם. 
       
       לידיעתכם, חברי הבית הזה, אדוני היושב-ראש, גם בארצנו, מדינת היהודים, יש גילויי אנטישמיות דומים, ואנחנו עוברים לסדר-היום, כי כל אחד אומר: זה לא נוגע לי. אביא כדוגמה, אדוני היושב-ראש, קריקטורה שבה רואים סיר בשר ועליו מגבעת הלקוחה מהלבוש החרדי - - 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       אי-אפשר.

דוד אזולאי (ש"ס):
       
       - - תמונה שהתפרסמה בביטאונה של מפלגת שינוי. אדוני היושב-ראש, השר שרנסקי חושש כי ההסתה נגד היהודים יכולה לגרום, כמו בעבר, לכך שיתייחסו ליהודי כמו לשטן ויאשימו אותו בכל רעות העולם. אני רוצה להגיד לכם, חברי חברי הכנסת, בתוך מדינת ישראל מאשימים אותנו, הציבור החרדי, בכל רעות המדינה. הביטאון של שינוי מפרסם מדי פעם בפעם מאמרי שטנה נוטפי ארס כלפי היהדות החרדית. הלקסיקון החרדי שמשמש את הכותבים שם יכול לשמש מקור להסתה אנטישמית בעולם. 
       
       ברשותכם, שימו לב לדבריו של פרופסור אינג' קדיד לפר, הוא כותב כך בביטאונה של שינוי: "בימי ספירת העומר מאמצת עדת הדתיים את אופנת הגילוח של היו"ר ערפאת, והרחובות מתמלאים בחבורות בלתי מגולחות של שומרי מצווה. זיפי זקן מעטרים את פניהם, ולולא הכיפות שעל ראשם, אפשר היה לחשוב שהארץ נכבשה על-ידי חבורה של פרטיזנים טורקים. האזרח החופשי התמים מביט בשיגעון העונתי הקבוע ואינו מתרגש במיוחד". פרופסור כותב את הדברים הללו בביטאונה של שינוי. 
       
       ממשיך אותו פרופסור נכבד וכותב, אדוני היושב-ראש - אני מציע לשר בני אלון, שר התיירות, אדוני השר, אתה שותף בממשלה הזאת לאותה חבורה רעה, אז כדאי שתשמע את הדברים שנכתבים בביטאונה, שתדע מי הם חבריך לממשלה, אדוני השר. כותב אותו פרופסור: "אני רוצה שהדבר הזה יהיה לכם ברור מאוד: כל עדת הדתיים לא מתגלחת בימי ספירת העומר, לא מסתפרת, לא לובשת בגדים חדשים, לא נותנת לאף אחד להתחתן במשך 50 יום, בגלל שלפני 1,900 שנה מתו תלמידיו של רבי אחד, לא מכירים אותו, ממחלת הדיפתריה. ואנא זכרו, כי חלק נכבד מהמתאבלים הללו לא יעמדו דום אפילו דקה אחת לאות אבל על חיילים שנהרגו, גם למענם, לפני חודש". 
       
       הדברים הללו נכתבים, ושר בממשלת ישראל, השר פריצקי, כותב במאמר באותו עיתון, ביטאון של שינוי: "ואנחנו, החילונים, שותקים כאשר החרדים מרוקנים את כיסינו. גוזלים את הקופה הציבורית. הם בוחרים להתעלק על הקופה הציבורית המממנת אותם. כך אלפי תלמידי ישיבות, שבטלתם אומנותם, בוחרים להתפלפל על גווילים עבשים ולעסוק באזוטריה מוחלטת, שאין לה שום רלוונטיות למצב העכשווי, במקום לצאת לפרנסת משפחתם". אלו דברים שנכתבים בביטאונה של מפלגת שינוי.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תסיים בבקשה.

דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אני כבר מסיים. הגדיל לעשות יושב-ראש ועדת החינוך, חבר הכנסת אילן שלגי, שיצא בשליחות הכנסת למועצת אירופה, אמר שם דברים קשים נגד ילדי רשת החינוך התורני והוציא דיבתם רעה בפני כל עמי אירופה. יש המסיתים כנגד הציבור החרדי, כאשר כל חטאם שהם שומרי תורה ומצוות והולכים בלבוש המיוחד להם. 
       
       צריך לעשות בדק-בית, אדוני היושב-ראש, קודם כול אצלנו, ולגנות את ביטויי השנאה של מפלגת שינוי כלפי היהדות החרדית. וכשמבקשים לעמוד לימינן של הקהילות היהודיות אני שואל: מי יעמוד לימינם של היהודים שומרי התורה והמצוות במדינת ישראל, הנתונים להסתה פרועה מצד מפלגת שינוי היושבת בשלטון? כשמבקשים לכנס את כל הפרלמנטים בעולם כדי להוקיע את האנטישמיות, זה חשוב, אבל אני מציע שקודם כול נתחיל בבית ונקרא למפלגת שינוי: חדלו מן השנאה וההסתה כלפי היהדות החרדית. אחר כך נוכל לבוא בידיים נקיות לכל העולם ולהגיד להם: הוקיעו את האנטישמיות אצלכם.
     
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה, אדוני. חבר הכנסת רן כהן, אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת איוב קרא. 

רן כהן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברות הכנסת וחבריה, אני מתנצל בפני קודמי. עם כל התיעוב שאני חש כלפי ההסתה כנגד חרדים, ועם כל ההתקוממות שאני מרגיש כאשר חרדים פוסלים חילונים ומנסים לכפות עליהם אורח חיים אחר – אני פוסל גם את זה וגם את זה – נדמה לי, אדוני היושב-ראש, שהכנסת הזאת התכנסה כדי להביע את עמדתה נגד כל סוג של אנטישמיות. הפיגוע הרצחני המתועב שנעשה על-ידי שתי מפלצות באיסטנבול לא היה נגד חרדים או חילונים, הוא היה נגד יהודים. ונאומו האנטישמי של ראש ממשלת מלזיה לא היה נגד חילונים או חרדים, הוא היה נגד יהודים, הוא היה נאום אנטישמי. וגם אמירה של אדם שאני מעריץ, אותו ואת יצירותיו, תיאודורקיס, היתה אמירה אנטישמית, משום שהיא לא ביקרה את מדינת ישראל על מעשיה, היא טבעה סטיגמה נגד העם היהודי כולו. נדמה לי שהתכנסנו כאן כדי להוקיע את האנטישמיות הזאת, ובעיקרו של דבר, לנסות ולראות באיזו דרך אנחנו גם מתמודדים אתה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אני חושב שאי-אפשר להתעלם מן העובדה שהאנטישמיות מושרשת, לדאבוננו, עמוק בהיסטוריה האנושית, ובחלק מן העמים היא כמעט טבועה, ומדי פעם היא מתפרצת. לעתים זה כמעט נס כאשר אנחנו רואים אותם מתגברים ומתמודדים בכוח הדמוקרטיה, בכוח ההומניות, שעולה מדי פעם. לשמחתנו, בסך הכול, כבוד האדם וחירותו הולכים וגואים בעולם, והדמוקרטיה מתחזקת, אבל עדיין רואים את השורשים העמוקים האלה, רוויי השנאה ליהודים, כאשר השונאים טובלים באנטישמיות. 
       
       המקום השני הוא ימין קיצוני, פנאטי, מטורף, באירופה ובמקומות אחרים, שהאנטישמיות  טבועה בו, והיא גם כלי פוליטי כדי לעשות בו שימוש והון, בעיקר בקרב קבוצות מצוקה ועניים ואחרים, כדי להשניא, ולהשיג את עוצמתו משנאת היהודים. זה קרה לאחרונה במדינה כמו שווייץ, לתדהמת רבים וטובים. זה קורה במדינות שנחשבות מתקדמות ונאורות, עם רמת חיים ורמת כלכלה והשכלה מאוד גבוהות. גם זה צריך מאוד מאוד להדאיג, שרמת השכלה כשלעצמה עדיין לא עוקרת אנטישמיות ושנאה ומשטמה - אלא רק רעיונות שבהם מאדירים באמת את כבוד האדם ואת חירותו בכל מקום, כל אדם. 
       
       המקום השלישי הוא ההסתה של ארגוני הטרור – ה"חמאס" ו"הג'יהאד" וה"חיזבאללה" והאחרים, שמלבים את שנאתם כלפי מדינת ישראל גם בשנאת יהודים, כדי לתגבר את כוחם  וכדי להילחם במדינת ישראל ובעם היהודי. 
       
       אדוני היושב-ראש, אנחנו רואים שם לעתים לא רק אנטישמיות, אנחנו רואים שם רצון לג'נוסייד. מה שמכריזה מדינה כמו אירן או מדינה כמו סודן הוא הכחדה של מדינת ישראל. אני לא מכיר דוגמה אחת בעולם שבה מדינות אומרות בריש גלי, שהן רוצות ועושות את כל ההכנות כדי להכחיד מדינה אחרת, זולת המדינות הללו כלפי מדינת ישראל. והן מסתובבות במסדרונות העולם והאו"ם, והן נשענות על גל של אנטישמיות, והן בונות גל של אנטישמיות. וכאשר אנחנו רואים את התופעות הללו, זה רק מגביר בי את ראיית הסכנה, עד כמה אנחנו עומדים אל מול כוחות רשע, שצריך להתמודד אתם. 
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, נדמה לי שאנחנו צריכים גם לומר לעצמנו, מלבד העובדה שמכאן צריך לקרוא לכל אדם נאור בעולם ולכל מדינה נאורה בעולם, לכל ארגון נאור בעולם, להילחם באנטישמיות, לעקור אותה – ואין מצב שבו אפשר להירדם כלפי האנטישמיות, זה או שנלחמים בה או שהיא מרימה ראש, ואז היא רוויית שנאה ורוויית משטמה, והיא גם מוצאת כלים כדי לרצוח יהודים. 
       
       אבל אנחנו לא צריכים בשום פנים ואופן להקל את מלאכתם של שונאינו. אנחנו גם צריכים לשאול את עצמנו באיזה אופן אנחנו עוזרים לעולם ולעצמנו להילחם באנטישמיות. כאשר אנחנו נמצאים 36 שנים בשטחים, שבהם אנחנו עוקרים את חירותו של עם אחר, אנחנו לא עוזרים לעצמנו, אנחנו מקשים על עצמנו. אנחנו גם מרעים לעצמנו, ולדעתי אנחנו גם הורסים את עצמנו. אבל בהקשר של האנטישמיות, המשך ההישארות בשטחים פוגע בנו ומעודד אנטישמים. אגב, אנטישמים שהם מלכתחילה אנטישמים, וגם אם לא היינו שם הם היו אנטישמים, וגם אנשים שיכולים להישען על זה כדי לבטא את האנטישמיות שלהם. 
       
       אדוני היושב-ראש, לעניות דעתי, אנחנו צריכים לעשות הכול כדי לחבור לאומות העולם הנאורות במלחמה נגד האנטישמיות ולהשתחרר בעצמנו מאותו עול שמפריע לנו להיות בעצמנו בחירות מלאה מזאת שאנחנו נמצאים בה. תודה רבה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת איוב קרא, ואחריו – חבר הכנסת מגלי והבה. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       מכובדי היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, לפני כמה שבועות הלך לעולמו גדול האינטלקטואלים שנולדו בארץ הזאת, אדוארד סעיד. אדוארד סעיד היה מהלוחמים הבולטים בעולם נגד אנטישמיות ונגד כל צורה של גזענות. לפי הקריטריונים שנקבעו כאן מעל הבמה, אפילו את אדוארד סעיד אפשר להאשים באנטישמיות. זה מראה שהגישה שהותוותה כאן מונעת ממניעים לאומניים, ואפילו הייתי אומר שנשמעו כאן נימות שאומרות שייתכן פאשיזם שהוא לא אנטישמי. כי יש אנשים בעולם הזה, ונמצאים באולם הזה בגופם, שאינם מתביישים במלה פאשיזם; היא אפילו לא מביישת אותם. 
       
       האנטישמיות, אדוני היושב-ראש, היא חלק מתופעה כללית שנקראת גזענות. מבחינה מוסרית אין הבדל בין עוכר ישראל לעוכר ישמעאל, לשונא שחורים ולשונא לבנים. כולם פסולים מבחינה מוסרית. גזענות, אדוני היושב-ראש, אינה הבעת דעה, היא אקט אנטי-מוסרי שיש לאסור אותו ולהיאבק נגדו. 
       
       האנטישמיות נולדה בתרבות המערב, זה המקור שלה. האנטישמיות היא דבר שצומח בתנאים כלכליים, חברתיים ופוליטיים מסוימים, והם באים מבית-מדרשו של הימין הקיצוני, הפאשיסטי, כך זה היה באירופה. התיאור של האנטישמיות כמחלה – כך הדברים נשמעים היום – ואפילו כמחלה תורשתית, ועוד יותר כמחלה מידבקת, הוא ניסיון לברוח מהעניין עצמו. 
       
       מי שבאמת רוצה להיאבק באנטישמיות צריך לחבור לאותם כוחות שנאבקים באנטישמיות בעולם. יש בעולם הזה אנשי עקרונות שתומכים בזכויות אדם, אנטי-גזענים ונאבקים בגזענות על כל צורותיה. אתה תשמע אותם מוקיעים את האנטישמיות נגד יהודים, תשמע אותם מוקיעים את הדיכוי של העם הפלסטיני, שמעת אותם נגד האפרטהייד, אתה שומע כשהם נגד האפרטהייד שנבנה בגדה המערבית וברצועת-עזה כיום. 
       
       זו לא אנטישמיות, זה ניסיון, נבזי הייתי אומר, לבלבל בין אנטישמיות, שהיא סוג מסוכן במיוחד של גזענות, שיש להיאבק בו ולהוקיע אותו בכל צורה שהיא, לבין מאבק צודק נגד דיכוי של עם שנמצא תחת כיבוש, נגד מי שאשם בכיבוש הזה, מי שאחראי לעוולות שנעשות תחת הכיבוש הזה. זה בלבול זדוני. 
       
       אם באירופה 59% מהאנשים אומרים היום שהם רואים את מדיניותה של ממשלת ישראל כמסוכנת לביטחון העולם - אומרים שזאת אנטישמיות; אם השר שרנסקי חוזר מהקמפוסים בארצות-הברית ושומע שם מחאה חריפה נגד מדיניות ממשלתו - הוא אומר שזאת אנטישמיות. יש אינסטרומנטליזציה של העניין הזה. כל מי שמותח ביקורת על ממשלת ישראל הוא אנטישמי. זה אסור, אנחנו לא ניכנע, זה ניסיון להשתיק את הביקורת, והוא פסול מעיקרו. 
       
       אדוני היושב-ראש, יש להפריד בין ביקורת נגד מדיניותה של ממשלת ישראל בשטחים הכבושים ואפילו מאבק נגד המדיניות הזאת לבין אנטישמיות. יש להוקיע את האנטישמיות. מי שנאבק נגד הכיבוש ונגד הדיכוי של העם הפלסטיני ולמען חירותו של עם הוא אדם שצריך לקבל צל"ש. 
       
       אני רוצה להדגיש את הדבר הזה. בסופו של דבר אין בעלי ברית בעולם הזה שיעמדו נגד אנטישמיות אלא האנשים שנאבקים למען זכויות אדם באשר הוא אדם ונגד כל גזענות באשר היא גזענות, גם אם היא אנטישמית. תודה רבה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. חבר הכנסת איוב קרא. אחריו - שר התיירות בני אלון.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש דעה או סטריאוטיפים שקשורים לזאב ז'בוטינסקי, אבל מה שבלט במיוחד במאמריו הוא אמרתו שהוא מייחל ליום שבו יהיה ראש ממשלה יהודי בישראל ובהמשך גם לא-יהודי. הוויכוח היום  מביא לכך שלאנטישמיות ולגזענות אין מקום, במיוחד כלפי העם היהודי.
       
       חזרתי לא מזמן מביקור בגרמניה, הייתי במחנות ריכוז – לפעמים אני מתרגש אפילו לדבר על כך – ותהיתי איך אפשר שבני-אדם יחשבו להרוג בני-אדם, ותהיתי על השנאה שהיתה קיימת באירופה. מדי שנה אני עורך ביקור באחד המחנות לשעבר, ובכל פעם אני מזדעזע מחדש. לא יעלה על הדעת שבעולם הזה יהיו מפלצות כאלה. ראיתי איפה תכננו את השמדת העם הזה. האנטישמיות היא לא רק הביטויים האנטישמיים נגד היהודים, האנטישמיות היא גם של אלה שפוגעים ביהודים בטרור, הם מאותו הזן. כולנו שמיים וכולנו היינו מאוימים בעבר על-ידי אותה מפלצת. צר לי שהדברים לא ברורים.
       
       בהזדמנות זאת אני מחזק את ראש הממשלה בביקורו באיטליה היום. אני מחזק עוד יותר את ברלוסקוני, שבהתבטאויות האחרונות שלו יצר בכל מקום אווירה טובה ונתן גושפנקה לישראל. 
       
       כואב לי לראות מקומות, קהילות או מדינות שעדיין מתבטאות באנטישמיות בצורה זו או אחרת. האנטישמיות האמיתית היא האנטישמיות האקטיבית שאנחנו רואים היום, ראינו אותה לפני יומיים בטורקיה והיא ממשיכה להכות גלים כמעט בכל מקום. זה מה שמסכן את העולם. ראינו את הפיגוע של "אל-קאעידה" בארצות-הברית, אני מקווה שארצות-הברית לא תראה עוד אסונות כאלה, אבל זה רק סימן למה שאנשים קיצוניים מסוגלים להביא על העולם. 
       
       פירוש הדת וכאילו לגיטימציה לפעול בצורה כזאת הוא הדבר הכי מסוכן. שום דת בעולם לא נתנה לגיטימציה להרוג אנשים, לא חשוב באילו נסיבות ומה הסיבות. יש לי תהיות בקשר לאותם מנהיגים, אם הראייה שלהם היא באמת אידיאולוגית, או שמדובר בארגונים שמה שעומד לנגד עיניהם ולנגד עיני שולחיהם אלה אינטרסים צרים וטובות הנאה. אם הם יפסיקו את הפיגועים הללו הם לא יקבלו את התמיכות הכספיות, ואז גם אף אחד לא ישמע עליהם. 
       
       היום שמעתי מגורמים שהגיעו מלבנון ומסוריה, שמעמדו של "חיזבאללה" בלבנון מתכרסם, ויש הרגשה שהוא מיצה את עצמו בראייה האידיאולוגית. זו בשורה טובה. העסקה שנרקמת היום, שאיננה לרוחי, רק יכולה להגביר את הפעילות שלו ואת המוטיבציה שלו לפעול. הוא ימשיך לחטוף חיילים וימשיך לפעול בראייה שאני קורא לה אנטישמית אקטיבית, כשאפשר לגשת למהלך של פעולה ולהרחיק אותו מגבול הצפון בלי לחשוש ובלי לפחד, כי זה ארגון שהוא בקושי בסדר גודל של חטיבת טנקים, וכל היום רק זורע שנאה ומחמם את הגזרה בצפון. אני לא רוצה שתהיה בצפון מלחמה כמו ב-1982, אבל לא יזיק לנקות מדי פעם את השטח עד האוואלי. במבצע ההוא הייתי קצין צעיר, וגם אז, אדוני שר התיירות, אם היינו נכנסים עד לאוואלי וחוזרים, או נכנסים עד צידון וחוזרים, לא היה שום אסון, כי עד צידון לא היה שום נפגע בקרב חיילי צה"ל. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תסיים בבקשה.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
	ואדוני, פצצת האטום באירן, ששמענו עליה מראש המוסד לפני יומיים, היא רק אות לבאות, חלילה, ואנחנו צריכים להיות מאורגנים ונכונים לפעול נגד כל אנטישמיות אקטיבית. 

	אני מאחל שנדע שוויון, שנדע שלום, שנדע רק דברים טובים. אדוני היושב-ראש, אני שמח שהאוכלוסייה הדרוזית נמצאת היום כמעט בכל זרועות צה"ל, וכמו שהזכירו הדוברים לפני, יש טייס דרוזי, יש דרוזים בשייטת, יש אלוף דרוזי בצה"ל. לצערי הרב, הקיפוח המתמשך קיים, ודרושה מלחמה אזרחית כדי להגשים את השוויון הזה.

	אני רוצה לסיים ולומר, שכאשר השר שרנסקי לקח אותי אתו לביקור בדונייצק שבאוקראינה, שמחתי מאוד להופיע אז מול כל המיליונים שהתקבצו לראות אותו – הנה הוא כאן – בבית-הכנסת של דונייצק, והוא התגאה בי על כך שאני לא-יהודי ואני נמצא לידו כחבר הפרלמנט הישראלי, אבל אני התגאיתי בו עוד יותר, והם לא האמינו שהוא יוצא ברית-המועצות לשעבר ושר בישראל – אינטגרציה אמיתית. ואנחנו צריכים שהאינטגרציה הזאת תהיה עם כלל אזרחי ישראל, ובעזרת השם, יבוא היום ואנחנו נעשה ביחד את השלום המיוחל.  

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. שר התיירות בני אלון, בבקשה.
       
קריאה:
       
       - - -
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       יש לו זכות לדבר. הוא לא עונה.
       
שר התיירות בנימין אלון:
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, השר שרנסקי יחתום את הדיון. אני רק משתלב בדיון. חשבתי שלא להשתלב, אבל שוב ושוב חוזרים על אותם מוטיבים -  שמעתי את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה ואחרים – ואני חושב שצריך פשוט לעשות סדר בנושא. 
       
       אחד מגדולי חובבי ציון שלפני תנועת הציונות המדינית, ד"ר פינסקר, כבר אמר שהמלה "אנטישמיות" היא מלה משובשת ומטעה. הוא הציע במקומה את המלה "יודו-פוביה". הוא גם היה רופא, וזו המלה שהוא בחר. אני הייתי משתמש במינוח  "שנאת ישראל". המלה "אנטישמיות" מטעה. היא שאובה מתפיסות הגזע האירופיות המאוחרות, והיא באמת מבלבלת, בעיקר את הנואמים, חברי הכנסת הערבים, שאומרים: הרי גם אני שמי, איך שמי יכול להיות אנטישמי? ולכן, אין באמת שום צדק היסטורי שמצדיק את המינוח הזה, ולדעתי היינו צריכים להשתחרר ממנו.
       
       יש תופעה ייחודית כייחודיותו של העם הזה, הבלתי-מובן, כייחודיותה של ההיסטוריה של העם הזה, של עם ישראל. יש תופעה שנקראת: שנאת ישראל. שונאים אותו פעם אחת בגלל זה שהוא מתבדל; שונאים אותו פעם אחת בגלל זה שהוא מתבולל ומצליח בתחרות שלו; שונאים אותו בגלל זה שהוא עשיר ושונאים אותו בגלל זה שהוא עני ומנודה ומהווה סמל לקללת אלוהים. הסיבות לשנאת ישראל הן רבות, והן כל כך רבות שהן מראות שאין אף סיבה אחת אמיתית, חוץ מתופעה בלתי מוסברת ובלתי רציונלית שנקראת: שנאת ישראל. 
       
       ולכן, חשוב להבין – וזה חשוב לא רק כדיבור היסטורי-מדעי, זה חשוב בעיקר ליהודים להבין – שאין חוקיות שאומרת שהגבעה  שבה לחמנו בעבר או שבה הכה השטן של שנאת ישראל, תהיה אותה גבעה שבה יכה שוב אותו שטן, ואני כגנרל זקן צריך להיות ערוך לה. אנחנו שוב ושוב ערוכים ודרוכים לשמוע באירופה - על הרקע הנוצרי, עם המוזיקה של ואגנר – היכן היא שנאת ישראל. לא, לא זו שנאת ישראל המובילה של היום. כשהריכוז היהודי של עם ישראל מחליף מקום, גם שנאת ישראל מחליפה מקום. הריכוז היהודי הגדול ביותר של עם ישראל בעולם היום הוא כאן. ה"גטו" היהודי הגדול ביותר שקיים הוא כאן. הוא מוקף במאות מיליונים, שחלקם – מדינות שרשמית רוצות להשמיד את ישראל, כל יהודי ויהודי; שמלאות שנאת ישראל ושנאת כל יהודי ויהודי. 
       
       השנאה הקלאסית של "הפרוטוקולים של זקני ציון" – חפש אותה ברחובות קהיר; חפש אותה בדוכנים של המדינות הסובבות אותנו, ותמצא אותה הרבה יותר מאשר באירופה. אדרבה, מובילי שנאת ישראל באירופה של היום אלה הן אותן קבוצות ערביות של האויב שנמצא כאן. 6 מיליוני מוסלמים בצרפת הם המובילים, ואז, כמו תולעים מן העץ הישן, יוצאות להן גם אותן שנאות קלאסיות של אותם נאצים ישנים שהתחבאו בתוך הארון. אבל מובילי שנאת ישראל של היום אלה הם אותם אויבים של מדינת ישראל. האויב הערבי הוא המוביל את שנאת ישראל. 
       
       וכשאנחנו משתמשים שוב ושוב במונח "אנטישמי", הרי אם ניקח את ברית-המועצות הקומוניסטית, היא כדבר ראשון התחייבה להילחם באנטישמיות. בפולין אסור היה להזכיר את הקורבנות היהודים של השואה. היו קורבנות. היתה מלחמה בין הנציונליזם הנאצי לבין האינטרנציונליזם ההומניסטי-קומוניסטי, והטובים – הקומוניסטים -  ניצחו. מה זה משנה אם הם יהודים או שהם ביילורוסים או שהם אוקראינים? 
       
       זו אותה גישה שרבים מחברי הכנסת הערבים, עם האוריינטציה הקומוניסטית, ששהו זמן רב באוניברסיטאות במזרח-גרמניה וברוסיה, שאבו, והם באמת ובתמים עולים לכאן וחוזרים ואומרים: אנטישמיות זו מלה נרדפת לגזענות, ולכן אני שמי כמוך, ושונאים אותי כמוך. ואז המסקנה היא שכל הדיבורים שלנו הם סתם מין אחיזת עיניים כזאת; אנחנו סתם מנצלים את דעת הקהל העולמית. וזה נשמע פה בכנסת ישראל, והמאזינים והצופים בבית פשוט משפשפים את העיניים, כי הם לא כל כך אינטלקטואלים כמו חלק מחברי הכנסת הערבים כאן, אבל הם יהודים, ולחלק מהם עדיין יש מספר על היד, והם פשוט זוכרים את החוויה הקיומית הזאת של יהודי ששונאים אותו – למה? ככה, בלי הסברים אינטלקטואליים. ומותר בבית הלאומי היחיד הזה, שהקמנו אחרי כל כך הרבה שנות סבל והשפלה, לדבר יהודית ולדבר כמו יהודי, ולא להצטעצע באשליות הומניסטיות-קומוניסטיות שכבר מזמן שבקו חיים.
       
       ולכן, אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על שהואלת לשלב אותי בדיון. אנחנו לא עוסקים באנטישמיות. אנחנו עוסקים בשנאת ישראל, ומוביל שנאת ישראל של היום הוא האויב הערבי. הם מובילי שנאת ישראל של היום, והריכוז הגדול ביותר של שנאת ישראל הוא כאן, במזרח התיכון, והשלוחות של שונאי ישראל הערבים בצרפת הן מובילות השנאה הגדולה של ישראל בצרפת, והשלוחות בכל מקום ומקום הן המובילות הגדולות.
       
       ולכן, אני לא מתנגד לכל דיון שמתייחס לאנטישמיות בעולם. אנחנו ערבים לכל היהודים בעולם, והם ערבים לנו. אבל לא לערבב את העיקר עם הטפל ולא לשגות באשליות, ולזכור היכן נמצא האויב של היום, היכן היא שנאת ישראל של היום, כי אם לא ניטיב להבין את זה, אנחנו נשלם מחיר יקר מאוד. תודה, אדוני היושב-ראש.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מגלי והבה. אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       חברי חברי הכנסת, תרשה לי, אדוני היושב-ראש, לשלוח את תנחומי למשפחות הנרצחים, טורקים ויהודים, ולאחל החלמה לפצועים. 
       
       לגבי מה שהתרחש בטורקיה, הייתי אומר שהכתובת היתה על הקיר. ההתגברות של הפעילות האנטישמית בזמן האחרון, בחודשים האחרונים, רק הוכיחה שהיא יכולה להביא בסופו של דבר למעשים ולפעולות טרוריסטיות שיפגעו בחיי חפים מפשע. 
       
       אדוני שר התיירות, אני מסכים אתך, זו שנאת ישראל ולא שום דבר אחר. אני ראיתי את התגובות במקומות שונים בעולם. שמעתי בקשב רב את התיאורים של חברי הכנסת, שציטטו את דברי ראש ממשלת מלזיה, שאמר את מה שאמר על היהודים, ואחרים שנקטו גם כן – אם זה באירופה ואם זה במקומות אחרים – פעילות יזומה והצהרות נגד העם היהודי. כל זה על מנת לנסות לפגוע בעם היהודי. 
       
       רק שלשום שמענו את ההערכה לגבי התוכניות של "הג'יהאד האסלאמי". אנחנו מדברים על 20 מיליון מוסלמים באירופה, שבשנת 2020 רוצים לראות את כל העולם מוסלמי. מי שלא שייך לדת הזאת, צריך לפעול נגדו, ולפעול נגדו כמו שראינו בפעולות טרוריסטיות ובפעולות אכזריות. 
       
       חברי חברי הכנסת, אנחנו צריכים להיות הראשונים שפועלים כאן, בתוך הבית הזה, כדי לקרוא לעולם המערבי להתעורר ולפעול נגד כל סוגי האנטישמיות. כאן מוטלת עליך, אדוני השר לענייני תפוצות, האחריות לארגן את הפעילות זאת. אני יודע שאתה עושה לילות כימים בארצות שונות בעולם על מנת לעורר את האנשים, לדבר על לבם ולנסות לשכנע אותם שכל רצונם של מדינת ישראל והעם היהודי זה שתהיה מדינה יהודית אחת בעולם ויהיה שלום במזרח התיכון. 
       
       ראינו כשהלכנו על השלום לאן הגענו. כולנו יודעים – לא צריך להסביר לנו כאן בבית הזה ובמזרח התיכון - שכאשר רצינו ושמנו את כל הניירות שלנו על השולחן ואמרנו שפנינו לשלום, מה קרה מאוקטובר 2000 עד היום. באים היום מנהיגים, מוסלמים ואירופים, ומנסים לתקוף את מדינת ישראל ולתקוף את העם היהודי. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אומר לכם שאנחנו צריכים להתארגן לפעילות מסוג אחר. צריך לצאת בהסברה לעולם, להסביר את הסכנה באנטישמיות הזאת – הם צריכים להבין שלא רק מה שקורה בתוך הבית שלהם לאט לאט גם יופנה נגדם, אלא שמי שיתיר דמו של יהודי בכל מקום בעולם, הוא זה שמתיר את דמם שלהם, כי לא ייתכן שאנשים שהולכים להתפלל ולהיכנס לבית-כנסת יירצחו רק בגלל היותם יהודים. מי שינסה לקשור את זה למדיניות של הממשלה, יראה שהרי היתה מדיניות ממשלה כשהלכנו לשלום. האם האנטישמיות הופסקה? האם הרדיפה הנאצית והקיצונים הימנים באירופה הפסיקו את הפעילות שלהם?
       
       אני מסיים את דברי, אדוני היושב-ראש, ואומר שהגיע הזמן לגרום לעולם להבין את הקשר הישיר שבין התעמולה הפראית נגד מדינת ישראל לבין הטרור האנטישמי. אני אומר ששבענו מלים יפות והגיעה העת למעשים. תודה רבה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אחמד טיבי. אחריו – חבר הכנסת דני יתום. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין ספק שפגיעה באנשים רק בשל השתייכות דתית, כמו למשל פגיעה בבית-ספר יהודי, או הפיגוע שהיה באיסטנבול בבתי-כנסת, הם מעשים שיש להוקיע אותם באופן מוסרי ופוליטי חד-משמעית. 
       
       יש ניסיון, בדרך כלל של גורמים לאומיים בכל מקום, לנצל תופעות כאלה כדי להשיג דיבידנד פוליטי, ראה דברי ראש הממשלה, למשל, שלפני כמה ימים הרחיק לכת בפירוש הביטוי "אנטישמי". הוא אמר שכל מי שמותח ביקורת או מתקיף את מדיניות הכוח של הממשלה כנגד פלסטינים, עושה זאת ממניעים אנטישמיים; לא בגלל זה שהוא מתנגד למדיניות ממשלת ישראל, אלא ממניעים אנטישמיים. מי הוא האיש שקושר את שיוכו, את יהדותו עם המדיניות שלו אם לא ראש הממשלה? לאחר מכן הוא בא ומתריס וכועס וזועק כנגד אלה שמתנגדים למדיניות שלו. 
       
       המטבע הזאת לעתים – סליחה על הביטוי – יש השחתה, יש לא רק הפשטה, יש גיחוך של המושג אנטישמיות. אבל תראה מה לאומנות וגזענות יכולות לעשות. סוף-סוף יש ביטוי שקושר ערבים ויהודים ביחד, שניהם עמים שמיים, ואתה רואה מאמץ אדיר, מתמשך, סיסטמתי, אנשים יוצאים מהכלים כדי להוכיח ששמי זה רק יהודי. ערבים זה משהו אחר, מוסלמים זה משהו אחר. 
       
       יש ניסיון להתנתק, שמא מישהו בעולם יחשוב שהגזענות שהיתה באירופה נגד שמים באשר הם היא לא רק נגד יהודים, אלא נגד יהודים וערבים. ואיך שניהם ילכו יחדיו? שהרי רגשי הקיפוח באירופה נמשכים עד לרגע זה, והם רק נגד יהודים. 
       
       יש באירופה עכשיו תופעה – בעיקר מאז 11 בספטמבר - שנקראת אסלאמופוביה, של אנשים שמעצימים כל מעשה של מוסלמי באשר הוא, מקישים ממנו לגבי מאות מיליונים של אנשים ומתחילים לנתח את האופי הטרוריסטי של האסלאם, או את החינוך של המוסלמים והאסלאם והקוראן. אפילו פסאודו-אינטלקטואלים אמריקנים התחילו פתאום להיות כמעט שיח'ים בפירוש האסלאם. יש להם פירוש הבית הלבן לקוראן. עוד מעט תצא מהדורה. 
       
       יש רגשות נגד יהודים והם ראויים להוקעה ברורה וחד-משמעית, אבל יש ניסיון זול, מגוחך, כמעט הזניית המושג "אנטישמי" של פוליטיקאים לאומנים, שמנסים לנצל כל דבר. 
       
       אני רוצה להבין, למה שר החוץ של מדינת ישראל נסע למחרת לאיסטנבול. למה? תארו לכם שאחרי שנהרגו 13 אזרחים ערבים במהומות אוקטובר, שר החוץ של מצרים היה מגיע לפה. מה הייתם עושים לו. אפשר היה לשלוח מברק. אפשר להשתתף בלוויה, כמו היושב-ראש ריבלין. אבל שר החוץ, בניסיון לניכוס דיפלומטי, פוליטי, מדיני, של פיגוע נגד אזרחים טורקים -  מוסלמים ויהודים, נכון, בבית-כנסת, אז מה? יהודים לא יכולים להיות אזרחים טורקים? הרי האינטרס הוא לייצב ולחזק את האזרחות והשייכות הטורקית של היהודים שם. לא. האפוטרופוס של בתי-הכנסת באיסטנבול, שהיא עיר חשובה שם, זו אזרחות של מדינת ישראל, לא אזרחות של טורקיה. איזה מין גיחוך זה? 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       אני מציע לך, אל תנסה לערב - - - אני גם ממליץ לך שתקרא את האידיאולוגיה של "הג'יהאד האסלאמי". יכול להיות שגם אתה תרגיש - - - 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       יכול להיות שיש אנשים שמתקשים לרדת לסוף דעתי. אני אמשיך. 
       
       יש ניסיון לנכס את העניין פוליטית, מדינית. פתאום, עוד לפני ששר החוץ של טורקיה ביקר במקום, ביקר שם שר החוץ של מדינת  ישראל. זה נראה לי מרחיק לכת, לא במקום, מביך ופוגע בריבונות של טורקיה. אני חושב שהטורקים גילו מין רכרוכיות מסוימת. 
       
       אגב - אין ספק שמי שפגע בבתי-כנסת ראוי להוקעה, חד-משמעית. אבל, אין ספק שאם "אל-קאעידה" מאחורי זה, יש לה חשבון ארוך עם הטורקים. תראה מה הם עושים בסעודיה. הם רוצים להפיל משטר. זו התנהגות של ארגון שמנסה באמצעים טרוריסטיים להפיל משטרים. עכשיו, כאשר הוא פוגע בטורקים, זה משהו, אבל כאשר הוא פוגע בסעודים - זה סתם מעשה טרוריסטי. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       איזה משטר, והאבים. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       כן. זה - - - שהוא שמי? הוא לא שמי. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       - - -

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       חשוב לענות על השאלה, למה כאשר מותחים ביקורת - אתה, לא אתה, יהודים, למשל השר שרנסקי - על משטרים טוטליטריים בעולם הערבי, זה נקרא עמדה פוליטית פרוגרסיבית, וכאשר אירופים מותחים ביקורת על המשטר בישראל, על דרך ההתנהלות המדינית-הביטחונית, זה מייד הופך להיות אנטישמי, לפי ההגדרה, by definition, אצל שרון. זה הופך להיות אנטישמי. זה נקרא להוריד את המושג הזה לאשפתות. 
       
       לא ככה מטפלים בתופעה הזאת. גזענות היא גזענות באשר היא. אין גזענות מיוחדת, אוניברסלית, שכל העולם צריך להתגייס נגד עם אחד בלבד. 
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       - - -
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       תירגע, חבר הכנסת יתום. אם אתה נגד גזענות נגד יהודים, אתה חייב להיות אנטי-גזעני ולכן אתה צריך להתנגד לגזענות נגד פלסטינים באשר הם. להרוג פלסטינים כיוון  שהם פלסטינים, זה בסדר? 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       לא הורגים פלסטינים באשר הם - - - טרוריסטים. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       למה? 450 ילד הם טרוריסטים? איך הם נפגעו? הם הלכו באוויר? ירו בהם באוויר? 
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אם לאדם יש דרך ומחשבה אנטי-גזענית, היא צריכה להיות אוניברסלית ומכוונת נגד כל תופעת גזענות – באלסקה, בשכם, בתל-אביב, בפריס ובאיסטנבול, אבל אי-אפשר שאנטי-גזענות תהיה עד כדי כך סלקטיבית. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת דני יתום, בבקשה. אחריו – חברי הכנסת עזמי בשארה ואיתן כבל. 
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת וגם חברות הכנסת, ראשית, הודעה לחבר הכנסת טיבי, שיצא מהאולם: אני רגוע. אני רגוע. אמרת – תירגע, חבר הכנסת יתום. אני רגוע. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       האנטישמיות היא תופעה מעוררת חלחלה וחשש. היא יותר עתיקה ממדינת ישראל המתחדשת. היתה אנטישמיות, חבר הכנסת טיבי,  עוד לפני שמדינת ישראל הוקמה ב-1948, ולכן לא נכון לקשור בין שורשי האנטישמיות לבין מדינת ישראל. היתה, עוד לפני שקמה מדינת ישראל, אינקוויזיציה בספרד, שרדפה את היהודים, ולכן השורשים של האנטישמיות הרבה  יותר עתיקים והרבה יותר עמוקים מאשר ההתייחסות למדינת ישראל. 
       
       האנטישמיות היא מחלה ממארת. צריך לגנות אותה וצריך לפעול נגדה. אני מקבל את זה שלא די במלים, אלא צריך גם מעשים. נכון שהפעולה היא פעולה מאוד מוגבלת, מכיוון שאנחנו מכירים את כוחנו, ולא נוכל לפעול כנגד האנטישמיות רק בעוצם ידנו, לבד. כל העולם הנאור והחופשי, הדמוקרטי, חייב להתגייס על מנת לגנות, על מנת להוקיע ועל מנת לפעול נגד האנטישמיות. כל ממשלה אחראית בתחומה לכך שתופעות אנטישמיות לא תקרינה, וכל ממשלה אחראית להילחם בתופעת האנטישמיות כפי שהיא נלחמת בטרור וכפי שהיא נלחמת בהפרות סדר וכפי שהיא נלחמת בכל דבר אחר שמערער את יסודות השלטון, היציבות, ופוגע בבני-האדם שם באשר הם בני-אדם. 
       
       מה שניתן לעשות זה לא רק לקיים סימפוזיונים, אלא לחייב, באמצעות חקיקה בין-לאומית, באמצעות דיון במוסדות הבין-לאומיים, את אותן מדינות לטפל בתופעה, לפעול באמצעות מדינות נוספות שמוקיעות את התופעה אצל מדינות שלישיות שעדיין התופעה קיימת בהן. 
       
       אנחנו חייבים להבין שהאנטישמיות מטרתה לפגוע ביהודים ולפגוע באתרים יהודיים, רק בגלל העובדה שהאתרים האלה הם סממנים של הדת היהודית והאנשים הם בני הדת היהודית. נכון שיש אזרחים יהודים שהם אזרחי טורקיה ואזרחים יהודים שהם אזרחי ארצות-הברית ואזרחים יהודים שהם אזרחים במדינות רבות מאוד בעולם, אבל הפגיעה על רקע אנטישמי היא רק ואך ורק בגלל העובדה שהאנשים הם יהודים, או שנולדו יהודים או שהחליטו לחיות את חייהם כיהודים. 
       
       יש קשר בין האנטישמיות לטרור. אינני רוצה לומר בכך שהטרור כולו מונע רק ממניעים אנטישמיים, אבל באותם מקומות שבהם מלבה אנטישמיות את השנאה אנחנו נמצא, לצערי הרב, יותר מוקדם מאשר מאוחר, גם תופעות של פגיעה פיזית ותופעות של טרור נגד הקהילות היהודיות ונגד האוכלוסייה היהודית. לכן צריך להשוות את האנטישמיות לטרור, טרור מילולי, טרור שפוגע ביהודים, טרור שפוגע באתרים יהודיים, וטרור שמלבה לא רק את השנאה אלא מלבה ומפרה את הקרקע שעליה צומחים לאחר מכן העשבים השוטים של הטרור. 
       
       המלחמה נגד האנטישמיות צריכה להיות טוטלית, בלתי מתפשרת. ודאי שמכאן, מהבית הזה, צריכה לצאת קריאה אל העולם הנאור, על מנת שיתגייס ויוביל את המאבק נגד האנטישמיות. ניתן כמובן לפעול בדרכים נוספות, להחרים אישים, להחרים מנהיגים, כאלה שמתבטאים בביטויים אנטישמיים וכאלה שנותנים גיבוי למעשים אנטישמיים, אם בקול ואם בשתיקה.
       
       אין ספק שהדבר הזה קשור, בין היתר, גם בחינוך. יש מדינות באירופה, ואולי גם במקומות אחרים בעולם, שבהן התינוקות יונקים יחד עם חלב אמותיהם גם את הגישה האנטישמית. אנחנו יודעים זאת. התופעה הזאת, לצערי הרב, לא רק שלא פסה מן העולם, אלא אפילו הולכת ומתגברת. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תסיים בבקשה.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       משפט הסיום הוא, שאסור לנו להישאר שווי נפש. אנחנו צריכים להבין את הרעה החולה הזאת ולנסות ולפעול על מנת שבכל מקום בעולם ייגדע הראש של התופעה האנטישמית בעודו באבו. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עזמי בשארה. אחריו - חברי הכנסת איתן כבל, אלי אפללו, קולט אביטל, אברהם שוחט. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא מבין למה התעסקה הכנסת בדיון הסמנטי לגבי המלה "אנטישמיות". אני פשוט לא מבין. הרי יש היסטוריה למושג וכל אחד פירש אותו איך שהוא רוצה. למושג יש היסטוריה, השתמשו בו בתקופה מסוימת לתיאור תופעה מסוימת. המושג התחיל בשנות ה-70 של המאה ה-19 על-ידי הליגה האנטישמית הראשונה שקמה בגרמניה, כדי להיאבק ביהודים. תופעה אנטי-יהודית. כל ניסיון אחר להגיד אנטישמיות כוללת, מה כוללת, לא כוללת - היא תופעה אנטי-יהודית. אני גם לא מבין למה צריך להיפטר ממנה. האיש הראשון שהשתמש בה יש לו שם, קוראים לו וילהלם מר - הוא מטיף  דתי, אנטי-יהודי. הוא גם השתמש בפעם הראשונה בדמגוגיה חברתית נגד היהודים כמקור לאסונות. זו תופעה מרכז-אירופית, יש לה שם. לא קראו לשנאת יהודית בימי הביניים אנטישמיות. זה שם שניתן לתופעה בחברה המודרנית.
       
       יש ניסיון היסטוריוני ידוע לכלול גם שנאת יהודים בימי הביניים בתוך האנטישמיות, כאשר יש ניסיון אחר להגיד שלא,  שזו שנאה אנטי-דתית נגד מיעוטים דתיים, נגד כל מיעוט דתי. גם אם היו מוסלמים, הם היו עושים נגדם אותו הדבר. דרך אגב, זה התחיל בתקופה הראשונה של ימי הביניים, ממסעי הצלב, בפשיטות ממש אל תוך הכפרים והעיירות באשכנז. זה גרמניה. הם נכנסו לטבוח ביהודים בדרכם לארץ הקדושה לטבוח במוסלמים. המקור התיאולוגי הוא אחד, כאשר יש יותר שנאת יהודים בתיאולוגיה הזאת מאשר שנאת  מוסלמים, אבל באותה דרך זה גם מסמל משהו באותה תקופה. 
       
       מבחינה זו, אדוני היושב-ראש, אני מצטער להגיד, שיש מעט השכלה בנושא ויש הרבה הכללות. לא כל תופעה, לא כל אפליה נגד יהודים היתה אנטישמיות.  בעולם האסלאמי היתה אפליה נגד מיעוטים דתיים, בכללם גם יהודים, אבל היתה יותר אפליה נגד מיעוטים מוסלמיים שסטו מהקו האורתודוקסי הראשי באסלאם, והם גם סבלו יותר מיהודים וסבלו יותר מנוצרים. התרבות האסלאמית ותרבויות המזרח לא ידעו תופעה כמו האנטישמיות האירופית שבקונטקסט, מה שאנשים מאוד אוהבים לקרוא לו the Judeo Christian tradition , במובן החיובי. זו תופעה אנטישמית, היא בקונטקסט ה-Judeo Christian, בקשר הזה בין Judeo  לבין Christian, שעכשיו מעלים אותה על נס כאילו זה היסוד האדיר של התרבות המערבית. שם גם  האנטישמיות. שם הנאורות, אבל שם גם האנטישמיות. 
       
        בקונטקסט הזה צמחה האנטישמיות, ובמודרנה היא קיבלה צורה הרבה יותר חריפה של אנטישמיות גזענית. דרך אגב, היא מאוד חדשה - עם תורת הגזעים. תורת הגזעים זה לא משהו ותיק מיוון ומרומי, כפי שחלק מההיסטוריונים מנסים להגיד לנו, שגם ביוון וברומי היתה אנטישמיות. תורת הגזעים היא תורה מודרנית מאוד, הקשורה בהתפתחות הביולוגיה ובניסיון להחיל אותה על מדעי החברה. 
       
       באנטישמיות חברתית, בניסיון להשתמש בתורה הסוציאליסטית ולהאשים את הקפיטליזם - אז השתמשו במלים "שאפן דאס קפיטל" ו"ראפן דאס קפיטל", כלומר ההון הלא-יצירתי הוא ההון היהודי, כי הוא ההון של הבנקאים. האשימו שזה המקור, הרוע בקפיטליזם הם היהודים. אז היתה גם אנטישמיות חברתית, אנטישמיות לאומנית ואנטישמיות גזענית. אנשים טוענים שיש גם אנטישמיות דתית, שמקורה בימי הביניים. על כך חלוקים, כי תמיד אנשים בשליטת דת מסוימת הפלו נגד דתות אחרות. נגיד שזה גם נכון. אז כל ביקורת על ישראל הופכת לאנטישמיות?
       
       אותה צרפת שעכשיו מדברים עליה היא המדינה הראשונה - ב-28 בספטמבר 1791 קיבלה  המועצה הלאומית הצרפתית החלטה לתת שוויון לכל האזרחים היהודים במדינה. אותה צרפת. אותו מושג האזרחות האוניברסלי ניסה לתת פתרון גם לשאלה היהודית. ניסה. נכשל או לא נכשל, אבל ניסה. 
       
       הנאורות נתנה גם את המושג של שוויון לכל בני הדתות, ולכן גם אויבי הנאורות האשימו את היהודים שהם מקור הבעיה. מוזס מנדלסון הוא הדוגמה הגדולה, הוא אבי הנאורות הגרמנית. יש עוד דוגמאות. כל אויבי הקומוניזם ברוסיה האשימו את היהודים כמקור הבעיות. כל רדיפות היהודים הביאו לנו הרבה מושגים. דרך אגב, המלה "גטו" באה משנאת יהודים. אין מה לעשות, היא באה משם. המלה "פוגרום" באה קודם כול מפוגרומים נגד יהודים. השתמשו בה בפעם הראשונה בהיסטוריה כאשר עשו פוגרומים נגד יהודים. 
       
       אבל היו אנשים שנאבקו באנטישמיות. אותו קו אוניברסליסטי-דמוקרטי-ליברלי וגם חלק מהסוציאליסטים האוניברסליים נאבקו - לא הסוציאליזם הלאומני - בתופעות האנטישמיות. אותה מסורת שעוברת בכל ההיסטוריה של אירופה היא אותה מסורת שעכשיו מבקרת את ישראל והכיבוש הישראלי. אלה בדיוק אויבי האנטישמיות. איך נסתדר עם זה? נאשים אותם באנטישמיות. דווקא אויבי האנטישמיות בעולם שמבקרים את הכיבוש הישראלי ומתנגדים לכול סוג של גזענות, לרבות אנטישמיות, לרבות גזענות ישראלית.
       
       אדוני היושב-ראש, אני מסיים. באירופה של היום הסוג הכי נפוץ של גזענות זה לא אנטישמיות. זה היה פעם, אבל היום זה לא כך, אלא יש גזענות נגד מוסלמים ונגד ערבים. היום זה הסוג הכי נפוץ של גזענות באירופה. אם אנחנו חלק במאבק נגד הגזענות נגד ערבים ומוסלמים באירופה או במחנה של שונאי הערבים והמוסלמים - וחלקם אוהב ישראל ושונא יהודים. דרך אגב, הרבה שונאי יהודים הם אוהבי ישראל. אתם לא תשמעו ביטוי אחד מפי לה-פן נגד ישראל, אבל הוא היה רוצה לראות את כל היהודים בישראל. הוא לא היה רוצה לראות אף יהודי בצרפת. הרבה גזענים חושבים שהמודל הישראלי הוא מודל לאומני מצוין שמשחרר את אירופה מיהודים. 
       
       מה דעתכם שיש הרבה אנטישמים שהם לא ביקורתיים בכלל כלפי ישראל והם שונאי יהודים? חלקם חברים של האיש בני אלון, למשל, הפונדמנטליסטים הנוצרים של ארצות-הברית, שחושבים שבסוף או שהיהודים יתנצרו או שיושמדו בקרב הזה, שלדעתם הציונות דוחפת אליו. הם חבריו של חבר הכנסת בני אלון, שרוצה לשכנעם כל הזמן בתיירות החלופית של מדינת ישראל. תודה רבה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. חבר הכנסת איתן כבל - אינו נוכח. חבר הכנסת אלי אפללו - אינו נוכח. חברת הכנסת קולט אביטל - אינה נוכחת. חבר הכנסת בייגה שוחט, בבקשה.  אחריו - חברי הכנסת יאיר פרץ, יוסי שריד, אהוד יתום וגילה גמליאל.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):

       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני לא מתכונן להתחרות, וגם לא יכול להתחרות, בניתוח שעשה חבר הכנסת עזמי בשארה. יפה. הקשבתי בקשב רב, כי אני מוכרח להגיד שזה לא בדיסציפלינות שבהן יצא לי לעסוק בחיי, אבל כמי שגדל בארץ הזאת וכמי שעיניו שזפו את האירועים האנטישמיים גם כתלמיד בית-ספר וגם כאזרח במדינת ישראל וגם כמי שלאחר מכן ראה את הדברים, אני אתייחס לדברים לא ברמה ובמישור של הניתוח ההיסטורי של מקורות האנטישמיות, ומהיכן היא באה ומתי היא התחילה ומי טבע לראשונה את המונח.

        אני דווקא רוצה לדבר על דבר מאוד פרקטי ויומיומי. לפני פחות משנה הייתי בשטרסבורג, במסגרת מועצת אירופה, יחד עם שלושה-ארבעה חברי כנסת, וביקרנו בקהילה היהודית. בשטרסבורג - שהיא באלזס, שזה חבל שהיה תקופה מסוימת בגרמניה, תקופה מסוימת בצרפת, מדי מלחמת עולם הוא נע מצד לצד, היום הוא בצרפת – היה מספר לא קטן של פעולות אנטישמיות, כמו תקיפה של יהודים, חילול בתי-קברות. 
       
       נפגשנו עם אנשי הקהילה והם סיפרו לנו, שכשהילדים מגיעים לבית-הכנסת ולקהילה – ליד בית-הכנסת נמצאים מוסדות הקהילה – במרחק של 200-300 מטר מהמוסד הזה הם מורידים את הכיפה. הם מורידים את הכיפה מכיוון שלא פעם אחת ולא פעמיים חבורות של בני נוער, רובם מוסלמים, דרך אגב, שחיים באלזס, בשטרסבורג, מתנכלים להם. אני לא בא בטענה ספציפית כזאת או אחרת. ברוך השם, יש לנו התנכלויות מכל הסוגים ומכל המינים, אבל כך הם סיפרו לי – הם מורידים את הכיפה, כדי שלא יזהו אותם כילדים יהודים. לאחר מכן הם נכנסים לבניין ושמים בחזרה את הכיפה על הראש. כל אחד מבין מה משמעות  הדבר לילד מבית מסורתי או מבית דתי, שצריך לעשות את המהלך הזה, וכך הם חיים ביום-יום. זה לא מעשה חד-פעמי אלא יומיומי, כתוצאה מהעובדה שהדברים נעשים חדשות לבקרים.
       
       אני רוצה לדבר על האנטישמיות במונחים הפשוטים, לא המחקריים, אף שגם הערבים הם עם שמי, ושמעתי את אחמד טיבי מציין זאת. בסדר, אין לי טענה, אני גם יודע שיש אפליה והתקפה של מיעוטים מוסלמיים כמעט בכל אירופה, בצורות כאלה ואחרות. אני מדבר כרגע מזווית הראייה של חבר כנסת ישראלי, יהודי, שנמצא כאן, במונח היומיומי הפשוט, לא ההיסטוריוני, של האנטישמיות כאנטישמיות, בקטע הפשוט, נקרא לזה אפילו בשם אחר – שנאת היהודים על היותם יהודים. 
       
       הדבר הזה מבטא בעצם גזענות ברורה לחלוטין, שמתפשטת להרבה מאוד כיוונים, למודל ההתנהגות האישי, למודל ההתנהגות הכלכלי, לאורח החיים, ליחס לזולת. הרבה מאוד דברים, שכאשר אתה מנתח את הקהילה היהודית ואת הפרט היהודי, אתה רואה שבין הדבר שמוצג כדבר מרכזי ומוביל לבין המציאות יש ים של הבדל. כמובן, שיא השיאים היה בתקופה שבה המשטר הנאצי עלה לשלטון בשנות ה-30, ואולי לפני זה, בשנות ה-20, והאידיאולוגיה השלמה שהתפתחה מסביב למושג יהודי, והטלת האשמה בכל הרוע והמשבר בעולם על מיעוט מצומצם שחי באירופה באותה תקופה, ובאמריקה, שכן במדינת ישראל היישוב היה קטן מאוד. 
       
       אנחנו ראינו למה דברים מהסוג הזה יכולים להוביל, לאילו תופעות, שחלקן מוגבלות לשוליים סהרוריים וחלקן מתפשטות להיקפים יותר רחבים. התוצאות של בחירות שנערכות במקומות כאלה או אחרים, במדינות מאוד דמוקרטיות, הן לפעמים ממש מפחידות, כאשר רואים מפלגות ימניות גזעניות, עם שנאת יהודים ושנאת זרים מוצהרת, מגיעות להישגים פוליטיים גדולים בתוך החממה הדמוקרטית המערבית, ואף פעם אנחנו לא יודעים איפה זה ייגמר. 
       
       מה לדעתי צריכה הממשלה לעשות? שמעתי פה מישהו מחברי הכנסת אומר, שזרוענו הארוכה לא יכולה להגיע לכל מקום. אני מציע שזרוענו הארוכה בעניין הזה תישאר בכיסנו. אני מציע שנטפל בדברים במונחים של הסברה, במונחים של טיפול דיפלומטי, במונחים של קשרים, במונחים של משלחות, במונחים שעשויים ליצור מערכת יחסים מהסוג שבו דעות קדומות ומחשבות מהסוג הזה ימעט ערכן ויוחלש היקפן.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       בבקשה לסיים.

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אני רוצה להגיד עוד משפט אחד, ואני מקווה שלא אובן שלא כהלכה, כי שמעתי את כל החברים, ואני גם הבנתי את רוח הדברים. אין אני בא, כמובן, להגיד שכתוצאה ממה שמתרחש כאן נולדה האנטישמיות, וממה שרואה אזרח אירופי על המסכים, האנטישמיות קמה. כפי שאנחנו יודעים, היא בת אלפי שנים. היא טבועה בהרבה מאוד דברים עמוקים יותר, בעלי טווח יותר ארוך, חלקם דתיים וחלקם אחרים. אני רק שואל את עצמי – אני לא בא לתת תשובה ואני לא אומר לעשות שום דבר – ואני חושב שאם אנחנו בכנסת מקיימים דיון אמיתי, אנחנו צריכים לשאול את עצמנו שאלה: האם מה שנראה על המסכים, בצורה מעוותת לפעמים ולא נכונה, האם זה דבר שמגרה את אותם גורמים – הוא לא הסיבה, אמרתי שאנטישמיות היתה קודם – שאנחנו רואים את מה שהם עושים, את עמדותיהם במשאלים ואת פעילותם? האם זה מגרה אותם? האם זה לא מוציא מתוך מעמקי האדמה דברים שהיו קבורים שם? 
       
       אני לא אומר את זה כדבר שבא להציע איזה פתרון, אבל אם אנחנו מקיימים את הדיון ואנחנו רוצים שיהיה דיון אמיתי, והוא יהיה קצת אחר, אני חושב שהשאלה הזאת לגיטימית. תודה רבה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אפשר לעשות השוואה בין 1992-1995 ל-1999-2003. תעשה את ההשוואה איך התייחסו בעולם לישראל כשהיה תהליך שלום ואיך מתייחסים אליה היום. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חבר הכנסת יאיר פרץ, ואחריו – חבר הכנסת יוסי שריד, חבר הכנסת אהוד יתום וחברת הכנסת גילה גמליאל. 

יאיר פרץ (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אדוני השר, בשנים האחרונות אנחנו עדים לפרץ הולך וגובר של גלי שנאה ושטנה כלפי בני אנוש אשר כל חטאם הוא בכך שהם יהודים בני שנות דור ודור. 
       
       אדוני היושב-ראש, גם האסון הנורא מהבוקר הוא חלק מגלי השנאה שפוקדים אותנו. אני רוצה לשלוח מכאן תנחומים למשפחות הגיבורות והאצילות, משפחת להב ומשפחת בלסקי.
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה גם לשלוח תנחומים למשפחות שאיבדו את יקיריהן בפיגוע בטורקיה, יהודים, ערבים, מוסלמים ונוצרים, ולפצועים – החלמה מלאה. יהי רצון מלפני אבינו שבשמים, שיחוס וירחם על כולנו, וישלח רפואה שלמה לכל הפצועים. 
       
       אדוני היושב-ראש, אנו מקווים, מייחלים ומתפללים כי העולם יתעשת, יבין, ישכיל וילמד שהאסונות, העוולות ושנאה שהיו בדור אחד, יביאו לסלידה מהם, לאהבה, לקבלה ולשלום בדור אחר. אדוני היושב-ראש, לצערי הרב לא כך הדבר, ובימים אלו אנו עדים לתופעות - בכל רחבי העולם - של אנטישמיות וגזענות. הרדיפה שמתפרצת וגוברת כלפי בני עמנו אינה נעלמת מן העולם ואף מרימה ראש במקומות רבים בעולם.
       
       רק לפני כמה חודשים ניסו בני בלייעל לפגוע ביהודים במלון במרוקו. רק לפני כמה ימים, אדוני היושב-ראש, ניסו לשרוף בית-כנסת בצרפת. זו אחת המדינות, דרך אגב, שמדורגת באחד המקומות הראשונים באנטישמיות כלפי היהודים, לצערי הרב. 
       
       אחד ממוקדי השנאה וההסתה נמצא, אדוני היושב-ראש, קרוב מאוד אלינו - מעבר לגדר ההפרדה שעדיין לא הוקמה. אנו, במו-ידינו, הבאנו לכאן מתוניס את ראשי המסיתים וזורעי הרעל. נתנו להם גם כלים שינגחו אותנו - תחנות רדיו, טלוויזיה - כדי שיוכלו לנהל את מלאכת ההסתה בעוצמה מרבית.  
       
       אדוני היושב-ראש, רק בימים אלה מתנהל ויכוח ציבורי נוקב בעקבות ההחלטה של בית-המשפט העליון בנושא אישור הקרנת הסרט "ג'נין ג'נין". על מה אנחנו מלינים? אנחנו מלינים על ארצות מכל רחבי העולם, אבל במו-ידינו אנחנו נותנים כלים בידי אנשים שכל מאווייהם דבר אחד: הסתה, הסתה והסתה, במקום לעודד את אלה המתונים שבקרב העם הפלסטיני, לתת להם את הכלים על מנת להתמודד עם השנאה נגד העם היהודי, לנסות למצוא את המכנה המשותף על מנת שהמזרח התיכון יגיע סוף-סוף למצב של רגיעה, של שלום.
       
       אדוני היושב-ראש, זרעי הרעל הללו הצמיחו את המתאבדים שרצחו לנו מאות אנשים, נשים וטף על לא עוול בכפם. רק לפני כמה חודשים ציינו את יום השואה והגבורה, ודומה כאילו דבר לא קרה. כאילו לא נשרפו ספרי קודש, כאילו לא הוצתו בתי-כנסת וספרי הקודש שהיו בתוכם ו-50 וכמה שנים שעברו כבר מחקו את הכול. גלי השנאה והגזענות המגיעים מכל קצווי העולם מגיעים לשיאים חדשים, שכמותם לא נראו מאז המלחמה ההיא. 
       
       אדוני היושב-ראש, אנטישמיות היתה, הווה, ולצערי הרב, כנראה תהיה גם בעתיד.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תסיים.
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       לעתים היא רוחשת מתחת לפני השטח ולעתים, אדוני היושב-ראש, היא מרימה ראש. כך, אדוני היושב-ראש, בימים אלו השנאה והאנטישמיות מגיעות אלינו מכל קצוות העולם. עם זאת, מחובתנו לנהל מאבק חסר פשרות נגד האנטישמיות ולעשות כל שבידנו כדי לכרות את ראשה של המפלצת האנטישמית. חובה להזכיר לעולם, ובעיקר, אדוני היושב-ראש, לעצמנו, כי אסור לשכוח וכי מה שהיה אסור שיחזור. לכן חובה עלינו להתריע ולהזעיק את כל בני עמנו ואת אומות העולם, למען נפעל היום בנחישות על מנת לבער את המחלה הממארת שנקראת אנטישמיות, ובכך נמנע אסונות ופגעים רעים. תודה רבה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. חבר הכנסת יוסי שריד. אחריו – חברי הכנסת אהוד יתום וגילה גמליאל. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, מלכתחילה לא הייתי בטוח שאני רוצה להשתתף בדיון הזה, מטעם פשוט: הרי ברור לגמרי שכל בן-תרבות באשר הוא, מסוף העולם ועד סופו, רואה בתופעת האנטישמיות תופעה מגונה מאין כמוה, נפסדת, מכוערת, מסוכנת, שכל אחד מאתנו - בוודאי ובוודאי בכנסת של מדינת ישראל - מרגיש כלפיה רגש עמוק מאוד ועז מאוד של סלידה ושל תיעוב, ומכיוון שזה נראה לי דבר מובן מאליו - כדי לא לומר: טריוויאלי - לא הייתי בטוח שיש לי משהו מיוחד להגיד. אבל, מכיוון שראיתי כאן את השר נתן שרנסקי, ומכיוון שאני זוכר את הישיבה יחדיו בממשלה אחת, והיינו שכנים: אני ישבתי לצדו, הוא ישב לצדי, ולמדתי לא מעט מניסיונו הייחודי, ואני מקווה שאולי גם השר שרנסקי למד משהו, אז בכל זאת מצאתי לנכון לומר כמה דברים באוזני הכנסת, אבל אולי במיוחד באוזניו של השר שרנסקי.
       
       אני מאוד מצטער על שהשר בני אלון לא שמע את הערתו של חבר הכנסת עזמי בשארה בעניין הנוצרים ידידי ישראל מן הדרום העמוק - הנוצרים האוונגליסטים מן הדרום העמוק של ארצות-הברית, כי אני חושב שלו יותר חברי כנסת, יותר שרים, היו מכירים את המשנה התיאולוגית של הנוצרים האוונגליסטים, הם היו מתחלחלים. מה התפקיד שמועידים ליהודים, מה התפקיד שהם צריכים למלא עכשיו, מה התפקיד שהם צריכים למלא בעתיד, עד למלחמת יום הדין, מלחמת גוג ומגוג, ומה יקרה לנו אחר כך ומה צריך שיקרה לנו אחר כך - אני בטוח שהיו מתחלחלים. אז חבל שההערה הזאת לא נשמעה באוזניים הראויות. 
       
       אבל, עליתי לכאן כדי לומר משהו שיש בו דבר אזהרה. למאבק שלנו באנטישמיות אסור בשום פנים ואופן להיות מאבק סלקטיבי. כי כל מאבק סלקטיבי שהוא לא מאבק עקרוני - בעיקר בעניינים כאלה, כמו אנטישמיות - שומט את הקרקע, לפחות ערכית ומוסרית, מתחת לרגליים, מתחת לרגלי הנאבקים, וכולנו באותה זירה. לפעמים אני לא בטוח אם המאבק שלנו נגזר מעצם התופעה האיומה הזאת שנקראת אנטישמיות, או מזהותו של האנטישמי. לכן גם הערתי את ההערה בהקשר של דבריו של חבר הכנסת בשארה. ואני אתן דוגמה או שתיים.
       
       לפני כמה שבועות - זה לא היה לפני שנים, כי יש כאלה שהם חוזרים בתשובה, ותיכף  אומר גם משהו על חזרה בתשובה כאשר מדובר באנטישמיות - ראש ממשלה מאוד נכבד, שבמקרה או שלא במקרה ראש הממשלה שלנו מתארח אצלו היום, ראש ממשלת איטליה, סילביו ברלוסקוני, אמר דבר שכשקראתי אותו התהפכו מעי. התהפכו מעי, השר שרנסקי. קיבלתי בחילה. הוא אמר - ואני מצטט, אומנם מן הזיכרון, אבל זו ציטטה נאמנה; מי שירצה לבדוק, יוכל לבדוק אחר כך - הוא אמר: לא יודע בכלל מה רוצים ממוסוליני. מוסוליני לא הרג אף בן-אדם, כך הוא אמר. הוא בסך הכול שלח כמה אלפי אנשים לנופש בצפון. 
       
       עכשיו, זה התפרסם. זה לא מידע סודי מוועדת החוץ והביטחון, לומר משהו מענייני היום. זה התפרסם, באופן הכי גלוי. לא שמעתי ולו שר אחד מממשלת ישראל אומר מלה וחצי מלה של הסתייגות מן האמירה המדהימה הזאת. 

	אם אתה יכול להתקשר לראש הממשלה, כי שמעתי שהפגישה היא בערב, אני מייעץ לך להתקשר לראש הממשלה ולהפציר בו בשם כולנו, שכאשר הוא הולך לפגישה הערב עם סילביו ברלוסקוני, ייקח אתו ספר או כמה ספרים. אני לא רוצה להכביד על ראש הממשלה יתר על המידה, ספר אחד מספיק, ספר של פרימו לוי, סופר יהודי איטלקי מפורסם, שכתב, אם אני לא טועה, טרילוגיה. נדמה לי שהספר הראשון בטרילוגיה נקרא: "הזהו אדם?", וזהו תיאור של מקום הנופש של פרימו לוי בצפון, שאליו הוא נשלח על-ידי מוסוליני. ומהו אותו מקום נופש? אתה יודע מהו אותו מקום נופש? אושוויץ. 

	מה קורה כאן? אתם חושבים שהעולם עיוור, העולם חירש, העולם לא מבחין, שזה עובר ככה ואף אחד לא שם לב? הרי העולם מבין שהמאבק שלנו הוא באנטישמיות ולפי האנטישמים, ולכן הוא מאבק סלקטיבי, כי אחרת אי-אפשר להסביר בשום פנים ואופן למה מדינה שלמה שותקת וגם אף אחד לא מגלה בזה עניין, האמינו לי. ניסיתי לעניין כמה אנשים, הם אמרו לי: מה זה מעניין? 

	הוא ידיד ישראל – בסדר. אגב, אני מאוד אוהב את ידידי ישראל. אבל, כפי שכבר נאמר כאן, יכול להיות ידיד ישראל ואנטישמי חסר תקנה. אנחנו צריכים לדעת, או להגדיר לעצמנו על מה אנחנו מדברים. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תסיים בבקשה.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       זה לא רק ברלוסקוני. אני מבין שעכשיו עומדים לטהר שרץ אחר, בשבוע הבא הוא מגיע לארץ וטיהור השרץ מתחיל הערב. ג'נפרנקו פיני, זה כבר היה לפני קצת יותר זמן. הוא אמר, ואני מצטט, שמוסוליני הוא גדול המדינאים של המאה ה-20. אני רק לא זוכר אם הוא אמר: גדול המדינאים של המאה ה-20, או גדול המדינאים של איטליה במאה ה-20. אבל זה באמת לא כל כך משנה. עכשיו עומדים לטהר את השרץ הזה. 
       
       בהקשר זה אני רוצה לשאול אותך שאלה פילוסופית. באמת אין לי השקפה מגובשת בעניין זה, אבל אם תשיב, אולי תנסה לעסוק בנושא הזה. האם יש חזרה בתשובה מאנטישמיות? אני לגמרי לא בטוח שיש חזרה בתשובה מאנטישמיות. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       סיים בבקשה.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       אני כבר מסיים. כי הרי אנחנו יודעים גם מה השיקולים הציניים שעומדים מאחורי החזרה בתשובה. זה רוצה להיות ראש ממשלת איטליה, זה רוצה להיות נשיא האיחוד האירופי. בסדר, הוא חוזר בתשובה, אם יש בכלל דבר כזה חזרה בתשובה מאנטישמיות. אבל מה עם כל המוסתים, עם כל המודחים, עם כל אנשי מפלגתו ועם כל האנטישמים ועם כל הניאו-נאצים שעדיין פעילים במפלגות האלה, מה אתם? גם אותם הוא מחזיר בתשובה? 
       
       אחרי שאמרתי את כל מה שאמרתי, עדיין לא אמרתי מלה על היידר. החרמנו את אוסטריה, לדעתי בצדק. אני הייתי בעד החרם. נכון שהוא נחלש בבחירות, אבל הוא עדיין שותף בממשלה. אז מה קרה פתאום שאנחנו מחדשים בזריזות מאוד מוזרה את היחסים עם אוסטריה? עניין עקרוני עומד מאחורי זה? זאת אומרת, החלטנו שהיידר הוא כבר לא כל כך נורא כפי שהוא היה רק לפני כמה שנים? חרם על מדינה. קראנו לכל העולם להחרים את אוסטריה.
       
       השר שרנסקי, אנחנו נורא נורא צריכים להיזהר בדברים האלה. אין מאבק יותר עקרוני ממאבק באנטישמיות, אין, אין, דווקא משום שהתופעה היא כל כך מחרידה ומקוממת ומהפכת מעיים. אם זה לא עקרוני, אין שום סיכוי. 
       
       כל ההצעות שנשמעו כאן היום אין בהן חפץ אם העולם לא ירגיש שאנחנו מתכוונים, שאין אצלנו משוא פנים בעניין זה, שאנחנו לא בוחנים את זה על-פי אנטישמי, אנחנו לא בוחנים את זה על-פי היחס לישראל, אנחנו בוחנים את זה על-פי חקר הנפש והמוח של האדם המגונה הזה, האדם המכוער הזה, שאיבד צלם אדם, ששמו אנטישמי.   
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת שריד, למה אתה מרשה לעצמך לעשות דברים כאלה? שלוש פעמים ביקשתי. דיברת עשר דקות. יש תקנון. לא מפריע לי שאתה היית שר. אתה חבר כנסת כמו כולם. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       קשה להשלים עם זה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       כל הזמן יש אתך בעיה. אתה לא יודע שחמש דקות זה חמש דקות. חבר הכנסת אהוד יתום – אינו נוכח. חברת הכנסת גילה גמליאל, בבקשה.
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       כבוד היושב-ראש, חברות וחברי כנסת, בבואנו לבחון את תופעת האנטישמיות באירופה בעשור האחרון, יש להפריד באופן ברור בין האנטישמיות הטבועה בתרבות ובחברה הנוצרית בארצות אירופה השונות לבין דפוסי השנאה ליהודים בקרב הקהילה המוסלמית באירופה.
       
       מקור הסכנה העיקרי הנשקף ליהודי אירופה כיום נעוץ ברדיקליזציה של הקהילה המוסלמית, שמשקלה הדמוגרפי בארצות האיחוד האירופי, בעיקר בצרפת, בגרמניה, בבלגיה ובאנגליה, גדל בעשור האחרון בהיקפים עצומים, והיא מונה כיום למעלה מ-20 מיליון נפש.
       
       קהילה מוסלמית זו, שהכתה שורשים ונהנית בארצות האיחוד האירופי מאכסניה נדיבה ומזכויות אזרח מלאות, פיתחה בעשור האחרון דפוסי הזדהות משמעותיים עם האסלאם הפונדמנטליסטי והמיליטנטי, בהשראת אירן החומייניסטית. בד בבד הולך ומעמיק הניכור החברתי-תרבותי בין האוכלוסייה המוסלמית, בעיקר בקרב הדור הצעיר המהווה את קבוצת הרוב, לבין האוכלוסייה הנוצרית המקומית. זהו פן-אסלאמיזם מקיף, שהשכיל לאחות במידה רבה את השסעים ההיסטוריים שבין הסונים לשיעים תחת דגל האסלאם ומלחמת הג'יהאד. 
       
       ישראל, שהיא המושא העיקרי של הג'יהאד החומייניסטי, מצטיירת בעיני חלקים באוכלוסייה המוסלמית באירופה כאויב שיש להילחם בו. בתוך כך, הופכים גם היהודים הגרים בארצות אירופה למטרת ג'יהאד לגיטימית בעבור האוכלוסייה המוסלמית הגרה בשכנות אליהם. מדובר בתופעה חמורה ומסוכנת ביותר, המאיימת על היהודים באירופה ומחייבת אותנו ואת ממשלות אירופה להתמודד עמה באמצעים שונים בתכלית מאלו הנהוגים ביחס לאנטישמיות הנוצרית.
       
       ארגוני הטרור הסוניים, ובראשם "אל-קאעידה", וארגוני הטרור השיעיים, ובראשם ה"חיזבאללה", חברו יחדיו בהשראה ובהכוונה אסטרטגית וטקטית אירנית-סורית למלחמת שמד נגד מטרות ישראליות ויהודיות בכל רחבי העולם.           
       
       הפיגוע הנורא נגד שני בתי-הכנסת היהודיים באיסטנבול בשבת האחרונה הוא חלק בלתי נפרד מאותו ג'יהאד עולמי, המנסה בכל האמצעים העומדים לרשותו ובכל מקום בעולם לטבוח ביהודים. אין פיגוע זה באיסטנבול שונה במהותו מהפיגוע שהיה הבוקר בכביש המנהרות או מהפיגוע שהיה לפני כחודשיים במסעדת "מקסים" בחיפה. 
       
       בל ישלה השמאל את עצמו. הג'יהאד העולמי בניצוחה של אירן לא ייפסק גם אם ניסוג חד-צדדית ל"קו הירוק" וגם אם נשיב את כל הפליטים הפלסטינים לארץ-ישראל. זוהי מלחמת שמד שגזרו עלינו אויבים מסוכנים ורבי עוצמה, וככל שנקדים להתעשת ולהיערך למלחמת קיום זו, כן ייטב לנו. כל עוד אירן וסוריה לא תוכינה שוק על ירך, לא יהיה קץ לטרור ולא תהיה לנו תקומה.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       על מי את מאיימת? 
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       זה לא איום. אלה עובדות, לצערי. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       - - -
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       נכון, זה בדיוק מה שצריך לעשות. ברגע שנתמודד מול סוריה ואירן, שהן המקור לכל הטרור פה במדינת ישראל, אז יהיה פתרון.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. ישיב השר נתן שרנסקי, בבקשה.  
       
השר נתן שרנסקי:
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אנחנו כמובן משתתפים בצערן העמוק של משפחות הנרצחים, יהודים שבאו בשבת לבית-הכנסת ולא-יהודים שלמזלם הרע היו על-יד בית-הכנסת בזמן הפיגוע. 
   
       מה שקרה בטורקיה מזכיר לנו עוד פעם שהאנטישמיות רוצחת והורגת. כדי להראות שבאמת מי שרוצח זה האנטישמיות, הזמנתי הבוקר 26 שגרירים ממדינות אירופה - מבריטניה, מצרפת, מאיטליה, מבלגיה, מאוסטריה, מדמוקרטיות ותיקות ומדמוקרטיות חדשות, כמו פולין, הונגריה ורומניה. כולם באו והתכוננו לעוד ויכוח על גבולות הביקורת הלגיטימית והביקורת הפחות לגיטימית, על הגבול בין אנטי-ישראליות לאנטישמיות. אבל לא היה שום ויכוח, כי אמרתי שיותר טוב פעם אחת לראות מאשר מאה פעמים לדבר ולהתווכח, והראיתי להם סרט, קטע קטן בן שלוש דקות, שאולי יראו אותו היום ב"מבט", כי העברתי אותו גם לשם. 
       
       זה קטע מסדרה חדשה שהכינה הטלוויזיה בסוריה. מקרינים אותו ב"אלמנאר", תחנת הטלוויזיה של ה"חיזבאללה". אפשר להגיד שה"חיזבאללה" זה ארגון טרור, ולשאול מה אנחנו רוצים. אבל כל יום מימי הרמאדן רואים מיליוני דוברי ערבית עוד קטע ועוד קטע, כאן, במזרח התיכון, אבל גם באירופה. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       זאת תוכנית לא פופולרית. 
       
השר נתן שרנסקי:
       
       אני אמרתי לשגרירים שזה מה שרואים היום אזרחים רבים של המדינות שלהם. אפשר במחיר כמעט סמלי לקנות בכבלים חבילה של 150 תחנות דוברות ערבית, ובהן גם "אלמנאר". בשלוש דקות האלה – ולא הראיתי יותר משלוש דקות, כי גם אי-אפשר לראות את זה יותר, אפשר להתעלף מזה – אפשר לראות איך עומדים יהודים דתיים עם טליתות בבית-הכנסת ומענים יהודי שהעז לצאת עם אשה לא יהודייה. מראים בגדול איך, לפי החלטה של בית-הדין הרבני, חותכים לו אוזן וחותכים לו את הגרון, ומענים אותו עינויים נוראיים. בגדול, אפשר לראות מראות סדיסטיים נוראיים. כל אדם נורמלי שרואה את זה, מבין שזה השטן. האנשים האלה, היהודים האלה עם הטליתות, הם השטן. בית-הכנסת זה מקום של פשע ושל רוע ושל הדברים הכי נוראיים שבעולם. 
       
       כך קורה יום אחרי יום. אפשר להגיד שזאת עוד ורסיה של "הפרוטוקולים של זקני ציון". כשאתה קורא את "הפרוטוקולים של זקני ציון" – ואני כמובן קראתי אותם ברוסיה, כי זה היה המקור להרבה פוגרומים – הם נראים כדבר מאוד אינטליגנטי בהשוואה לזה. עם כל הרע שהביאו לעולם "הפרוטוקולים של זקני ציון", זאת היתה המצאה של שירותי הביטחון של הצאר, יחד עם כמה קצינים מצרפת. אז קראו את זה כמה מאות, ואחר כך עוד כמה אלפי אנשים, ובמשך הזמן זה באמת הכניס הרבה רעל והרבה עידוד לאלה שביצעו את הפוגרומים ברוסיה ואחר כך בכל העולם. 
       
       אבל כאן, ברגע אחד, בדקה אחת, עשרות מיליונים רואים - לא קוראים - תמונות זוועה, וקולטים מייד מי הם היהודים ומה הוא בית-הכנסת. אז מה הפלא שכמה ימים אחרי זה קמים מוסלמים באחת מהמדינות שבהן אפשר לראות את זה והולכים ומפוצצים בית-כנסת? 
       
       כמו שאמרתי, לא היה שום ויכוח. ביקשתי מהשגרירים לדווח לממשלות שלהם. נתתי לכל אחד עותק של הסרט. ביקשתי אחר כך להודיע לנו מה הממשלות האלה יעשו כדי להפסיק את הזרם של הזוועה הזאת. 
       
       דרך אגב, כמה מדינות, צרפת קודם כול ועוד כמה מדינות, דאגו עכשיו להעביר חקיקה מאוד יעילה, מאוד טובה ומאוד חיובית נגד אנטישמיות. 
       
       גם כאן, בדיון בכנסת ישראל, לצערי, אני שומע עוד פעם ועוד פעם מה שלא שמעתי היום מהשגרירים באירופה. אני שומע שאסור להפוך כל ביקורת נגד מדינת ישראל לאנטישמיות, שאנחנו בכוונה עושים את זה. אני מסכים עם זה. אני רק לא מבין מי מכניס את זה. אני חושב שזה פשוט תירוץ שמשתמשים בו כדי להצדיק את האנטישמיות, כי אני אף פעם לא שמעתי מהאנשים הכי קיצוניים שכל ביקורת נגד מדינת ישראל זאת אנטישמיות. אני יכול להגיד על עצמי – וכיוון שחבר הכנסת יוסי שריד הדגיש שישבנו אחד ליד השני ולמדנו אחד מהשני, אני חושב שגם הוא יסכים עם זה – שאני שומע הרבה ביקורת על מדינת ישראל, ולפעמים גם מותח ביקורת עליה, כשאני לא מסכים אתה לגמרי, אבל זאת ביקורת לגיטימית. 
       
       כאשר אנשים אומרים כאן שמדינת ישראל צריכה להוציא מייד את הצבא מכל השטחים ואז יהיה שלום, אני יכול לחשוב שזה נאיבי, שזאת התעלמות מוחלטת מכל מה שקרה במשך עשר שנים, שזאת הצעה מאוד מסוכנת. אני לא מסכים אתם, אבל אין ספק שזה לגיטימי שאנשים חושבים ככה, ואסור לקרוא לזה אנטישמיות. אני שומע עכשיו שאם רק נפסיק "לטפל" במחבלים ונפסיק את החיסולים תהיה "הודנה", ואחר כך יגיע השלום. עוד פעם, אני חושב שבמקרה הטוב זה נאיבי – במקרה הטוב. אני חושב שאי-אפשר להילחם בטרור על-ידי שכנוע ובלי מלחמה נגד הטרור עצמו, אבל בהחלט זאת לא אנטישמיות. 
       
       אתה מסתובב במערב ושומע כל הזמן שהגדר זאת חומת ברלין. אני ישבתי מאחורי חומת ברלין. אני יודע טוב מאוד מה ההבדל בין אנשים שמונעים מהם לצאת לחופש לבין מחבלים שמונעים מהם להגיע לדיסקוטקים ולפאבים ולפוצץ אנשים. אבל אפשר להגיד שגם זאת טעות, כי אנשים לא מבינים ומושפעים מתעמולה, אבל זאת לא אנטישמיות. 
       
       אבל כאשר חוזרים להשמצות שאפשר לקשר אותן רק עם עלילת דם, כאשר אומרים שצבא ישראל רצח 5,000 איש בג'נין - ואחר כך אמרו 700 - ושלחו טנקים לרמוס גופות של אנשים כדי להסתיר את זה, והאנשים שאמרו את זה ידעו שזה שקר, זאת עלילת דם, כי ההשפעה של זה היא בדיוק כמו ההשפעה של עלילת דם. 
       
       כאשר שוללים את הזכות של מדינת ישראל להתקיים – אני רוצה להזכיר למה זאת אנטישמיות. בברית-המועצות ניסו להוכיח במשך הרבה שנים, לנין ואחר כך סטלין, שהאומה היהודית לא קיימת. לנין אמר את זה, וסטלין אחר כך מצא בזה הצדקה לכך שצריך לסגור את כל בתי-הספר היהודיים, לחסל את כל התרבות היהודית ולשלוח את כל הסופרים לבתי-הסוהר, כי אין אומה כזאת. 
       
       אני חייב להגיד שבהרבה קמפוסים שביקרתי בהם עכשיו הוויכוח לא היה איזה כיוון יותר נכון, של הליכוד או של העבודה או של מרצ. לא, הוויכוח היה מה היא ההצדקה לקיומה של המדינה המוזרה הזאת, המדינה היהודית. זאת אנטישמיות. 
       
       מוסר כפול, זה מה שהיה מגדיר את היחס ליהודים במשך מאות שנים. ברוסיה היו מאות חוקים, חוקים מיוחדים מאוד, שליהודים זכויות אחרות - איפה הם יכולים לגור, איפה הם צריכים לשרת בצבא, אילו מסים הם צריכים לשלם, לאיזו אוניברסיטה אפשר לקבל אותם. זו לא היתה אנטישמיות. מובן שבמשך הזמן אי-אפשר לעשות חוקים כפולים, אז היה מוסר כפול בלי חוקים. היום, כאשר יש יחס אחר למדינת ישראל, שונה מאשר לכל המדינות האחרות בעולם, זה מוסר כפול. כאשר כל המדינות בעולם חברות בצלב-האדום, 150 מדינות, ויש מדינה אחת שאסור לה להיות חברה שם, זו אנטישמיות. זו אנטישמיות חדשה, אנטי-ישראליות, אבל זו בדיוק אותה גישה.
       
       כאשר יש אמנת ז'נבה על טיפול בשבויים במלחמה, 150 מדינות או משהו כזה חברות בה, ובמשך 53 שנים היו זוועות נוראות, 3 מיליונים שנרצחו בקמבודיה, ברודזיה, באירופה, בכל מקום בעולם - רק פעם אחת מתכנסת ועדת ז'נבה ומגנה רק מדינה אחת בעולם במשך 53 השנים, וזו מדינת ישראל. 
       
       אני מסכים בהחלט עם חבר הכנסת יוסי שריד, שאסור לעשות אפליה בין אנטישמיות לאנטישמיות.  נכון שגם אני שמעתי בעבר כמה פעמים שעולם אנטישמי הוא טוב למדינת ישראל. אני לא נולדתי כאן, והתחושה שלי היתה שאנטישמיות זו לא בדיוק בעיה של מדינת ישראל, אלא של יהדות התפוצות. יש תגובה על זה - שיעלו ארצה, אז לא תהיה אנטישמיות, ואולי זו לא כל כך בעיה שלנו. אנחנו צריכים קודם כול להסתכל אם זה תומך במדינת ישראל או לא. אני מקווה שזה כבר שייך לעבר. היום כל כך ברור שהאנטישמיות פוגעת גם במדינת ישראל, ושאנטי-ישראליות או האנטישמיות החדשה, המוסר הכפול כלפי מדינת ישראל פוגע גם ביהודים בכל העולם. זה אינטרס משותף של כולנו. 
       
       אבל, מה שיותר חשוב הוא, שהעולם יזכור עוד פעם ועוד פעם, שאנטישמיות רוצחת יהודים, אבל לא רק יהודים. ובסוף, מי שמשלם מחיר כבד מאוד זה העולם כולו. על כן, המטרה שלנו היום היא לעודד את כל האנשים, המנהיגים בעולם כולו, שמבינים את הסכנה, להילחם ביחד נגד האנטישמיות. על כן, ראש הממשלה היום באיטליה ושר החוץ בבריסל, במרכז המפגשים שלהם  עומד נושא האנטישמיות. 
       
       היום יזמתי והעברתי החלטה בוועדת השרים לענייני תפוצות. ההמלצה שלי היא, שיום ה-27 בינואר - זה יום השואה באירופה,  וחשוב מאוד שיותר ויותר מדינות קיבלו זאת ומציינים בהן את ה-27 בינואר כיום השואה, אבל לנו יש יום שואה אחר -  יהיה יום של מאבק נגד האנטישמיות. קיימתי פגישות עם קצין החינוך של צה"ל, עם שרת החינוך ועם שרים אחרים, כדי לדון בשאלה איך לעשות כך שנעלה את המודעות של עם ישראל לסכנה שבאנטישמיות, ושביחד נוביל את העולם במאבק בלתי מתפשר נגד האנטישמיות.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה לשר שרנסקי. חברי הכנסת, יש לנו הצעות סיכום לדיון בנושאים: התגברות האנטישמיות בעולם והפיגוע בבתי-הכנסת באיסטנבול, וכן: נאומו האנטישמי של ראש ממשלת מלזיה. אני קורא לחברת הכנסת רוחמה אברהם לקרוא את הצעת הסיכום של מפלגות הליכוד, העבודה, שינוי, מפד"ל, האיחוד הלאומי, ש"ס, עם אחד ואגודת ישראל.

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אדוני השר, אני רוצה לשבח אותך על הפעילות שלך. אני חושבת שהפעילות הברוכה הזאת צריכה להיות יום-יום, ולא רק כתוצאה מהתפרצות של גל כזה או אחר. זו המלחמה שלנו למגר את התופעה הזאת.
       
       רבותי חברי הכנסת, זו הצעת הסיכום: 
       
       הכנסת קוראת למדינות העולם לנקוט את כל האמצעים הפוליטיים וההסברתיים כדי למנוע את התפשטות גל האנטישמיות הגואה בעולם. 
       
       הכנסת מוקיעה ומגנה את נאומו האנטישמי של ראש ממשלת מלזיה ומביעה שאט נפש מהשתלחותו בעם היהודי לדורותיו. 
       
       הכנסת תיזום פעולה פרלמנטרית בין-לאומית למאבק עולמי בתופעות אנטישמיות ובשנאת הזרים. תודה.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. הצעת סיכום מטעם סיעת חד"ש-תע"ל. בבקשה, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הודעת סיכום מטעם סיעת חד"ש-תע"ל לדיון המשולב על התגברות האנטישמיות בעולם ועל הפיגוע בטורקיה: 
       
הכנסת מביעה דאגה עמוקה מהתגברות של תופעות אנטישמיות במקומות שונים בעולם.

        הכנסת קוראת לפעול למיגור כל תופעות האלימות, הבריונות והתוקפנות האנטישמיות המכוונות נגד עמים שמיים, לרבות העם היהודי והעם הפלסטיני. תודה רבה.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. הצעת סיכום מטעם סיעת בל"ד. חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       הצעת סיכום מטעם סיעת בל"ד לדיון המשולב: 
       
       הכנסת מגנה את הגזענות בכל צורותיה, לרבות אנטישמיות. 
       
       הכנסת מביעה דאגה מהתגברות שנאת זרים ושונים בעולם בכלל ובאירופה בפרט ומעלייתם של כוחות פוליטיים ששנאת הזרים והשונים היא דגלם הפוליטי. 
       
       הכנסת קוראת להפריד בין ביקורת פוליטית לגיטימית נגד מדיניות ממשלת ישראל בשטחים הכבושים לבין אנטישמיות, שהיא ביטוי מסוכן במיוחד של גזענות.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. הצעה לסיכום הדיון מטעם סיעת מרצ - חבר הכנסת יוסי שריד.

יוסי שריד (מרצ):
       
       תודה. 
       
       הכנסת מביעה דאגה עמוקה לנוכח גילויים חוזרים ונשנים של אנטישמיות ברחבי העולם. ימי האנטישמיות הם כימי עולם, והיא תמיד מסוכנת ומגונה, וכל חברה נאורה המכבדת את עצמה חייבת לנקוט את כל האמצעים כדי לעקור אותה משורש. 
       
       הכנסת קוראת לממשלה להביא בחשבון את שם ישראל בעמים ואת גורל היהודים באשר הם כאשר היא מקבלת את החלטותיה בדבר עתידנו במזרח התיכון ועתיד יחסינו עם שכנינו.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הצעות הסיכום. תחילה אנחנו מצביעים על הצעת הסיכום מטעם סיעת בל"ד. מי בעד? מי נגד?
       
הצבעה מס' 195
       
בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – 3
נגד – 9
נמנעים – 1
הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה לא נתקבלה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       שלושה חברי כנסת בעד, תשעה נגד ונמנע אחד. הצעת הסיכום לא התקבלה. 
       
       אנחנו מצביעים על הצעת סיכום מטעם סיעת חד"ש-תע"ל. בבקשה. 
       
הצבעה מס' 196
       
בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת מוחמד ברכה – 3
נגד – 9
נמנעים – 1
הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת מוחמד ברכה לא נתקבלה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       שלושה חברי כנסת בעד, תשעה נגד ונמנע אחד. ההצעה לא עברה. 
       
       אנחנו מצביעים על הצעת הסיכום של סיעת מרצ. בבקשה. 
       
הצבעה מס' 197
       
בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת יוסי שריד – 7
נגד – 4
נמנעים – 2
הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת יוסי שריד נתקבלה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       שבעה חברי כנסת בעד, ארבעה נגד ושני נמנעים. הצעת הסיכום עברה. 
       
       אנחנו מצביעים על הצעת הסיכום מטעם סיעות הליכוד, העבודה, שינוי, מפד"ל, האיחוד הלאומי, ש"ס, עם אחד ואגודת ישראל. בבקשה. 
       
הצבעה מס' 198
       
בעד הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת רוחמה אברהם – 9
נגד – אין
נמנעים – 3
הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת רוחמה אברהם נתקבלה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תשעה חברי כנסת בעד, אין מתנגדים ושלושה נמנעים. ההצעה עברה. 
       

שאילתות ותשובות

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       אנחנו עוברים לשאילתות ותשובות. סגן שר הביטחון ישיב על השאילתות. 
       
385. חקירת אסיר לבנוני
       
חבר הכנסת עסאם מח'ול שאל את שר הביטחון
       ביום ט"ז בתמוז התשס"ג (16 ביולי 2003):
       
       ב-16 ביוני 1987 נעצר אמ"י - שמו המלא מופיע במקור - בעל אזרחות לבנונית, ל-30 שנים. נודע לי, כי לאחרונה הוא הועבר לבית-המעצר בפתח-תקווה לחקירה מחודשת.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם הידיעות נכונות? 
       
       2. אם כן – האם נגמרה חקירת האסיר?
       
       3. מה מצבו הבריאותי והנפשי?
       
       4. מה ייעשה בנדון?
       
תשובת סגן שר הביטחון זאב בוים:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1. באפריל 2003 נחקר הנדון לאור חשד לביצוע עבירות ביטחוניות במהלך מאסרו הנוכחי.
       
       2. בסיום חקירתו הוחזר הנ"ל לכלא להמשך ריצוי עונשו.
       
       3. אשר למצבו הבריאותי, יש לפנות לשירות בתי-הסוהר.
       
396, 472. עונש מחבוש לחייל 
       
חבר הכנסת יצחק כהן שאל את שר הביטחון
       ביום ט"ז בתמוז התשס"ג (16 ביולי 2003):
       
       ב"השבוע בשבע" מיום ג' בתמוז תשס"ג, 3 ביולי 2003, פורסם, כי חייל מישיבת הסדר שסירב להשתתף במסיבה שבה רקדו חיילים וחיילות, והאווירה היתה מנוגדת להשקפתו ולחינוכו, נענש בשבעה ימי מחבוש. עוד נטען, כי המג"ד כבר העניש חיילים על רקע דומה.
       
       רצוני לשאול:
       
       האם הפרטים נכונים?
       
       
חבר הכנסת משה גפני שאל את שר הביטחון
       ביום כ"ג בתמוז התשס"ג (23 ביולי 2003):
       
       
       פורסם כי חייל גבעתי מישיבת הסדר נשפט לשבעה ימי מחבוש על כך שסירב להשתתף במסיבה שבה רקדו בנים ובנות ביחד.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם הידיעות נכונות?
       
       2. אם כן – מה ייעשה במקרה הנ"ל, והאם יפעל משרדך למניעת הישנות מקרים דומים בעתיד?
       
תשובת סגן שר הביטחון זאב בוים:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       בכתבה נפלו כמה אי-דיוקים.
       
       היחידה אכן קיימה פעילות בקיבוץ הגושרים. הפעילות כללה שירה, שבוצעה על-ידי חיילי מילואים, באופן מכובד ואמנותי. לאחר השירה התקיימו ריקודים. החייל נשוא הכתבה הוזמן להצטרף אליהם ורצונו להימנע מכך כובד.
       
       בתום הפעילות, שעה שהגדוד החל להתפזר, נתבקש החייל על-ידי אחד המפקדים לסייע בסידור המקום. החייל סירב, ועל כך נשפט על-ידי המג"ד לכמה ימי מחבוש. מייד לאחר מכן הומתק עונשו על-ידי אלוף הפיקוד.
       
       לא נמצא כי בוצעו מעשים הנוגדים את הוראות הצבא בכל הנוגע לפעילות ובכל הנוגע לטיפול המשמעתי בחייל.
       
       
528. הקמת היאחזויות נח"ל לאורך "הקו הירוק"
       
חבר הכנסת עזמי בשארה שאל את שר הביטחון
       ביום א' באב התשס"ג (30 ביולי 2003):
       
       
       לפני שבועות מספר פורסם בכלי התקשורת על כוונת משרד הביטחון להקים היאחזויות נח"ל לאורך "הקו הירוק". 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם הפרסום על אודות תוכנית זו נכון? 
       
       2. אם כן – מה היא מטרת התוכנית?
       
       3. כיצד מתיישבת תוכנית זו עם המחויבות הישראלית להקפאת התנחלויות?
       
תשובת סגן שר הביטחון זאב  בוים:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1. היאחזות נח"ל בעירון - חריש - הוקמה במאי 2003.
       
       2. הקמת היאחזות נח"ל בעירון אושרה בהחלטת ממשלה 1917  מיום 2 ביוני 2002. היאחזות  חשובה זו תביא  לעיבוי היישוב היהודי באזור נחל עירון, ובהקמתה יושם רעיון של שילוב התיישבות, ביטחון ומשימות קהילתיות.
       
       3. השאלה לא רלוונטית להיאחזות נח"ל  זו.
       
       
626. גדר ההפרדה
       
חבר הכנסת אבשלום וילן שאל את שר הביטחון
       ביום ג' בחשוון התשס"ד (29 באוקטובר 2003):
       
       לאור החלטת הממשלה מיום 1 באוקטובר 2003 בנושא גדר ההפרדה, רצוני לשאול:
       
       1. מה הוא לוח הזמנים להקמתה ולסיומה של גדר הביטחון מבית-שאן דרך ירושלים עד ים-המלח?
       
       2. מה היא עלות העבודות הכרוכות בהקמת הגדר?

תשובת סגן שר הביטחון זאב בוים:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)

	1. בניית קטע הגדר שאושר בממשלה מהגלבוע דרך אלקנה, ירושלים, לאום-דרג' יסתיים להערכתנו בסוף שנת 2005.

	2. עלות קטע זה מוערכת בשלב זה בסדר גודל של 8-9 מיליארדי ש"ח, לא כולל מסופים ומעברים, מיגון יישובים ועלות שמירה על מרקם חיים של הפלסטינים.


628. הסיוע ליישובי הנגב הסובלים מירי רקטות "קסאם" 
       
חבר הכנסת יאיר פרץ שאל את שר הביטחון
       ביום ג' בחשוון התשס"ד (29 באוקטובר 2003):
       
       
       בכ"ג בתשרי תשס"ד, 19 באוקטובר 2003, נורו שמונה רקטות "קסאם" לעבר יישובי הנגב. שלוש מהן נפלו בשדרות למודת הטילים. 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם ישונו הקריטריונים לסיוע ליישובי הנגב בעקבות הפיכתם לערים שבחזית?
       
       2. מה עושה משרדך כדי לסייע ליישובים החשופים לטילים?
       
תשובת סגן שר הביטחון זאב בוים:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1-2. ועדת שרים לענייני חברה וכלכלה קבעה הקלות שונות לאזור שדרות רבתי, כגון לעניין העדפות במכרזים שעורך משרד הביטחון, וכן העברת מענק למימון הוצאות עודפות של העירייה הנובעות מהמצב הביטחוני המיוחד,  הנחות בארנונה, בניית מוסדות ציבור ועוד.
       
       בנוסף יצוין, כי מערכת  הביטחון באמצעות פיקוד העורף והיחידה להתיישבות במשרד הביטחון מסייעת ליישובי שער-הנגב, שדרות וגוש-קטיף הסובלים מירי פצמ"ר ו"קסאם" לתחומן. הסיוע ניתן בתחומי המקלוט, מערכות קשר ותקשורת להעברת הודעות, מיגון  גגות נגד פגיעת פצצות, הקמת מוקדי חירום להעברת מידע וניהול אירועים.
       
       
653. החיפושים אחר החייל הנעדר גיא חבר 
       
חברת הכנסת אורית נוקד שאלה את שר הביטחון
       ביום י' בחשוון התשס"ד (5 בנובמבר 2003):
       
       החייל גיא חבר נראה בפעם האחרונה ב-17 באוגוסט 1997 בבסיסו ברמת-הגולן, ומאז נעלמו עקבותיו. החיפושים לא העלו דבר. כיום, שש שנים אחרי היעלמותו המסתורית, אין קצה חוט לפתרון הפרשה.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. מה מצב החיפושים כיום?
       
       2. האם במערכת הביטחון ממצים את כלל האפשרויות כדי למצוא את החייל?
       
       3. האם נבחנה האפשרות לפנות לחברות פרטיות, כפי שנעשה בהצלחה בעבר?
       
תשובת סגן שר הביטחון זאב בוים:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1. החיפושים אחר החייל גיא חבר מוצו באזור שבו נראה לאחרונה. יצוין כי מאז תאריך ההיעדרות ביצע צה"ל סריקות שטח בגזרת רמת-הגולן וכן בגזרת מגוריו, כוכב-יאיר, ולא נמצא כל ממצא בשטח.
       
       2. צה"ל פועל למיצוי כל האפשרויות בעניין היעדרותו של החייל.
       
       3.  צה"ל אינו פונה לחברות פרטיות בסוגיית חיפוש נעדרים. היכולות הגבוהות קיימות ונמצאות בצה"ל. בדרך כלל אנו נדרשים לסיוע באירועים אזרחיים. במקרים שבהם נדרשות יכולות טכנולוגיות צה"ל נעזר ביכולות מתקדמות הקיימות באזרחות. לדוגמה, צה"ל נעזר בחברה לחיפושי נפט  ובממ"ג נחל-שורק.
       
       
671. רכש מדי צבא מנומרים מארצות-הברית
       
חבר הכנסת רומן ברונפמן שאל את שר הביטחון
       ביום י' בחשוון התשס"ד (5 בנובמבר 2003):
       
       נודע לי, כי צה"ל רוכש בארצות-הברית במחיר סמלי מדי צבא המיוצרים על-ידי אסירים ששכרם פחות מחצי דולר ליום. 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם המידע נכון?
       
       2. אם כן – מה היא עמדת משרדך בנושא?
       
תשובת סגן שר הביטחון זאב בוים:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1-2. בגדי עבודה מנומרים נרכשים מעודפי צבא ארצות-הברית במחיר מינימלי. הרכש מתבצע במסגרת עסקה  צבאית, ואין לנו מידע על מקור הייצור  והשכר.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. אנחנו עוברים לשאילתות לשר התיירות. שאילתא מס' 584, של חבר הכנסת חיים רמון - לפרוטוקול.
       
584. טיילת בית-אל
       
חבר הכנסת חיים רמון שאל את שר התיירות
       ביום ח' באב התשס"ג (6 באוגוסט 2003):
       
       
       ב"ידיעות אחרונות" פורסם ב-22 ביולי 2003, כי מערכת הביטחון שוקדת בימים אלה על הרכבת רשימת המאחזים המיועדים לפינוי, ובהם ככל הנראה גם המאחז גבעת-ארטיס שבאזור רמאללה. משרד התיירות וקרן-הקיימת לישראל משקיעים יותר ממיליון שקלים בטיילת שנבנית בין בית-אל לגבעת-ארטיס.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם מודע משרדך לבניית הטיילת הנ"ל?
       
       2. מה היא עמדת משרדך בנושא?
       
תשובת שר התיירות בני אלון:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1. אכן קיימת בבית-אל תוכנית של מצפור וטיילת. משרד התיירות היה קשור בעיקר  להקמת המצפור, ועלות ההשתתפות של המשרד מסתכמת ב-300,000 שקלים בלבד. כמובן, אין למצפור תיירותי זה כל קשר למאחז זה או אחר.
       
       2.  המצפור מהווה בהחלט מיזם תיירותי מובהק: א. מהמצפור פנורמה ייחודית של 360 מעלות, ניתן לצפות על השפלה עד גוש-דן במערב, הרי שומרון בצפון והרי מואב ועד לירושלים בדרום; ב. במצפור ניתן לחוות את סיפורי התנ"ך הקשורים לבית-אל, ובמיוחד סיפור החלום של יעקב אבינו על המלאכים; ג.  תיירים רבים, ישראלים, יהודים ואוונגליסטים מארצות-הברית ומאירופה מבקרים במקום.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       שאילתא מס' 612, של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.
       	
       
612. פעילות משרד התיירות להגברת התיירות במזרח-ירושלים 
       
חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה שאל את שר התיירות
       ביום ח' באב התשס"ג (6 באוגוסט 2003):
       
       פורסם כי משרד התיירות אינו מממן קמפיין להגברת התיירות במזרח-ירושלים.
       
       רצוני לשאול:
       
       האם יימסר הטיפול בעניין התיירות במזרח-ירושלים לידי הרשות הפלסטינית?
       
שר התיירות בני אלון:
       
       בתשובה על שאלתך: מצער לראות חבר כנסת שמזלזל בחוק-יסוד: ירושלים.
       
       משרד התיירות תומך בפעולות שיווק של בתי-המלון במזרח-ירושלים. בשנת 2002, עם ייסודה של הקרן שהוקמה למטרה זו, תוקצבו 22 מלונות בחלק המזרחי של ירושלים בסכום של 750,000 שקלים. הקרן אושרה גם לשנת התקציב 2003, ובתי-המלון בחלקים אלה של ירושלים יתוקצבו בהתאם לנהליה.
       
       זאת התשובה הכתובה. אם יורשה לי להשיב בעל-פה: יש לנו בעיה אמיתית עם התיירות במזרח-ירושלים, כמו עם התיירות בנצרת. מה שהציל את התיירות בתקופה הקשה שאנחנו סובלים מאז התחילו המאורעות בספטמבר 2000, זה רק תיירות של ישראלים, מה שאנחנו קוראים "תיירות פנים", תיירות של יהודים על בסיס של סולידריות, לקבוצות בעיקר, ותיירות של נוצרים אוהבי ישראל. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       עוכרי ישראל. מי שרוצה להרוג את כל היהודים הוא לא אוהב ישראל. 

שר התיירות בנימין אלון:
       
       אני לא מתכוון לקבוצות הקתוליות, שביקוריהן ירדו ב-90% משנת 2000 ל-2001 ו-2002. היום כבר מתחילות לחזור כל הקבוצות; זה השתפר מאוד בחודשים האחרונים. 
       
       שלוש הקבוצות שהזכרתי לא רצו ופחדו להגיע למזרח-ירושלים ולנצרת. לכן הסבל של המלונאים במקומות האלה היה באמת פי-עשרה מאשר בכל מקום אחר, והמצוקה שלהם היתה אמיתית. אנחנו משתדלים לסייע, אני גם משתדל לעודד תיירות במקומות האלה, של כל הקבוצות, גם של ישראלים וגם של כל סוגי התיירים. אני שמח לציין, שאת השנה הזאת אנחנו כבר רואים כשנת יציאה מהמשבר, ואנחנו מסיימים אותה עם למעלה ממיליון תיירים. לשנת 2004 יש לנו צפי אפילו לכפול, ואני מקווה מאוד שאז תבוא ההתאוששות לכולם. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       שאלה נוספת, בבקשה. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       כבוד השר, שאלתי את השאלה בעקבות הצהרה שלך, שאתה לא מוכן לנהל קמפיין שיווק. זאת היתה ההצהרה שפורסמה בעיתונות, ועל סמך זה שאלתי את השאילתא הזאת. 
       
       אבל אני רוצה ללכת לפי הדברים שאתה אמרת. בתי-המלון בירושלים המזרחית סובלים ממשבר עמוק, והם לא יכולים לעמוד בתשלומי הארנונה ובתשלומי המסים הגבוהים. האם המשרד מוכן לעשות משהו כדי לפתור את הבעיה הקשה הזאת? אתה בעצמך יודע מה המצב של בתי-המלון האלה, הם פשוט יקרסו ויפשטו רגל. 
       
שר התיירות בנימין אלון:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, אכן המצב קשה, כמו שסיפרתי וכמו שאתה מתאר. הצלחנו להגיע לפטור כמעט מלא מארנונה בשנים 2001 ו-2002. זה לא התבצע ב-2003, יש התנגדות קשה של האוצר בגלל ההשלכה הרוחבית כלפי המסעדות וכל האחרים שסובלים ממצב התיירות, שכידוע לך גורם נזק להרבה גורמים שנסמכים על השולחן הזה. כרגע יש התנגדות של האוצר, והיא מובנת לי. אנחנו מנסים לסייע בכל דרך אפשרית. שוב אני אומר, יש ניצנים יפים של חזרה לתיירות גם במזרח-ירושלים.  
       
       נכון – אתה תבין את זה – כשיהודים באים להזדהות עם ה-GA, מה שהיה עכשיו, הם מילאו את כל בתי-המלון בירושלים. הם לא רצו להיות בבתי-מלון במזרח-ירושלים, הם פשוט פחדו, והם היו בבתי-מלון במערב-ירושלים. אתה לא יכול לחייב קבוצות הזדהות יהודיות או קבוצות הזדהות נוצריות או קבוצות של ישראלים ללכת למקום מסוים. בכל זאת אנחנו מנסים למצוא דרך לסייע לכל בתי-המלון בירושלים על כל חלקיה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה לשר התיירות.
       

מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       הכרזה לסגנית מזכיר הכנסת.
       
סגנית מזכיר הכנסת רות קפלן:
       
       ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת החלטת ועדת האתיקה מיום כ"ג בחשוון התשס"ד, 18 בנובמבר 2003, בקובלנתה של חברת הכנסת ענבל גבריאלי נגד חברת הכנסת יולי תמיר.  תודה רבה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה.  חברי הכנסת - - -
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אתה אומר חברי הכנסת, אבל יש רק חבר כנסת אחד.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       יש שלושה חברי כנסת.
       
       חברי הכנסת, תם סדר-היום. הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ד בחשוון התשס"ד, 19 בנובמבר 2003, בשעה 11:00. ישיבת הכנסת נעולה.
       
       הישיבה ננעלה בשעה 20:42.
       
       
       
       
       
     
עמוד 21 מתוך 93

