﻿    תוכן העניינים
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	3
       מזכיר הכנסת אריה האן:	3
       הצעה לסדר	5
       רוחמה אברהם (הליכוד):	5
       הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת על נטילת החסינות מחבר הכנסת יחיאל חזן	6
       רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):	6
       הצעות סיעות העבודה-מימד, ש"ס ומרצ—חד"ש-תע"ל—בל"ד—רע"ם  להביע אי-אמון בממשלה בשל:	7
       א. ההשלכות הציבוריות של כתב האישום נגד דוד אפל והשלכותיהן על ראש הממשלה;	7
       ב. אי-ציות להוראות חוק שעות עבודה ומנוחה;	7
       ג. תפקודו של ראש הממשלה לנוכח החקירות המתנהלות נגדו	8
       מתן וילנאי (העבודה-מימד):	9
       חיים אורון (מרצ):	11
       השר גדעון עזרא:	14
       דברי ברכה של יושב-ראש הכנסת לשר החוץ של אוסטרליה	21
       הצעות סיעות העבודה-מימד, ש"ס ומרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם להביע  אי-אמון בממשלה בשל:	22
       א. ההשלכות הציבוריות של כתב האישום נגד דוד אפל והשלכותיהן על ראש הממשלה;	22
       ב. אי-ציות להוראות חוק שעות עבודה ומנוחה;	22
       ג. תפקודו של ראש הממשלה לנוכח החקירות המתנהלות נגדו	22
       שלמה בניזרי (ש"ס):	23
       שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:	30
       משה גפני (יהדות התורה):	44
       משה גפני (יהדות התורה):	44
       דני יתום (העבודה-מימד):	46
       אילן שלגי (שינוי):	53
       אבשלום וילן (מרצ):	56
       יצחק כהן (ש"ס):	58
       שאול יהלום (מפד"ל):	59
       יעקב ליצמן (יהדות התורה):	61
       מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	62
       דוד טל (עם אחד):	63
       ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	64
       טלב אלסאנע (רע"ם):	66
       רוני בר-און (הליכוד):	68
       הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 44) (סייג לחסיון התחקיר הצבאי), התשס"ד-2004	75
       הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות חוק	76
       שר המשפטים יוסף לפיד:	77
       הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק	78
       עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):	78
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע”ם):	80
       שלום שמחון (יו"ר ועדת הכלכלה):	82
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	83
       סגן מזכיר הכנסת דוד לב:	84
       הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 69), התשס"ד-2004	84
       שאול יהלום (יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות):	84
       מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	85
       עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):	86
       אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):	88
       אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):	89
       עזמי בשארה (בל"ד):	91
       ואסל טאהא (בל"ד):	93
       שאול יהלום (יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות):	94
       הצעת חוק האחריות לפיצוי נזקי זיהום בשמן, התשס"ד-2004	97
       שלום שמחון (יו"ר ועדת הכלכלה):	98
       הצעת חוק המרכז להנצחת זכרו של יצחק רבין (תיקון), התשס"ד-2004;	102
       הצעת חוק המרכז להנצחת זכרו של מנחם בגין (תיקון), התשס"ד-2004	102
       אילן שלגי (יו"ר ועדת החינוך והתרבות):	103
    
       

       
       דברי הכנסת
       ט"ו/ מושב שני/ ישיבות צ"ח--ק'
       ג'--ה'  בשבט התשס"ד/ 26-28 בינואר 2004/ 15
       חוב' ט"ו
       ישיבה צ"ח
       
       
       
       
       
הישיבה התשעים-ושמונה של הכנסת השש-עשרה
יום שני, ג' בשבט התשס"ד (26 בינואר 2004)
ירושלים, הכנסת, שעה 16:00





מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, חברותי וחברי חברי הכנסת, היום יום שני, ג' בשבט התשס"ד, 26 בחודש ינואר 2004, למניינם. אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת. 
       
       הודעה למזכיר הכנסת.

מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע כי הונחו היום על שולחן הכנסת – 
       
       לדיון מוקדם: הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון – העדפת משפחה אומנת מדרגה ראשונה), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מענק במקרה של פטירה), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת שאול יהלום; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מועד חיוב במס בעסקה עם המדינה), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק הגנה על עובדים (חשיפת עבירות ופגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין) (תיקון – הודעה על זכויות העובד), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – סייג לכינוס הדירקטוריון), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; הצעת חוק חינוך מיוחד (תיקון – שבוע הלימודים), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת דליה איציק; הצעת חוק בנק ישראל (תיקון – תקופת צינון לעובד בנק ישראל), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון – ביטול אחריות פלילית לקטין), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון – זכויות משרתים במילואים ובני-זוגם), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת גילה גמליאל; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הגדרתו של רכב עבודה), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק הכרה בניצולי מחנות הריכוז וגטאות הנאצים, התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חנייה לסוחרים), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת יורי שטרן ואליעזר כהן; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – הצבעת אזרחים בחוץ-לארץ), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אליעזר כהן; הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון – תוספת מענק מיוחד לרכישת דירה לאדם בעל מוגבלות בתנועה עקב מחלות מוטוריות, התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר; הצעת חוק המקרקעין (תיקון – פינוי ובינוי), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת ניסן סלומינסקי; הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2004 (תיקוני חקיקה) (תיקון – תחולת התיקון לחוק ההסדרים 1992), מאת חברי הכנסת אלי אפללו ואברהם הירשזון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק התפזרות הכנסת השש-עשרה, התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת מאיר פרוש; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – עידוד העסקת נכים ומוגבלים), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק הממשלה (תיקון – פרסום הסכמים), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת דוד טל; הצעת חוק לפיזור הכנסת השש-עשרה, התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק לטיפוח אתיקה בארגונים, התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת יוסי שריד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חינוך ממלכתי (הכרה במוסדות לחינוך יהודי-פלורליסטי), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאור ואילן שלגי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (איסור ייבוא נוסף של תרופות), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון – איסור החזקת קופת גמל על-ידי הבנק), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת יצחק כהן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון – יום בחירה ביום הראשון של שנת לימודים), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק קביעת זמן (הוראת שעה), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי.
       
       החלטת ועדת הכנסת בדבר חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם, התשי"א-1951, החלטה בעניין נטילת חסינות. 
       
       חוברות דין-וחשבון על הוצאות השכר של גופים ציבוריים לשנת 2002, דוח מס' 10, חלק א' וחלק ב' - מטעם משרד האוצר, הממונה על השכר והסכמי עבודה. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. 
       


הצעה לסדר

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעה לפי סעיף 53 לחברת הכנסת רוחמה אברהם - בבקשה, גברתי. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       תודה, אדוני היושב-ראש. ברוכים הנמצאים. 
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני השר, משפחות השבויים והנעדרים - גם היום, כמו בכל יום שני, כנסת ישראל לא שוכחת את רב-סמל צבי פלדמן - 22 שנים; רב-סמל זכריה באומל - 22 שנים; רב-סמל יהודה כץ - 22 שנים; רב-סרן רון ארד - 18 שנים; רב- טוראי גיא חבר – שש שנים; סמל ראשון בנימין אברהם - שלוש שנים; סמל ראשון עומר סועאד – שלוש  שנים; סמל עדי אביטן - שלוש שנים; יונתן פולארד - כ-17 שנים. 
       
       על-פי הפרסומים, בסוף השבוע אמורה עסקת חילופי השבויים והנעדרים לצאת אל הפועל. אני מברכת את ראש הממשלה ואת כל העוסקים במלאכת הקודש להחזרת השבויים והנעדרים, שעמלו ועשו לילות כימים כדי לשים סוף לפרשה המייסרת.
       
       אני מחזקת את ידי ראש הממשלה וקוראת לו להמשיך במאמצים כדי להחזיר הביתה גם את שאר השבויים והנעדרים שעוד מוחזקים בידי האויב ומשפחותיהם ממתינות לשובם שנים רבות. 
       
       סוגיית השבויים והנעדרים היא כפצע שותת דם בחברה הישראלית, והיא מזכירה יום-יום לקברניטי המדינה את חובה המוסרי של המדינה לשלומם של בניה, שיצאו בשליחותה.
       
       אני מקווה ומתפללת שאכן עסקת השבויים והנעדרים תצא לפועל ללא שום תקלות ועיכובים נוספים, ונזכה לשמוע על מידע חדש בנוגע לגורלם של שאר בנינו שעדיין נתונים בארץ אויב. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחברת הכנסת רוחמה אברהם. ונזכור את עזאם עזאם, שעדיין יושב בכלא במצרים. 
       	
       רבותי חברי הכנסת, אני רוצה להזכיר לכל הנוכחים, לכל הנמצאים בחדריהם, כי היום  אנחנו תורמים דם - היום ומחר - ואני חושב שחברי הכנסת ישמשו דוגמה לציבור כולו, אדוני שר הבריאות לשעבר. 
       

הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת על נטילת החסינות מחבר הכנסת יחיאל חזן

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת. בבקשה, אדוני, ולאחר מכן נעבור לסדר-היום, כאשר בראש סדר-היום שלוש הצעות אי-אמון: האחת של סיעת העבודה-מימד, השנייה של סיעת ש"ס והשלישית של מרצ. השר גדעון עזרא ישיב על הצעות האי-אמון הראשונה והשלישית, והשר אולמרט ישיב על הצעת האי-אמון השנייה. 

רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, להלן החלטת ועדת הכנסת מיום ג' בשבט התשס"ד, 26 בינואר 2004, על-פי חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם, התשי"א-1951, החלטה בעניין נטילת חסינות.
       
       ועדת הכנסת שבה והצביעה היום בשנית על בקשתו של היועץ המשפטי לממשלה ליטול את החסינות הנתונה לחבר הכנסת יחיאל חזן, לפי סעיף 4 לחוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם, התשי"א-1951, לגבי האשמות הכלולות בטיוטת כתב האישום שצורפה לבקשת היועץ המשפטי לממשלה.
       
       חבר הכנסת יחיאל חזן הודיע בכתב ובעל-פה, בעצמו ובאמצעות פרקליטו, שהוא מסכים לנטילת החסינות. 
       
       בהתאם להוראות סעיף 13(ז)(1) לחוק האמור, החליטה היום ועדת הכנסת ליטול את חסינותו של חבר הכנסת יחיאל חזן, כמבוקש. 
       
       ניתנת בזה הודעה בעניין האמור לעיל למליאת הכנסת. תודה, אדוני היושב-ראש.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מבקש מאדוני להסביר גם לחברי הכנסת וגם לציבור מה משמעותו של הסעיף כאשר חבר הכנסת עצמו מבקש להסיר את החסינות. 

רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       רבותי חברי הכנסת, כזכור, בהחלטה של ועדת הכנסת שלא ליטול את חסינות חבר הכנסת, מספיק ודי בהודעה למליאה - או שזה נגמר בעצם בוועדת הכנסת. בעצם, אפילו לא צריך הודעה, מניחים את זה על השולחן. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין צורך בהודעה למליאה.

רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       כאשר ועדת הכנסת מחליטה ליטול חסינות, כאשר חבר הכנסת מתנגד - אזי מביאים את החלטת ועדת הכנסת ומאשרים אותה או דוחים אותה במליאה. כאשר חבר הכנסת מסכים לנטילת החסינות, החלטת ועדת הכנסת די לה בהודעה למליאה ובזה תם העניין. תודה רבה, אדוני היושב-ראש. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לך, וגם לחבר הכנסת אורון, שהייתם בין התורמים  - ואני מקווה שאתם מרגישים בטוב, רבותי חברי הכנסת, יחד עם חבר הכנסת - - -

רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       צריך לציין את התורמים - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אמרתי, בירכתי אותך שעמדת בגבורה - חבר הכנסת רוני בר-און, חבר הכנסת חיים אורון, חברת הכנסת ענבל גבריאלי, חבר הכנסת גורלובסקי, חבר הכנסת וסגן היושב-ראש מוחמד ברכה, חבר הכנסת סלומינסקי וסגן היושב-ראש, חבר הכנסת בן-מנחם. אני בטוח שעדיין היום קצר ומחר יש יום שלם. 
       
       

הצעות סיעות העבודה-מימד, ש"ס ומרצ—חד"ש-תע"ל—בל"ד—רע"ם 
להביע אי-אמון בממשלה בשל: 
א. ההשלכות הציבוריות של כתב האישום נגד דוד אפל והשלכותיהן על ראש הממשלה;
ב. אי-ציות להוראות חוק שעות עבודה ומנוחה;
ג. תפקודו של ראש הממשלה לנוכח החקירות המתנהלות נגדו

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אני מזמין את הדובר מטעם סיעת העבודה-מימד, השר לשעבר וחבר הכנסת מתן וילנאי, לנמק את ההצעה לאי-אמון, בנושא: ההשלכות הציבוריות של כתב האישום נגד דוד אפל והשלכותיהן על ראש הממשלה - הצעת אי-אמון מטעם העבודה-מימד. בבקשה, אדוני. לרשות אדוני - - -

חיים אורון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, אפשר אולי לחרוג ולשנות את הסדר, שזה יהיה האחד אחרי השני? 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אחת משתיים. חבר הכנסת בניזרי, במחילה - האם אדוני יסכים שמרצ תהיה אחריו?

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       למה לא עשינו את זה לפני?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הבנתי. אחרת נעשה בצורה אחרת. הוא יביא את טענותיו, לאחר מכן אתה תביא את טענותיך, השר אולמרט ישיב לך, לאחר מכן יעלה חבר הכנסת חיים אורון, והשר עזרא ישיב לשניהם. כך אפשר גם כן, אבל אם אדוני מעדיף שנגמור פרשה אחת ונמשיך אחר כך בפרשתו - יאמר לי אדוני עד שהוא מסיים, ואנחנו ננהג בהתאם. בבקשה, אדוני. 

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אדוני, לפני זה יש לי בקשה קטנה. אני מופיע על צג המחשב כחברת הכנסת דני יתום, ואני מבקש לתקן את זה.

מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       לא הייתי עושה את זה בציבור, חבר הכנסת יתום. 

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       להיפך. אני רוצה לעשות את זה בציבור, על מנת להבטיח שאין כאן פגם. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מייד אבצע זאת, ואני מודה לאדוני על ההערה. יש יתום ויש יתומה, אבל יש רק דני - ויש  דני אחד. 

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       הוא לא חייב להוכיח את טענתו. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, אדוני. רבותי חברי הכנסת. 

מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מברך את עורך-הדין מני מזוז, בן נתיבות אשר בדרום, על מינויו לתפקיד הרם של היועץ המשפטי לממשלת ישראל. 
       
       לצערי - ואני מניח שגם לצערו - הממשלה החליטה על זה בהרכב חסר, והטעמים ידועים לכולם. 
       
       בשנים האחרונות גברה התחושה, כי חיינו הציבוריים הופכים להיות מושחתים יותר ויותר. אין נורמות ואין ערכים. ראש הממשלה אריאל שרון הוא אחד האחראים לתחושה זו, ולא במעט. ראש הממשלה ומשפחתו תורמים לתחושה הקשה כי יש כאלה ששלטון החוק אינו מחייב אותם. 
       
       הגשת כתב האישום נגד דוד אפל, שבו הוא מואשם במתן שוחד לראש הממשלה ולממלא-מקומו, היא אבן נוספת במגדל הקלון של חיינו הציבוריים. 
       
       אל לנו, חברי הכנסת, להחליף את בתי-המשפט. אסור שנהיה שופטים. אבל חובתנו כנבחרי ציבור להתייחס להיבטים הציבוריים של פרשיות ראש הממשלה ובניו. אינני יודע אם שרון יועמד לדין, ואם יועמד לדין אם יימצא אשם. סוגיה זו תוכרע בערכאות המשפטיות ולא בבית-הנבחרים ולא בדיון הציבורי. אך אני כן מאשים את ראש הממשלה בדרדור הנורמות הציבוריות שעליהן כולנו מופקדים. ממלא-מקום ראש הממשלה, אני מפריע? 

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אתה עצמך לא מפריע, הדברים שאתה אומר הם מפריעים. 

מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       אסור לנו להשלים עם העובדה שנבחר ציבור, ראש הממשלה, יושב אצל מבקר המדינה ומסיר כל אחריות למעשיהם של בניו, שפעלו למען הבחירות שלו במפלגות. אחת מהשתיים, או שהוא לא רצה לדעת, כדי לאפשר לדברים לא חוקיים להתרחש, או שהוא מטעה את מבקר המדינה. שני הדברים חמורים, שני הדברים משחיתים את חיינו הציבוריים. 
       
       גם בעבר היו שחיתויות, אבל אז לפחות היתה הבושה. אנשים התפטרו מתפקידם הציבורי, או, חס וחלילה, נטלו את חייהם בידיהם, ובלבד שלא יעמדו מול הציבור בקלונם. אני זוכר ראש ממשלה שהתפטר מתפקידו בגלל האשמה שלאשתו חשבון של אלפי דולרים בחוץ-לארץ. קשה להאמין שנורמות שלטון  מתוקנות כאלה היו אז כה מובנות מאליהן. כאשר אני מביט היום בראש הממשלה, כיצד הוא נאחז בתפקיד הציבורי הנבחר, הראשון במעלה, בלי לתת דין-וחשבון לאף אחד, אני מבין עד לאן  הידרדרו החברה והשלטון במדינת ישראל, עד כמה עלובים נהיו חיינו הציבוריים. 
       
       ממשלת שרון מצעידה אותנו להיות מדינת עולם שלישי. כמו כל מדינת עולם שלישי, כך גם אצלנו יצרה הממשלה פערים חברתיים בלתי נסבלים, תחושה כי יש כאן שני עמים - אלה המיוחסים ומקורבים לשלטון, השלטון דואג לאינטרסים שלהם, והם בתמורה "משמנים" את ראשי השלטון,  ושאר העם, המתמודד כחוק עם קשיי היום-יום של האזרח הפשוט במדינת ישראל. 
       
       וכמו בעולם שלישי, גם אצלנו, משפחת השליט רואה את עצמה מעל החוק, נהנית מפריווילגיות מיוחדות ואינה מחויבת לשום דין-וחשבון לציבור. המשטרה והפרקליטות הן גופים טורדניים בעבורם. 
       
       אדוני ראש הממשלה, לקחת לעצמך את זכות השתיקה. אתה שפיטרת את חברת הכנסת נעמי בלומנטל מתפקידה כסגנית שר בשל שמירתה על זכות השתיקה, האם כראש הממשלה אתה מאמין כי לך אכן שמורה זכות השתיקה? או שמא פשוט אין מי שיפטר אותך משום שאתה הריבון? אבל כולנו יודעים, שהציבור הוא הריבון והוא זה שבחר בך, ואתה חייב קודם כול דין-וחשבון לבוחריך. במשטרה אתה רשאי לקחת לעצמך את זכות השתיקה, כמו כל אזרח. אך כראש הממשלה אתה חייב בדיווח מלא לציבור בישראל, לציבור בוחריך. 

	יצרת נורמה חדשה, זכות השתיקה הציבורית. כראש הממשלה, אתה חייב למסור את גרסתך לבוחריך ולנסות לפזר את העננים השחורים הרבים המקדירים את השמים שמעלינו. 

	הדבר המדאיג ביותר הוא, שלציבור כבר אין ציפיות. אין ציפיות ממנהיגים. הוא מיואש והוא אדיש. ולך, ראש הממשלה, תרומה נכבדה לכך שהציבור רואה בשחיתות חלק בלתי נמנע מהחיים הציבוריים, ולא כך הם. 

	אדוני ראש הממשלה, שלא מצא לנחוץ להיות פה היום, הפשע גואה בישראל. התחושה היא, ששלטון החוק הולך ונחלש. זאת אחריותך, כראש הממשלה, להחזיר את האמון בשלטון ואת הנורמות של שלטון חוק. כדי לעשות זאת יש לנקות את גופי השלטון. טיפול זה חשוב יותר מכל טיפול במועדון הימורים או במכון ליווי כזה או אחר. המכון שאתה עומד בראשו צריך להיות הראשון בסדר העדיפויות. 

	אני מציע לכנסת ישראל, ובעיקר פונה לחברי, שרי וחברי הכנסת של שינוי, האמונים על שלטון נקי, נורמות שלטון חוק, ורוממות השלטון התקין בגרונם, לתמוך בהצעת אי-האמון ולהגיד כן לשלטון החוק והיושר הציבורי במדינת ישראל. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת מתן וילנאי. בבקשה, חבר הכנסת חיים אורון, אדוני ירצה את נימוקי סיעת מרצ להצעת אי-אמון שכותרתה: תפקודו של ראש הממשלה לנוכח החקירות המתנהלות נגדו. לאחר מכן, השר גדעון עזרא ישיב על שתי ההצעות. אני מאוד מודה לחבר הכנסת שלמה בניזרי. 

חיים אורון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, פעמים רבות יצא לי במהלך שנות חברותי בכנסת להגיש ולנמק בשם סיעתי הצעות אי-אמון. אני מודה, מעולם לא חשתי, מצד אחד, תחושה של מצוקה לנוכח המצב שבו אנו נתונים, ומצד שני, תחושה של דחיפות ביחס לנושא שעומד היום על סדר-היום. 
       
       אני לא יודע כיצד יסתיים משפטו של דוד אפל. אני לא יודע אם יוגש כתב אישום נגד ראש הממשלה ובני ביתו. אני לא יודע אם יוגש כתב אישום ובאיזה מהנושאים שבהם חוקרת היום המשטרה ועוסקת הפרקליטות. אני אפילו מוכן לומר ולגלות לחברי הכנסת, שאני סקרן לדעת. אבל לא זה מה שמביא אותי לעלות היום כאן לדוכן, ואפילו לא לעסוק בשאלת השימוש בזכות השתיקה והאופן שבו הנושאים הללו נחקרים זה שנים רבות. 
       
       אומרים, עננה מרחפת מעל ראש הממשלה. אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, אדוני היושב-ראש, זו עננה רדיואקטיבית. נזקה בעצם קיומה. שום דבר טוב לא יכול לצמוח מענן כזה. עצם קיומה של העננה הזאת, הרדיואקטיבית, הוא מהות הנזק. היא מקרינה על החיים הציבוריים כולם משמעויות שאני משוכנע שאנחנו לא מצליחים היום לרדת לעומקן. 
       
       אני לא עוסק בהיבט המשפטי, אמרתי את זה כבר קודם. אבל האם מי מהיושבים באולם הזה משוחרר מההיבט המוסרי, מההיבט האתי, מהיבט הנורמטיבי של התנהלות  אנשי ציבור? האם אנחנו בעצם מאמצים את הכלל, שעד שלא יתגבש חשד לכלל אשמה, אין בכך רבב? האם אנחנו רוצים ראש ממשלה או אנשים בראש המערכת הציבורית, שהחשדות לגביהם לא יתגבשו לכלל אשמה, או שאנחנו רוצים מנהיגים שאין בהם רבב? הכול התבלבל פה. 
       
       אומרים לי: אבל לא הוכח, אתה לא יודע מה יהיה בבית-המשפט. אני לא יודע מה יהיה בבית-המשפט. אדוני השר, אני באמת מאחל לכולם שיצאו זכאים בבית-המשפט. האם זה המבחן שעומד על הפרק? האם זה המבחן היחיד שעומד על הפרק?
       
       כאשר אנחנו מדברים על הסכנה הגדולה של ערבוב הון ושלטון, אנחנו מתכוונים רק למעשים שבסוף הופכים להיות פליליים על-פי הגדרתו של החוק הפלילי? האם המושג הזה של  בל  ייעשה, אדוני היושב- ראש, it is not done,  האם המושג הבסיסי הזה, שבלעדיו אין חברה, שבלעדיו לא יכולים לחיות אנשים ביחד - שיש דברים שלא עושים אותם, כי הם הנורמה המשותפת של החברה בתחום היחסים שבין אדם לחברו, בתחום היחסים שבין גבר לאשה, בתחום היחסים שבין שלטון לשליטיו - יש דברים שלא עושים אותם עוד לפני השאלה אם הוכחה בבית-משפט אשמתו של מישהו; עוד לפני שהוכח לפני רשויות השלטון, המשטרה והפרקליטות חשד שמתגבש לכלל הגשת כתב אישום.
       
       אדוני היושב-ראש, כל הנורמות הללו מתמוטטות לנגד עינינו. כי מה אומרים זה לזה שני אנשים בציבור? עוד לא הוכח. מה לא הוכח? מה בדיוק מחכים שיוכח? ומה שיוכח יהפוך את הנושא שבו אנחנו עוסקים היום לנושא שאחריו אנחנו אומרים: כן, זה הוכח. 
       
       אני אומר לך, אדוני, ממלא-מקום ראש הממשלה, מה שמטריד אותי כבר, לצערי הרב, מוכח. יש מעשים של שחיתות. לגביהם בית-המשפט וכל המנגנונים של שלטון החוק צריכים לפעול, וכאשר מדובר באנשי ציבור עליהם לפעול במלוא העוצמה ולהעמיד לדין מוקדם ככל האפשר. אבל, אדוני היושב-ראש – ואני יודע שאני עומד להגיד משפט לא קל – יש מצב שהוא אפילו יותר קשה ממעשי שחיתות, וזה מצב של אווירת שחיתות, ואנחנו חיים בארץ באווירה של שחיתות. האחד קורץ לאחר: את ההוא עוד לא תפסו. זה קצה הקרחון, אתה עוד לא יודע על מה אתה מדבר, תשמע לי. בכל מקום אתה שומע את זה, וזה מחלחל, וזה יורד, וזה אליבי לגנבים אמיתיים, וזה תירוץ לאנשים חלשים, וזה מין שמחת גנבים קטנים שמאפשרים לאחרים, גדולים, לעשות מה שהם רוצים. 
       
       אווירת השחיתות הזאת שחדרה למציאות הישראלית ומטפטפת, מטפטפת ומטפטפת, כשכל יום מופיעות ידיעות אחרות בעיתון, היא בעיני הבעיה העיקרית, כי אני מקווה ומאמין שבסופו של דבר – ואני מצרף את ברכותי ליועץ המשפטי החדש – בסופו של דבר שלטונות החוק יתמודדו עם מה שעומד לפניהם, ועומדת לפניהם משימה לא קלה.
       
        אבל, לא על זה אני מדבר היום. אני לא עושה היום בחינה איך עובדת המשטרה, וכבר שמעתי את כל האמירות, אדוני השר המקשר: מה פתאום הגישו עכשיו את כתב האישום נגד דודי אפל, כשעל ראש הממשלה מוטלות מטלות כאלה? אתה מבין מה אתה אומר? זאת אומרת שיש מטלות כאלה על השלטון שמצדיקות פעולות לא חוקיות. זה מה שאתה אומר, אין לזה פירוש אחר. אתה אמרת את זה, אני עצמי שמעתי את זה בשידור, ולא האמנתי למה שאני שומע. אם המעשה אינו תקין, צריך להגיש כתב אישום לבית-המשפט, ושום תירוץ של המטלות שמוטלות על ראש הממשלה לא יעמוד כאן. אני מקווה שמישהו לא חושב בדמיונו על חוק ברלוסקוני ישראלי, שבתקופת ראש ממשלה מכהן לא מגישים כתבי אישום.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       כבר שינו את זה גם באיטליה.
       

חיים אורון (מרצ):
       
       גם באיטליה כבר שינו את זה. מה זאת האמירה הזאת? אגב, אדוני השר, היא ביטוי למה שאני מדבר עליו - מישהו קורץ עין ואומר: תראו, זה דווקא טוב, כי אז הוא יפנה מהר יותר התנחלויות, ומישהו אומר, כמובן, את ההיפך: זה רע, כי עכשיו הוא לא יפנה התנחלויות. אתה יודע מה אני מרגיש לגבי פינוי התנחלויות. אני לא שוקל את השיקולים הללו מטוב ועד רע, ואני לא נכנס לכל המניפולציות הללו, מה יהיה אם. 
       
       אבל, אני רוצה לחזור למסלול שבו הלכתי עד עכשיו, אדוני היושב-ראש: יש אווירה של שחיתות בארץ. זה לא יותר מסוכן מאיום ביטחוני; זה לא יותר מסוכן מאיום חברתי; זו קריסת מערכות. זו קריסת מערכות, שבה כבר לא מסוגלים להתמודד עם שום איום, משום שאתה לא יודע אף פעם לאן זה מגיע, בעיקר ציבור הולך וגדל מאבד את האמון שלו במי שמי מקבל את ההחלטות, במי שייתן פקודות, במי שייתן הוראות, במי שחוקק חוקים ובמי שיתמודד עם האיומים שאנחנו מתמודדים אתם.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       זה אפילו יותר חמור. שואלים: על מה אנחנו צריכים בדיוק להגן פה? על הדבר המושחת הזה?

חיים אורון (מרצ):
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, כדי להתמודד עם האווירה הקשה הזאת שכולנו חווים אותה, אופוזיציה וקואליציה – זה לא ויכוח בין אופוזיציה לבין קואליציה. יש אדם שיכול לתרום תרומה מכרעת להתחלת טיהורה של האווירה הזאת, לא לריפויה. אם ראש הממשלה ישעה את עצמו מתפקידו כראש הממשלה; ייתן למערכות המשפטיות לפעול כפי שהן חייבות לפעול. מערכת השלטון הישראלית יודעת איך להתמודד עם מצבים קשים מהסוג הזה, וזה מצב קשה מאין כמוהו. האלטרנטיבה האחרת משמעותה המשך חלחולה של אותה עננה רדיואקטיבית; המשך חלחולה של אווירה של שחיתות בחברה הישראלית. האמן לי, אדוני היושב-ראש, אין מעשה מושחת חמור ממנה - וכבר אמרתי מה דעתי על מעשים מושחתים. 
       
       לכן, האי-אמון הזה כאן היום שונה מכל מיני הצעות אי-אמון שאנחנו מגישים מדי שבוע בשבוע. משום שלתחושתי הוא נוגע בשורשים ובעצבים החשופים ביותר של החברה הישראלית. היא הולכת ונחשפת אליהם, היא הולכת ומפתחת כלפיהם חוסר רגישות, שהוא המשמעות העמוקה של חברה שהשחיתות פושה בה וכל מנגנוני ההגנה העצמית שלה בעצם התרופפו, וכך קורסות מערכות. היו אומות שחוו חוויה כזאת; היו מדינות שעברו את זה ושילמו מחיר נורא על תהליך כזה. אנחנו צריכים לעצור ברגע מאוד מאוחר, כדי שלא להידרדר גם אנחנו למקום המאוד מאוד קשה הזה.
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת חיים אורון. אדוני השר גדעון עזרא ישיב על שתי הצעות האי-אמון, של סיעת העבודה-מימד ושל סיעת מרצ, בנושא החקירות המתנהלות בעניין ראש הממשלה. בבקשה, אדוני.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אני מבקש לברך את מני מזוז על בחירתו ליועץ המשפטי לממשלה, ואני מאחל לו הצלחה רבה בתפקידו. 
       
       לגבי שתי הצעות האי-אמון. חקירת ראש הממשלה נמשכת זמן רב, ועל-פי מה שפורסם - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       סלח לי, כבוד סגן השר, אנחנו נפסיק את הישיבה, ואדוני יסיים את הדברים עם ממלא-מקום ראש הממשלה, עם חבר הכנסת בורג, ואנחנו אחר כך נתפנה להמשיך את הישיבה.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       או שיש פה מצב שכל הזמן מדברים ולא שומעים אף אחד - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       או ששומעים כל מלה באולם, וזה מאוד מפריע.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       סגן שר בכיר מחליף מלה עם חבר כנסת, זו כבר עילה להפסקת הישיבה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, אני רציתי לא להפריע לסגן השר, פשוט. חשבתי שכבוד השר עזרא מפריע לו אולי.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       השר אולמרט, בכנסת יש שני מצבי צבירה: האחד שאי-אפשר לשמוע, והשני שלא מקשיבים.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, חברי הכנסת, הרי איש לא מחייב איש לשבת בישיבה בכנסת. תנו כבוד גם למביעים אי-אמון וגם למשיבים. הדברים בעיני הציבור נראים מאוד חמורים, מה שנאמר פה, וודאי השר רוצה להשיב עליהם. בבקשה.

השר גדעון עזרא:
       
       אדוני, חקירת ראש הממשלה נמשכת זמן רב, ועל-פי מה שפורסם היא נמצאת לקראת סיומה. בידי המשטרה כל העובדות והפרטים הנוגעים לחקירה זו. ראש הממשלה מייחל יותר מכל אדם אחר לסיומה המהיר של החקירה. 
       
       מעניינת מאוד דאגתה של מפלגת העבודה, חבר הכנסת וילנאי, להשלכות הציבוריות של חקירת ראש הממשלה. אותה דאגה נסתתרה מפני הציבור כשראש הממשלה מטעמה, מר ברק, נחקר והפנה את האחריות למקורביו, ששתקו ועדיין שותקים. בבית הזה יושבים חברי כנסת מכובדים ממפלגת העבודה ששתקו בחקירתם, והדאגה אכן ניכרת בפניהם.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       זה שזה לא בסדר - זה ברור שזה לא בסדר.
       
השר גדעון עזרא:
       
       דאגתה של מפלגת העבודה להסתות הציבוריות נסתרת מעיני הציבור, גם כאשר אנשים שהיו מקורבים מאוד למר ברק נמצאים היום על  ספסל הנאשמים. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       לפחות הם לא לקחו לכיסם. פה מדובר על אנשים שלוקחים לכיסם. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       זה עוד לא הוכח בשום מקום. 
       
       מצד שני, מפלגת מרצ, הגדולה והרחבה, מוטרדת מהלחץ הציבורי שמופעל על ראש הממשלה, ויותר מוטרדת שמא ראש הממשלה יפעל שלא על-פי מיטב שיקול הדעת לנוכח לחץ זה. התנהגות זו של האופוזיציה האחראית של חברי מרצ - - -
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       תחזור על המשפט האחרון.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אתה מוטרד, שמעתי אותך גם ברדיו. אתם מוטרדים - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שריד, אני מבקש לא - - -
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       אני רוצה להבין ממה אני מוטרד.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני יקרא את הפרוטוקול. השר שמע את השאלה, אם ירצה לענות. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אתם מוטרדים, או ככה נשמעתם, מכך שראש הממשלה יפעל שלא על-פי מיטב שיקול הדעת לנוכח לחץ כזה. התנהגות זו של האופוזיציה האחראית של חברי מרצ דומה לזו של ילד שקוטל את הוריו וממהר להכריז כי הוא יתום וזקוק לרחמים. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       
       רבותי. חבר הכנסת זחאלקה. חבר הכנסת שריד. חבר הכנסת דהאמשה. חבר הכנסת שריד, האם אדוני רוצה לעלות ולהשיב בשם הממשלה? חבר הכנסת אורון  ביטא את כל מה שאתם הטלתם עליו – אני ישבתי פה ושמעתי בקשב רב. אני לא שמעתי את השר עזרא מפריע לשר אורון. אדוני, לא אנחנו אפוטרופוסים על הציונים. 

יוסי שריד (מרצ):
       
       במידה מסוימת.
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       במידה מוחלטת. ועם כל הכבוד, אדוני יכול ללכת אחר כך, לעשות אספת עיתונאים ולתת ציון לכל מי שהוא רוצה. אבל לא יכול להיות מצב שבו בכל רגע שאדוני לא יהיה מרוצה - חבר הכנסת שריד, אדוני, מילאת מכסה. חבר הכנסת זחאלקה, רצית לומר משהו? כי לא שמעו אותך. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אני רציתי לשאול אם הדברים שהוא אמר היו אלתור, או שזה כתוב.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת דהאמשה, אדוני רצה לומר משהו? לא. מרגע זה אין קריאות ביניים. גם יותר טוב ששומעים אתכם קוראים קריאות ביניים. חבר הכנסת שריד, אדוני יותיר איזה שריד לחבר הכנסת עזרא. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       הלחץ הציבורי מקורו במרוצת חברי מרצ לכלי התקשורת, שם הם מפעילים על ראש הממשלה לחץ ציבורי, אותו לחץ שהם חוששים מפניו. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אין סעיף בחוק נגד זה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       לציבור אין דעה? לציבור אין עמדה? 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אמרת: הציבור אין לו דעה, בסימן שאלה. בסדר, עכשיו תנו לשר להמשיך. חברת הכנסת גלאון, גברתי טרחה ושמעה את חבר הכנסת אורון, הוא דיבר מצוין, מבחינתו. 
       
מיכאל רצון (הליכוד):
       
       זהבה, עד לא מזמן הקיזו את דמך, את יכולה להיות לפחות - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. היא הבינה את אשר אמרת, היא לא משיבה. חבר הכנסת רצון, היא לא משיבה. שמענו. תודה רבה. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, אין לאדוני שום זכות יתר בקריאות ביניים. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, זכות הדיבור עכשיו לשר עזרא, ואני אאפשר לו את זכות הדיבור. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, הצעת האי-אמון נוגעת לראש הממשלה, אז שראש הממשלה יענה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שאלתך כבר נשאלה, ואני מאוד מודה לך על כך שהגעת מאוחר והיית מאוד מקורי. תודה רבה. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שמעתי, חבר הכנסת טלב אלסאנע, אולי אדוני לא מבין. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       תגיד לי, ממה אתה מוטרד? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       למה אתה עונה לו? חבר הכנסת טלב אלסאנע. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       יושבים כאן חברי כנסת שמחכים שראש הממשלה ימעד, שהממשלה תמעד, שאויבי המדינה יצליחו. אני אומר לכם, זה לא יעזור לכם. זה לא יעזור לכם. נביל שעת' אמר - - 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע. חבר הכנסת דהאמשה.
       
השר גדעון עזרא:

       - - אי-אפשר לקיים משא-ומתן עם ישראל כאשר ראש הממשלה מוזכר בדברים הללו. אני מבקש לסיים את דברי ואני מציע - - -
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שריד. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       תמיד הוא צודק. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לא תמיד. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני מציע לחברי הכנסת מהאופוזיציה לנהוג באחריות. יש במדינה הזאת משטרה ויש פרקליטות. אני מתפלא על חוסר האמון, דווקא אתם, דווקא אתם - -
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אז למה אתה דיברת נגד הפרקליטות? 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פינס, אני מתפלא על אדוני. חבר הכנסת מתן וילנאי היטיב לנמק את העניין. אדוני רוצה להוסיף על מה שהוא אמר? אדוני אפילו לא היה פה כאשר הוא דיבר. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לא הפרעתי לו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבל עכשיו אדוני לא יכול להפריע לשר עזרא. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       - - מגלים אי-אמון כלפי האנשים המכובדים הללו. תנו להם לעשות את עבודתם, לסיים את החקירה בהקדם. אל תפעילו עליהם  לחץ. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אתה הפעלת לחץ.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       

       חבר הכנסת אופיר פינס. חברת הכנסת גלאון. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני מציע לדחות את שתי הצעות האי-אמון. תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לשר. רבותי חברי הכנסת, אתם מגישים הצעות אי-אמון שיש להן משמעות כבדת משקל מכל הבחינות, מבחינת הצד הזה ומבחינת הצד האחר. מדובר פה כמעט בדיני נפשות. השר עונה, הוא עונה לפי דרכו. פעם הוא עונה בעל-פה, פעם הוא עונה בכתב. מה כל הוויכוח, האם כתבו לו או לא כתבו לו. אלה הם דברים שצריכים לשמוע אותם, כפי ששמעו אתכם בקשב רב, ולפעמים בלב כואב ודואב ובצער עמוק, אני מוכרח לומר, אז באמת, תנו הזדמנות. 

       
דברי ברכה של יושב-ראש הכנסת לשר החוץ של אוסטרליה 
 
היו"ר ראובן ריבלין:

       רבותי חברי הכנסת, רבותי השרים, אני מתכבד לקדם בברכה את חבר הפרלמנט, שר החוץ האוסטרלי, מר אלכסנדר דוונר. אנו רואים בך, אדוני, שר החוץ האוסטרלי, חבר קרוב של ישראל ושל העם היהודי. ישראל מאמינה שידידות זו שבין המדינות היא תוצאה של מחויבותך, אדוני שר החוץ, ושל הממשלה האוסטרלית לעקרונות החופש והדמוקרטיה - ערכים משותפים למדינות העולם המערבי. אוסטרליה הפגינה אומץ בתחום מדיניות החוץ שלה באזור המזרח התיכון, ופעלה באופן עצמאי במקום שבו היה הדבר הכרחי. 
       
       לפני כמה שבועות אירחנו בכנסת משלחת נוספת מהפרלמנט האוסטרלי וקיימנו דיאלוג מעניין ופורה. 
       
       היום, 26 בחודש ינואר, הוא היום הלאומי של אוסטרליה. אני מבקש בהזדמנות זו לברך את העם האוסטרלי ואתכם, אורחינו, השר, שר החוץ דוונר, וחברי המשלחת. אנו מאמינים ומקווים שהידידות בין ישראל לאוסטרליה תימשך ותתפתח באמצעות דיאלוג בין-פרלמנטרי, לטובת שתי המדינות ושני העמים. 
	
	Welcome to Israel, welcome to Jerusalem, the capital of Israel, and welcome to the Knesset, the shrine of democracy of the state of Isreal.

        תודה רבה. אפשר למחוא כפיים לאורחים. 

        רבותי חברי הכנסת, אני מודה שכתבו לי את הנאום. 



הצעות סיעות העבודה-מימד, ש"ס ומרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם להביע 
אי-אמון בממשלה בשל:
א. ההשלכות הציבוריות של כתב האישום נגד דוד אפל והשלכותיהן על ראש הממשלה;
ב. אי-ציות להוראות חוק שעות עבודה ומנוחה;
ג. תפקודו של ראש הממשלה לנוכח החקירות המתנהלות נגדו
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
	רבותי חברי הכנסת, השר לשעבר, חבר הכנסת שלמה בניזרי, ינמק את ההצעה לאי-אמון של סיעת ש"ס בעניין אי-ציות להוראות שעות העבודה והמנוחה. ישיב ממלא-מקום ראש הממשלה, השר אהוד אולמרט.

יוסי שריד (מרצ):
       
       למה - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני ציפיתי לשאלה, ולכן אחזתי את עצמי, שנאמר שכבר באותו רגע שהוא שמע שאתה רוצה שהוא יענה, הנה הוא בא ועונה. רבותי חברי הכנסת, אני מבקש את הטלפונים לפחות להעביר למצב רטט, לפחות. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       את זה אפשר לעשות באמת.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה המינימום. תאמינו לי,  ניתוק הטלפונים באולם המליאה רק יושיע אתכם ממטלה גדולה שהציבור מטיל עליכם ואתם לא יכולים לעמוד בה - לענות כל הזמן על טלפונים. כל חבר בציבור שלח אתכם לכאן לא כדי שתענו לו על טלפונים כשהוא שם. הוא שלח אתכם לבצע שליחות לאומית ממלכתית. יש זמן מספיק בשאר ימות השבוע. בבקשה. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, התבשרנו בשבוע שעבר, כי בהוראת ממלא-מקום ראש הממשלה, לפחות כך מופיע בעיתון "מעריב", בהוראת השר אולמרט - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אולמרט עם חולם ולא שורוק. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       - - - בתי-עסק הפועלים בשבת לא מקבלים קנסות, ועוד מצוטט שם לפחות, שאולמרט גינה בינתיים -  לא מטילים קנסות על עסקים הפתוחים בשבת. 
       
       אז אולי קודם כול נקדים - אולי מישהו שכח פה את יהדותו ורוצה לדעת מהו ערכה של השבת היהודית - ונאמר שכל שבת אנחנו אומרים בקידוש: ושמרו בני ישראל את השבת לעשות את השבת לדורותם ברית עולם ביני ובין בני ישראל, אות היא לעולם, כי ששת ימים עשה ה' את השמים ואת הארץ. השבת היא אות בין הקדוש-ברוך-הוא לבין עם ישראל. אחרי שהתנערנו פה מכל הערכים, מכל היהדות, בעצם התנערנו ונוערנו – אני הייתי מאלה שנוערו, אבל ברוך השם התעוררתי וחזרתי למקורותי - אז ניערתם את הכול, לפחות את השבת, שהיא האות בינינו לבין הקדוש-ברוך-הוא, וכפי שביטא זאת החפץ-חיים עליו השלום, שאמר בזמנו: מהי השבת אצל יהודי? מה היא מבטאת? הוא הביא אותו משל נפלא על יהודי שהיתה לו חנות. יום אחד הוא לא הגיע לחנות, וכולם אמרו שזה כנראה בגלל אירוע משפחתי. יומיים חלפו - כנראה האירוע הזה התארך. שלושה – אמרו: כנראה חלה. ארבעה -  כנראה שפעת. שבוע לא הגיע - אמרו סיבוכים של שפעת. שבועיים הוא לא הגיע – אמרו: הוא יגיע, זו רק מחלה. אחרי שבועיים שהוא כל כך חולה, אמרו: מה הולך פה, האדם הזה חולה יותר מדי, המחלה כנראה קשה, אבל הוא יחזור. לאחר כחודש מגיעים העובדים, מפרקים את השלט ושמים שלט חדש. אז ההוכחה שבעל החנות לא יגיע, שבעל החנות עזב, שמישהו אחר יגיע במקומו. כך היה אומר החפץ-חיים עליו השלום.
       
       יהודי – נכון, התנתק ממצוותיו, מבשר וחלב, מכשרות, משאר הדברים. זה גרוע, זה לא בסדר –  אבל הוא עדיין מצהיר: אני יהודי. אני יהודי, אני לא מתנתק מיהדותי. נכון, פה ושם יש רפיון כזה, מסעדה כזאת, אווירה כזאת, אבל שבת – ברגע שיהודי מסיר מעל עצמו את השבת היהודית, שהיא  האות בינינו לבין הקדוש-ברוך-הוא, הוא מצהיר: עזוב אותי מיהדות. נכון שנולדתי לאם יהודייה וטכנית אני יהודי, אבל אינני חפץ יותר ביהדות הזאת. כך היה מבטא זאת החפץ-חיים עליו השלום. 
       
       רבותי, בואו לא ניקח רבנים שאמרו. ניקח אנשים אחרים. אני לא יודע כמה ביאליק הידר בקיום מצוות, המשורר הלאומי שלנו, שאמר שיותר משישראל שמרו את השבת, השבת שמרה עליהם. ביאליק היה אמביוולנטי ביחסו ליהדות, הוא לא שמר תורה ומצוות וודאי שהוא לא בל"ו לפי ההגדרות ההלכתיות. אולי הוא בעשירייה הפותחת לפי ההגדרות החילוניות. שימו לב מה הוא אומר בדברים האלה, מצאתי את הציטוט הזה בדבריו: "הטרם יבינו אלה המחללים את השבת בזדון וביד רמה עד כמה יש במעשיהם מן הפראות והנבלה? הטרם ידעו אלה כי השבת היא המתנה הגדולה ביותר שהביאה היהדות לעולם והיא בלבד דיה לתת לנו זכות של קיום חברתי?"
        
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לביאליק, אדוני הדובר, היתה גירסא דינקותא.
       
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       נכון, זו הזכות שהיתה לו. הוא אמר: "ארץ-ישראל בלי שבת לא תיבנה, אלא תיחרב, וכל עמלכם יהיה לתוהו. ועתה, בשובנו לארץ אבות, הנשליכנה אחרי גוונו ככלי שאין בו חפץ?" מדהים אילו דברים כתב המשורר הלאומי. חבל שהמורה שלי בתיכון החילוני לא ציטטה לי אותו. למדתי דברים קצת יותר קודרים מבחינת היהדות, "לפני ארון הספרים", "על סף בית-המדרש", או "החצוצרה נתביישה". פה אתה רואה את הדברים האמיתיים שנבעו מלבו היהודי, מעומק לבו של ביאליק, שכתב דברים אמיתיים. אנחנו צריכים להתבייש, כי אנחנו רומסים ביד גאה. 
       
       בשבוע שעבר קראתי את מה ששינוי פרסמו על הישגיהם המפוארים בעקירת הדת בישראל - - - 
       
אתי לבני (שינוי):
       
       זה עוד כלום. זה עוד לא כלום.
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       הנה, מלאך רע עונה על כורחו. עוד הם מדברים והיא מגיעה לומר שזה עדיין כלום. 
       
אתי לבני (שינוי):
       
       זה עוד לא כלום.
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       הנה, אתם שומעים, עקירת השבת היא רק בספתח. חבל שלא שמעת מה שביאליק אמר. הוא קרא לדברים האלה פראות ומעשי נבלה. כלומר אתם פראי אדם, לפחות על-פי ביאליק, אם לא לפי, שזה ברור לך – אני רק מצטט את ביאליק, אני לא אומר לך דברים על-פי דעתי.  
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני לא צריך לבטא פה מה ערכה של השבת. אני יכול שעות ארוכות לתת פה דברי תורה – זה דבר שאני נהנה מאוד לעשות פה. 
       
        יושב פה ממלא-מקום ראש הממשלה, שיכול להיות  שיגיד שלא היה ולא נברא, אני אשמח לשמוע שאכן אלה דבריו. כשמדברים על חוק שעות עבודה ומנוחה כולם חושבים מייד שזה עניין דתי. למדתי כלל בכנסת: כשאתה מדבר על דתיים, חבל לך על הזמן, אתה אבוד. אני זוכר שהיושב-ראש הקודם, דן תיכון – כשהיה ויכוח אם להביא או לא להביא בשר טרף, ומה שבג"ץ פסק בעניין חברת "מיטראל", אז נלחמנו בדבר הזה ודן תיכון קרא לי הצדה ואמר לי: בניזרי, אתם עושים טעות. כשאתה מציג את הנושא כנושא דתי, זה אבוד, כל המדינה עליכם, התקשורת וכו'. ישר אומרים שזאת כפייה דתית, ואז חבל על הזמן. בוא תדבר מההיבט של הלובי החקלאי, שאם מייבאים כל הזמן בשר פוגעים בשוק המקומי. תלך על הפן הזה, תאמין לי שתרוויח. לא יעזור לך, אתם מסומנים, ובכל נושא דתי יש פה אנטגוניזם. יש אנטי נורא. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני לא מרמז שמישהו עודד גידול בשר אחר בישראל. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       דיברו אז על בשר לא כשר.

יעקב מרגי (ש"ס):
       
       - - - השרה לאיכות הסביבה הוסיפה את זה בקריטריונים מיוחדים. מי שיקים אתר לגידול חזיר - - -
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       יש חוק שאוסר גידול חזירים במדינת ישראל, למעט אוכלוסיות שונות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא באותם אזורים. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       לא כל חזיר אסור לגדל, אדוני היושב-ראש. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מעדיף לדבר בכנסת וגם לפני השר אולמרט ולומר את הדברים הפשוטים. נדמה לי שחוק העבודה הראשון שתוקן במדינת ישראל בשנת 1951 היה חוק שעות עבודה ומנוחה. הרציונל שעמד מאחורי החוק הזה בכלל לא היה עניין דתי. אז בכלל לא היו צריכים דתיים, היה רוב קואליציוני לבן-גוריון, כך  שהוא לא היה זקוק לנו בכלל. הרציונל שעמד מאחורי החוק אמר כך: אנחנו לא מדינה של עבדים, אנחנו מדינה שצריכה לתת לאזרחיה את האפשרות לנוח. 
       
       קבעו יום מנוחה. באופן טבעי, לעם היהודי - עם כל ההתכחשות ליהדות - אמרו שבכל זאת עדיין שם ישראל עלינו ולכן יהודים ינוחו ביום שבת. מוסלמי ינוח ביום שישי. נוצרי ינוח ביום ראשון. כלומר, לכל אחד ייקבע יום מנוחה לפי דתו. יש בזה כל מיני חילוקים פנימיים ואיפה מותר לפתוח עסקים ואיפה לא. כלומר היה היגיון בכך – לא רצו להפוך את המדינה הזאת למדינת עבדים, אלא לתת לאדם את האפשרות של מנוחה. 
       
       המתנה הטובה ביותר שנתן הקדוש-ברוך-הוא לעולם היתה השבת. כפי שהגמרא אומרת: כשבא הקדוש-ברוך-הוא להביא את השבת לעם ישראל, קרא למשה ואמר לו: משה, מתנה טובה יש לי בבית גנזי ושמה שבת. לך והודיעם לישראל. התקנאו בנו אומות העולם ולקחו גם הם מאתנו את המתנה הזאת. בהתחלה צחקו עלינו – היוונים צחקו עלינו ואמרו שאנחנו לא פרודוקטיבים ואנחנו מחפשים רק להשתמט ואנחנו פרזיטים. עד שבא אריסטו ואמר: לא נכון, הם צודקים. צריך מנוחת הגוף, כדי שזה יהיה יעיל יותר. המן הרשע התקנא גם הוא בשבת היהודית, כאשר טען לפני אחשוורוש שישנו עם אחד מפורד ומפוזר בין העמים ודתיהם שונות. מה דתיהם שונות? הם עסוקים בשה"י-פה"י. מה זה שה"י-פה"י? אתה בא ליהודי ושואל אותו למה הוא לא עובד היום, הוא עונה: שבת היום, שבועות היום, פורים היום, פסח היום  –  בזכות המן נהיה לנו גם פורים. כלומר, ראו בנו פרזיטים, אבל בסוף כולם התקנאו בנו ולקחו את השבת, כי אתה מבין שאדם צריך לנוח. 
       
       אם זה חוק סוציאלי, למה לא מקיימים אותו? כשהייתי שר העבודה, אדוני היושב-ראש, היה פונה אלי  אברהם בירנבאום, יושב-ראש ארגון הסוחרים, והיה ממש בוכה לפני. היה אומר לי: תשמע, מי שפותח בשבת זה המרכזים הגדולים. בעלי העסקים הקטנים לא פותחים. אתה יודע במי פוגעים? פוגעים במאות אלפי בעלי עסקים. נדמה לי, יש 400,000 עסקים קטנים במדינת ישראל, ומרכזים במקומות כמו צומת-ביל"ו וכל המקומות הללו עושים את הקופה הגדולה, ואנחנו, בעלי העסקים הקטנים, צריכים לסבול מאלה שמתעשרים על חשבוננו. עכשיו, מה אתה מאלץ אותי? אתה מאלץ אותי לעבוד בשבת, כשאני רוצה להיות עם בני משפחתי – כך אומר בעל העסק הקטן. אתה מאלץ אותי לעבור על החוק, כי החוק אוסר עלי, אבל  כשאתה מתיר לו, אז אוי ואבוי. 
       
       כשהייתי שר העבודה הפעלתי את החוק במלואו. אני יודע שתגיד, כמו בפעם שעברה, שכשנכנסת למשרד חשבת שיש צי של פקחים. שים לב, הייתי שר שמאוד מתחשב. היו חמישה פקחים - - - 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       ארבעה, ושניים היו בחופשה.
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       אז אנחנו יודעים שהיו ארבעה. בפעם שעברה טענת: מה זה? זה  נקרא לפקח? אני רק רוצה להגיד לך, שכאשר היו ארבעה לא התיימרתי להגדיל את המכסה, כי אמרתי שעשינו אפקט הרתעתי וגם הסברתי במדינת ישראל, ורוב העסקים לא נפתחו בשבת. ברוב המקומות לא פתחו. במקומות שהיו פותחים, היינו שולחים לשם אותם פקחים דרוזים. בהתחלה גם אמרתי שהמדיניות היא לא להעניש. אין עונשין אלא אם קודם כול מזהירים. שבת ראשונה זה התראה, ולאחר מכן היתה ענישה. ואתה יודע מה ?זה עבד יופי. 
       
       אני לא חיפשתי פה להתנגח עם אנשים, וגם עכשיו אני אומר. יש חוק, אתה רוצה לשנות את החוק? שנה את החוק. אבל למה, אדוני השר, לפחות לפי העיתונות – שוב, יכול להיות שאתה תיתן לי פה אינפורמציה, אני אוהב לדון ישר לכף זכות - אתה נותן הוראה ללכת ולרמוס ברגל גסה את החוק, לא לתת קנסות, שוב, לפחות על-פי העיתונות? יכול להיות שיש היום איזה שינוי לטובה.  
       
       לכן, מה שאני בסך הכול מבקש ממך, אדוני היושב-ראש, אתה כל כך מתיימר לומר למה להטיל קנסות. למה סוגרים את ערוצי הקודש? אתם מדברים על שמירת החוק. יש חוק שעות עבודה ומנוחה - לא אוכפים את החוק. יש חוק סוציאלי של שמירת שבת - לא אוכפים את החוק. ערוצי רדיו - כן אוכפים את החוק. כלומר, מה שנראה לכם. את אשר התרתי, אסרתם. את אשר אסרתי, התרתם. עולם הפוך. הכול לפי האינטרסים של הממשלה הנוכחית, שמוכנה לרמוס את החוק במדינת ישראל. 
       
       לכן, אני קורא לך, אדוני השר, אם זה לא כך, אנא הודע לכולנו פה שהחוק במדינת ישראל נשמר והאכיפה נשמרת. אודה לך ונגמר הסיפור. אבל אם לא, אז האם תודיע לנו שיש לך השקפת עולם שונה ולכן אתה משנה את החוק? 
       
       ואליכם, חברי מהשמאל, מפלגת העבודה ואחרים, שמעתי שאתם לא הולכים להצביע בעד הצעת האי-אמון שלנו, למה? כי זה נושא דתי? מה זה אומר? האם אני מדבר פה רק בגלל ההיבט הדתי? אני מדבר פה על חוק. כל הצעת האי-אמון פה היא על זה שרומסים חוק במדינת ישראל. כדי שתיראו יפה בעיני הבוחרים שלכם אתם לא תצביעו כאשר מדברים פה על הפרת חוק? אז מה אכפת לכם מהפרת חוק של ראש הממשלה? חוץ מזה, איזו אופוזיציה זו? אתם רוצים לעבוד אתנו כשיש לנו אינטרס להפיל את הממשלה הכושלת, הממשלה האכזרית הזאת. אתם רוצים להפיל אותה. כאשר אתם מגישים הצעת אי-אמון אתם באים לבקש את תמיכתנו, וכאשר אנחנו מגישים הצעת אי-אמון בנושאים דתיים, או בנושאים שקרובים ללבנו,  זה לא מזיז לכם. דעו לכם, אנחנו נבדוק אתם הערב. תצביעו אתנו, בבקשה. לא תצביעו - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בניזרי, אדוני מציע הצעת אי-אמון בממשלה לא באופוזיציה. 

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       לכן, לאור דברי התורה ולאור דבריו של ביאליק, שציטטתי פה, שאמר שכאשר רומסים את השבת בזדון וביד רמה, יש במעשים אלה מן הפראות והנבלה. והוא כותב: "הטרם ידעו אלה כי השבת היא המתנה הגדולה". ועוד הוא אומר: "ארץ-ישראל בלי שבת לא תיבנה, אלא תיחרב וכל עמלכם יהיה לתוהו". שימו לב אילו דברים חריפים כותב ביאליק. 

חיים אורון (מרצ):
       
       יש לביאליק עוד כמה דברים. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       אני רק מחזק את דבריו של ביאליק. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       יש לי הרגשה - - - 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       אני אמרתי שביאליק אמביוולנטי ביחסו ליהדות. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אורון, אולי אדוני לא שם לב, אבל הוא כבר נמצא בזמן מושאל. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       בתור תיכוניסט הכרתי את ביאליק ישר והפוך. את זה לא הכרתי. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני לא יקיים עכשיו דיון עם חבר הכנסת אורון על ביאליק. אנחנו נקיים יום ביאליק מיוחד בכ"א בתמוז. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, לאור המצב של הממשלה הזאת, שפוגעת בקדושת השבת, פוגעת במועצות הדתיות, פוגעת בכל הקדוש לישראל, היא איננה ראויה לאמון, בטח לא של הקדוש-ברוך-הוא, אבל גם לא שלנו. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת בניזרי. אדוני, האמן לי, נתתי לו אולי ארבע-חמש דקות יותר. היה אפשר לסיים את זה בזמן שאני הקצבתי. ממלא-מקום ראש הממשלה ישיב על הצעת האי-אמון של סיעת ש"ס בעניין אי-ציות להוראות חוק שעות עבודה ומנוחה. 

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני רוצה לומר שאין לי אפילו גרם אחד של מחלוקת עם חבר הכנסת בניזרי, לשעבר שר העבודה והרווחה, בכל מה שקשור לתיאור השבת ולמקומה בחיי העם, במורשת  העם, ולתרומה המופלאה שלה לייחודה של החברה היהודית והחברה הישראלית לכל אורך ההיסטוריה.  קודם כול, בהיבט הרוחני, לא רק בהקשר הפרקטי, אלא באמת בהיבט הרוחני המוסרי, אין עוד תופעה כל כך יוצאת דופן ומופלאה כמו תופעת השבת, שעם ישראל, מורשת ישראל ודת ישראל הכניסו לסדר-היום של האנושות לפני אלפי שנים. אני לא יכול לתאר לעצמי את מדינת ישראל כמדינה יהודית ללא הסממן המיוחד והיוצא-דופן שהשבת תורמת לחיינו. 
       
       זה לא סוד, אמרתי את זה, וחברי החרדים היו פעם יותר חברים שלי, עכשיו הם אולי קצת פחות, כי הם כועסים עלי, אבל  כששיתפנו פעולה במשך שנים, הם ידעו שמעולם לא העמדתי פנים. אני אמרתי להם:  אני אינני איש דתי, ובמובן שבו אתם שומרים את השבת, אני לא מקיים את המצוות כך. בדרך כלל, הדתיים או החרדים אומרים לך: זה לא שאתה לא מקיים. אתה מקיים פחות, אנחנו מקיימים יותר. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       שאלו יהודי אחד: אתה מקיים תר"יג מצוות? הוא אמר: חצי - - - 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       חלק. ולכן אין בזה אפילו העמדת פנים של התחסדות במה שאני אומר, כי זה היה גלוי וידוע. הם תמיד ידעו שאני נוסע לכדורגל בשבת, כשהייתי ראש עירייה; כשהם היו שותפים שלי, שלא תהיה אי-הבנה. לא רק זה, אלא אחדים מהם שעבדו אתי די צמוד, נהגו להתקשר אלי כל מוצאי-שבת, דבר ראשון, איך שיצאה השבת, ולשאול: כמה יצא? מה נגמר בשבת? כל זה כשהיה ברור להם שאני הייתי שם והם כבר לא יכלו לחכות. לפני שהדליקו את הסיגריה הראשונה, דבר ראשון הם צלצלו לברר מה התוצאה.   
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       יש לזה שם, קוראים לזה: גוי של שבת.

אמנון כהן (ש"ס):
       
       זה מהמפד"ל. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       לא, כולם היו דווקא מאגודת ישראל. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גם יהודי שחטא, יהודי הוא.  אצלו זה היה פיקוח נפש. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:

       אנשי המפד"ל שמעו רדיו אצל השכנים, אז הם ידעו כמה היתה התוצאה. החרדים לא ידעו מהשכנים מה היתה התוצאה, אבל הם התקשרו. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בעניין "בית"ר ירושלים", זה פיקוח נפש. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       מה הפחד?  תודיע על במת הכנסת מי זה היה.
       
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       חבר הכנסת ליצמן, את הסיפוק הזה אני לא אתן לך. סיפוקים אחרים, יכול להיות. אבל את זה, בשום פנים ואופן לא. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
        אולי זה לא נכון. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אולי, אולי. אני אומר לך משהו, אם  הייתי אומר את השם, על המקום היית אומר שזה נכון. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       לא. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אהוד, אבל מה היתה התוצאה.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       באותם ימים "בית"ר" ניצחו כל מוצאי-שבת, לא היתה בעיה. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
        אגב, אתה לא צריך לומר את השם. אנחנו יודעים. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       בסדר. אבל, רבותי, בכל זאת תרשו לי, אני הרי באמת לא הפרעתי לכם. רציתי לומר משהו, אבל אני מראש אומר שאף אחד לא יחשוד בי בהתחסדות בעניין, כי אני מעולם לא הסתרתי ולא הכחשתי ולא העמדתי פנים בעניין. 
       
       אני אומר לכם שאין מראה יפהפה יותר מיום קיץ של שבת בירושלים - בחורף פחות. אתה רואה בשבת את השקט הנהדר הזה, ויהודים שמסתובבים ברחובות עם טליתות כשהם חוזרים מבית-הכנסת והולכים ברחוב. לא אחת אתה רואה אותם כשאתה רוכב במכוניתך, זה נכון. אני לא מעמיד פנים, זה כך. אבל השילוב הזה, היופי המיוחד של השבת, הוא לא נשמר בגלל מי שנוסע ברכב, אלא בגלל הממד המיוחד שהאווירה הזאת של שבת תורמת לעיר. אני אומר את האמת, זה דבר שאני לא יכול לחשוב על ירושלים בלעדיו. 
       
       אני אומר את הדברים האלה, כי אני קודם כול מבין את הדברים שאומר לי בניזרי, ואני מתאר לי אילו ייסורים עברו עליו כשהוא היה השר, לא היום, כשהוא חבר כנסת באופוזיציה מתוקף הנסיבות, אבל כשהוא היה השר האחראי  ואלפי עסקים היו פעילים בשבת. אם אתם רואים איזה סבל  הוא סובל עכשיו, כשזה לא באחריותו, הוא רואה איך שהדברים קורים, ואני מתאר לי כמה זה קשה. תארו לכם כמה זה היה קשה כשהוא היה השר האחראי וזה קרה. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       לא היו אלפים, אל תגזים. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       למעלה מ-2,000 בתי-עסק היו פעילים בשבת בתקופה שאתה היית שר. ואני אומר את זה לא בשמחה, אני אומר את זה באותו כאב שאני מרגיש שהיה חלק מהכאב שלך באותה תקופה. לבוא כל שבוע ביום ראשון לישיבת ממשלה, במלוא העוצמה שיש לשר שכל הכוח בידו, ולדעת שביום שבת קודש, בתחום שאתה אחראי לו, היו עסקים פתוחים בשבת ולא נעשה שום דבר שהפסיק אותם. 
       
       אני מתאר לי מה עובר על ידידי אהובי, ראש עיריית ירושלים דהיום. אני יודע כמה היה לו קשה כשאני הייתי ראש עיר ומאות מסעדות ובתי-קפה היו פתוחים בשבת. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       על-פי חוק, מה אתה רוצה?
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אף אחד לא נסגר. אני לא אומר את זה היום, אמרתי את זה אז. יתירה מזאת, אני זוכר שיחה שהיתה לי עם רבנים – ואני מספר את העניין הזה כי אני חושב שיש כאן בעיה – ושאלו מה לעשות עם ה"דראג סטור" שנפתח בשבת בירושלים. אמרתי שב"דראג סטור" היתה הפרה של הסטטוס-קוו. אני ללא שום היסוס יכול להגיש צו סגירה ל"דראג סטור", אני אנקוט הליכים משפטיים, אני אלך לבית-משפט ואגיש צו סגירה, הם יערערו, זה יידון בבית-משפט. אבל אני אומר לכם, שיש הסתברות גבוהה מאוד שבית-המשפט ימנע את סגירתו, ומשהוא ימנע את סגירתו, הוא יגרום לכך שעוד עשרות ייפתחו על בסיס אותה פסיקה.  
       
       אני לא רוצה לקחת אחריות בעניין, כי אם אקח אחריות ואעשה את הצעד, אוי לי מיצרי ואוי לי מיוצרי. אם אני אפעל כדי לסגור אותו, הרי כל צדיקי הדור החילונים מהסוג של ג'ומס יארגנו הפגנות כדי להגביר חילול שבת עוד יותר; יביאו אוטובוסים מהנגב ומהגליל כדי להפגין על הפגיעה הנוראית בחופש הדת והמצפון. אם חס וחלילה בית-המשפט יורה לפתוח את זה, יגידו לי כל חברי החרדים: מן הפח אל הפחת. מה עשית? אמרתי: אני מציג לכם את הדילמה, בכל רגע שתחזרו אלי עם תשובה מהסמכות הרבנית העליונה, אנהג לפי ההמלצה הזאת. ה"דראג סטור" עוד פתוח, ושום פעולה לא ננקטה. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       כנראה אתה לא גר בירושלים, מזמן סגרו אותו. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       שום פעולה לא ננקטה על-ידי העירייה כדי לסגור אותו, כי הסמכות הרבנית אמרה: מוטב שיישאר כך. אני אומר את הדברים הללו, כי החיים יותר קשים ויותר מורכבים מהססמאות. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       יש בתי-עינוגים שמותרים על-פי חוק. מה שאתה מדבר, האלפים שפתוחים - - - 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני מודה שבדבריך, בטון ובמוזיקה של הדברים היית מאוד מאופק, וזה כשלעצמו דבר חשוב. אני מעריך את זה. הואיל וכך, אני לא רוצה להיגרר לסוג של קנטור, שחס וחלילה אפשר היה להיגרר אליו בוויכוח הזה, כי זה לא ממין העניין. הרי אין לי ויכוח מהותי אתך. אבל אני אומר לך, שכאשר נכנסתי לתפקידי כשר התעשייה, המסחר והעבודה, היו כ-2,000 בתי-עסק פתוחים בשבת ברחבי הארץ, על-פי המידע והנתונים שניתנו לי על-ידי אנשי היחידה המתאימה במשרד. בחלקם אלה בתי-עסק ענקיים, שעובדים בהם מאות אנשים. הם לא בתי-עינוגים, אלה בתי-מסחר ביציאות מן הערים, במרכזי הקניות וכו',  ולא קרה שום דבר עם זה. 
       
       אני רוצה ללכת על-פי המודל שהצעת, אני מודה. אני אומר לכם את העובדות, כי העובדות יותר חזקות מהרטוריקה. אין לי היכולת הרטורית שיש לג'ומס, אין לי היכולת הזאת להסתער בדרך שבה אתה עשית.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבל אדוני משתפר. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
        אני לומד משהו מחברי. אבל אני גם לא רוצה. 
       
       בשבוע  הראשון שנכנסתי לתפקיד שאלתי: כמה פקחים עובדים בזה? אמרו לי: יש ארבעה, לשניים יש חצי שנה חופש, בגלל השתלמות שהם לקחו. שאלתי: כמה בתי-עסק הם צריכים לעשות? אמרו לי: למעלה מ-2,000. שאלתי: כמה הם עושים בשבת?

חיים אורון (מרצ):
       
       בשבת טובה.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       נניח שאמרו לי חמישה. זאת אומרת, כדי להגיע פעם שנייה לאותו בית-עסק, ייקח להם עוד שנה וחצי. האמת היא שאני שוקל דבר יותר חריף, אבל אני מוכן לקבל את ההמלצה למודל שאתה קבעת: פעם ראשונה התראה, פעם שנייה באותו מקום קנס. עוד לא היה מקום אחד שהם הגיעו אליו בחזרה בפעם השנייה, על מה אתם מתלוננים?
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       לא נכון, למה אתה משקר? תגיד את האמת. זה לא נכון. נתנו שם קנסות במאות אלפי שקלים, זה כן הספיק כדי להרתיע. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       שלמה, אם אתה רוצה להתקנטר אתי ולהחליף את הדיון הסולידי שאנחנו מקיימים ברטוריקה, אני אעשה מאמץ. אני לא רוצה להתכתש אתך. 
       
       קודם כול, פקחים עובדים והם רושמים דוחות, כל הזמן. אלא אתה אמרת שהדוח הראשון צריך להיות התראה. זאת אומרת, שנניח שהם באים לחנות – אני לא רוצה להזכיר את שמה, כי אני לא רוצה לעשות פרסומת בכך שאני אגיד שהם באים אליה בשבת, כי אז ידעו כולם דרך הטלוויזיה והרדיו שהיא פתוחה בשבת, וזאת תהיה המלצה לבוא אליה בשבת הבאה – אבל נניח שהם באים לחנות כלשהי בשבת, והם רושמים דוח, 15 עובדים וכו'. בפעם הראשונה זאת התראה, אתה לא ממליץ שייתנו להם קנס. כדי להגיע אליהם בפעם השנייה, הם צריכים להחליט שהם הולכים שבוע אחר שבוע לאותה חנות. הרי זה לא הגיוני גם לפי דעתך, משום שממצב שהם היו כל הזמן פתוחים, הם קיבלו התראה, הם צריכים עכשיו להתארגן, להיערך מחדש, לקבוע את חלוקת שעות העבודה שלהם בהתאם למודל חדש, כדי לחפות על השעות שהם יהיו סגורים בשבת. צריך לתת להם כמה שבועות. ממילא הסבב של הביקור הבא הוא כמה חודשים, גם לפי שיטתך, משום שהוא לא בא שבוע אחר שבוע לאותו מקום. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       בתקופתו באו שבוע אחר שבוע. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אולי בתקופתו, אבל אצלי זה לא היה בנוי במודל הזה. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       בשביל מה אתה מתערב בעבודה של הפקחים? שיעשו מה שהם רוצים. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני אגיד לך משהו שהוא חידוש: אני מתערב בכל עבודת המשרד. זה לא היה מקובל שם, במשרד העבודה והרווחה, בדרך כלל, ההתערבות היתה מאוד מצומצמת, בתחומים מאוד מסוימים, שאני לא אכנס אליהם עכשיו. אני מתערב בכל התחומים, בכל הנושאים. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אני שומע ביקורת על קודמך?
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       איזה קודמי?
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אני שומע בדבריך ביקורת על העבר?
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       משהו לקוי בשמיעתך? האם מישהו יכול היה להבין מדברי שיש לי ביקורת על משהו? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד השר, הואיל ואין לך ביקורת, אדוני היה קודם די חסר סבלנות נוכח המחשבה שמא חבר הכנסת בניזרי עבר את המועד שנקבע על-פי התקנון. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       רק רציתי לדעת כמה זמן נותר לי להמתין עד שיסיים את נאומו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני אינני נוהג לחסום את השר בדבריו כשיש שלוש הצעות. כאשר יש הצעה אחת, הזמן הניתן לחבר הכנסת התואם הוא הזמן הניתן לשר המשיב. אני מוכרח לומר לך בשקט, בלי שבניזרי ישמע, שהוא דיבר 13 דקות, ואדוני כבר מדבר 16 דקות.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       שאלת כמה זמן נשאר לממשלה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, חבר הכנסת כהן, לא שאלתי כמה זמן יש לממשלה.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אדוני היושב-ראש, בניזרי דיבר 13 דקות נטו. מתוך ה-16 דקות, אדוני דיבר באופן אישי לפחות - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שש דקות הפרעתי לך.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - - שלוש דקות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כמה אדוני עוד רוצה?
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       עדיין משהו נותר לי, איזו עדיפות לשר.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כמה אדוני רוצה? עוד 16 דקות?
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני כבר אסיים. המודל שהצעת, מקובל עלי. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       יכול להיות שאנחנו תורמים לו כמה דקות.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       עכשיו, באמת. בניזרי, הדבר שמטריד אותי, באמת מטריד אותי, שלגביו רציתי להקים ועדה ציבורית, ובפועל זה קיים היום במציאות, זו עובדה, לא רק היום, אלא כל השנים - עכשיו לא נתווכח אם זה 2,000 בתי עסק, 1,500, 2,500 – בתי-עסק רבים היו פתוחים בשבת. יותר ויותר ראשי רשויות באו אלי, אני מודה, חילונים לגמרי, לרבות ראש עיריית תל-אביב. ג'ומס, ראש עיריית תל-אביב, רון חולדאי, שאף אחד לא יחשוד בו שהוא קשור או מחובר לעולם החרדי, אמר לי: תשמע, יש לי בעיה, הרבה מאוד בעלי עסקים בעיר מתלוננים שכתוצאה מן העובדה שהם לא יכולים לפתוח את העסק בשבת, ולעומת זאת, מחוץ לעיר פותחים בשבת, הקונים שלהם נוסעים מחוץ לעיר בשבת, לבתי-העסק הפתוחים, ועל-ידי כך הם לא צריכים לבוא לקנות אצלם באמצע השבוע, והם מפסידים מהעניין הזה. הוא אומר: אם זה היה מותר על-פי חוק - מותר על-פי חוק, אבל הואיל וזה אסור על-פי חוק - יש פה מצב שמי שעובר על החוק יש לו יתרון. אני מודה שהשיקול הזה לא נובע משאלת השבת שהעלית, חבר הכנסת בניזרי, אבל הזכרת את הנימוק הזה גם כן, וזו סוגיה קשה. 
       
       היות שכל האמצעים, לצערכם, לכאבכם, לייסוריכם, לסבלכם, שנקטתם כל השנים, האמצעים ההירואיים, לא הובילו לסגירת עסק אחד, אלא רק לפתיחתם של עוד, בשבתות, יש פה איזו בעיה שצריך למצוא עליה תשובה. איך? לא על-ידי קנס שלא מפצה את בעל העסק שאינו פותח.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       זה בדיוק כמו המלחמה בפשע ובסמים. ככל שיש יותר פשע - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       על זה השר ידבר בפרק הבא. תנו לו לסיים פרק אחד.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       הם עוד עלולים לחשוב שיש פה ישיבה של מועצת עיריית ירושלים. רגע, תקשיב, הרי הקנס לא מפצה את זה שעסקו סגור. השאלה היא באיזו דרך אנחנו פותרים את הבעיה הזאת. זה מה שחשבתי. אין לי כוונה באופן מהותי לשנות את המדיניות בנושא הקנסות.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       למה ביקשת להפחית את הקנסות?
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       את האמת?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       כן.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני חשבתי שבמסגרת מדיניות האזהרה, עדיף להתחיל בקנס יותר נמוך וליצור מדרג שיעלה. זה הכול.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       למה ביקשת להפחית?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       הקנס הראשון, בפעם הראשונה, יהיה יותר נמוך, אחרי זה יותר גבוה, אחרי זה עוד יותר גבוה וכן הלאה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       המקסימום שדרשת זה רק 750 שקלים, מתוך 5,000 שקלים.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       הרי אני מכיר אותך. אני יודע שכשזה מגיע לכסף, התיאבון שלך הוא ללא גבול, אז אמרתי שנתחיל מנמוך, כדי שנתווכח, ונוכל לגמור באיזה סכום.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני שאל אותו למה לא 5,000, אז הוא ענה לו.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       5,000 שקלים, זה מה שהכנסת קבעה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הבנתי. הכנסת קבעה 5,000 שקלים מקסימום.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       מכל מקום, אין לי כוונה במהות - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       מה זה משנה מה שאני, שיש לי תיאבון לכסף?
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       גפני, גפני, תעשה לי טובה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה לא ראוי, הציבור ישפוט.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אולי שהיושב-ראש יעיר לו. שאלתי בשקט ובכבוד.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הציבור ישפוט. כשהשר אולמרט לא נמצא, אדוני שואל כל הזמן איפה אולמרט - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       הנה, אני מתגעגע אליו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       - - הנה, אולמרט נמצא פה, ועכשיו אדוני לא רוצה לשמוע את תשובותיו.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       שאלתי בנימוס ובדרך-ארץ.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא אמר לך בנימוס.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       חשבתי שמר גפני עדיין מצוי בהלם הנורא הזה מהמחשבה כמה בתי-עסק בשבת נשארו פתוחים גם בשעה שהמפלגה שלו היתה בשלטון והיתה שותפה לזה, ולכן הוא כל כך נרעש.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       מה ההתחסדות הזאת שלך? גם כן צדיק הדור.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       ההתחסדות שלך, תסתכל עליך, הרי אין בך מתום, פצע וחבורה ומכה טרייה לא זורו ולא חובשו ולא רוככה בשמן, מכף רגל ועד ראש הכול צביעות, התחסדות, העמדת פנים וגלגול עיניים למרום. תסתכל עליך.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       את כל העסקים בירושלים אתה פתחת.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       הרי כשחיפשו למצוא - - -
       
קריאות:
       
       - - -
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       שמעת מה שהוא אמר?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שמעתי, חבר הכנסת כהן.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       הצביעות וההתחסדות בפורמט הכי טהור שלהן ניתנו לגפני.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני השר, האם אדוני רומז שלחבר הכנסת גפני לא אכפת מהשבת?

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני חושב שחבר הכנסת גפני צבוע ומתחסד, והוא חי עם הפרות השבת שהיו תחת שלטונו, והיום, כשמפלגתו היא בראשות עיריית ירושלים, לא נסגר בית-עסק אחד בשבת, וברוך השם הוא חי עם זה טוב מאוד. שלא יטיף לי מוסר.
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים, לפי בקשתך, בתשובה לבניזרי.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הרי בסופו של דבר, נצביע אם יש אמון או אין אמון.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       המודל שמקובל עליך לגבי העניין של קנסות יישמר בעתיד. תודה רבה, אדוני היושב-ראש.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה. אדוני מבקש לדחות את הצעת האי-אמון. חבר הכנסת גפני, אדוני ביקש התייחסות, אני נותן לאדוני דקה מהצד. בבקשה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אבל אני מבקש הודעה אישית.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעה אישית מהצד. בבקשה. אדוני יאמר הודעה אישית על ההתחסדות.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אדוני, עם כל הכבוד, יש בעניין הזה כללים, ואני מבקש שהכללים הללו יכובדו. ההודעה האישית נאמרת בתום הדיון.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לאדוני על כך שהוא נותן לי ייעוץ תקנוני וייעוץ משפטי.
       
       חבר הכנסת גפני, כנהוג באחרונה, אם אדוני רוצה להגיב על הדברים שנאמרו. חבר הכנסת יצחק כהן, גם אדוני רוצה לעזור לי בניהול הישיבה? בבקשה, חבר הכנסת גפני. אדוני רושם לעצמו ראשי פרקים? אדוני יענה על הדברים הברורים. לבוא ולומר לחבר כנסת "התחסדות" ו"צביעות", אלה הם דברים פרלמנטריים, למגינת לבי. אדוני ישיב על זה.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, במיוחד ל"מתנגד" כמו גפני, להגיד שזאת התחסדות?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מדבר מהצד.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, אני מוחל וסולח לך, משום שאני יודע שתמים אתה, ולכן אני נותן לך. בבקשה, אדוני.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
אדוני היושב-ראש - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ליצמן, אדוני לא יפריע לי, כי אנחנו מגיעים לנקודה שבה אנחנו עוברים להתרגשות מיותרת לחלוטין. חבר הכנסת גפני. בבקשה, אדוני.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מסכים עם הנוהג שהפעלת עכשיו, אף שהודעה אישית זה לא בסיום הדיון.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בסיום הישיבה של אותו יום.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא בסיום הישיבה, בסיום הדיון הנוכחי. הרי שינינו את התקנון.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יושב-ראש ועדת הכנסת ואני קבענו, שמן הראוי שמייד לאחר שנאמרים דברים, ובזמן הקרוב ביותר, יוכל אדם להגיב, ובלבד שיהיה קצר, מתומצת ולעניין. אדוני, זכות התגובה, ולא זכות הנאום.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני אדבר אתך על התקנון במועד אחר.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       במועד אחר אדוני ידבר על התקנון, אלא אם כן הוא רוצה לשבת ולדבר על התקנון, ואחר כך אדוני ידבר.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, שאלתי את השר אולמרט, לא שאלתי אם הוא בחוץ-לארץ או בארץ, לא פגעתי בו, שאלתי אותו שאלה, למה הוא ביקש להוריד את הקנסות. הרי הוא הציג פה עמדה מאוד יפה ומתחסדת. הוא הולך ותוקף. אף אחד לא הבין מה הוא רוצה. אלא אם כן על ראש הגנב בוער הכובע.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, אדוני לא יאמר, כי ישבתי פה. הוא אמר שכאשר אתה בא ומדבר בעניין זה, כאשר היית בשלטון זמן כה רב והעלמת עין, זו התחסדות וצביעות. אדוני יענה על זה, כי אני הייתי אתך בשלטון.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אתה נמצא בכנסת שנים רבות, אתה יודע שגם בקדנציה הקודמת הגשתי חוק, נלחמתי עליו, העברתי אותו בקריאה ראשונה. נלחמתי על העניין הזה, מעולם לא העלמתי עין. הדברים שאמר השר אולמרט הם שקריים.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אולמרט משקר.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       גם בתקופת השרים הקודמים, ואני בדקתי בפועל, היו הולכים פקחים וחוזרים פעם שנייה באותה שבת, וחוזרים פעם שלישית באותה שבת. אפשרנו להם את זה בוועדת החוקה. אפשרנו להפוך את זה לקנס מינהלי, כך שאפשר לעשות זאת באופן הרבה יותר מסיבי ממה שזה נעשה. מעולם לא העלמנו עין. בא השר אולמרט, רוצה לבטל את השבת, הוא הגיש לוועדת החוקה - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, אדוני לא מגיש אי-אמון. אדוני מדבר על כך שהוא פעל כל חייו כחבר כנסת, ודבריו של אולמרט אינם ראויים ואינם נכונים.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       נכון.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לפי דעתך.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       נכון.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. נא לשבת.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני אומר לשר אולמרט: על ראש הגנב בוער הכובע.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני רוצה שהשר אולמרט ייתן הודעה אישית? אדוני רוצה שאני אתן עכשיו הודעות אישיות? 
       
       חבר הכנסת דני יתום, ראשון הדוברים בוויכוח. נא לשים לב, כל הדוברים, שוועדת הכנסת צמצמה כדי חצי את זכות הדיבור בדיון זה. לחבר הכנסת דני יתום חמש דקות. נקפיד על הזמנים כדי לאפשר את סיום הישיבה בזמן ולא לגלוש גלישת יתר.

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני השר, חברי חברי הכנסת - - - 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       איפה השר?

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       השר פריצקי.

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       לא, איפה השר אולמרט?

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       מדינת ישראל היא מדינה שמאוד מורכב ומאוד מסובך להנהיג אותה ולהוביל אותה. ראש ממשלה כמו ראש הממשלה אריאל שרון, שנמצא תחת חקירה, והשם שלו נקשר למספר גדל והולך של פרשיות שוחד ושחיתות, לראש ממשלה שכזה אין אפשרות להמשיך בכהונתו.

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       מה אתה רוצה מראש הממשלה?

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת חזן, אני מקווה שאתה קורא עיתונים. סקר שפורסם - - - 

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת חזן, הוא יבקש - - - 

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אני אבקש את זמן ההפרעות של חבר הכנסת חזן.

היו"ר משה כחלון:
       
       בבקשה, תמשיך.

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       לא, אני בעד שהוא יפריע, יהיה לי יותר זמן לדבר. 
       
       רבותי, סקר שפורסם באחד העיתונים המובילים במדינת ישראל, מעלה ש-49%, חבר הכנסת בר-און, מהציבור חושבים שכבר בשלב זה ראש הממשלה אינו יכול להמשיך בתפקידו, ורוב הציבור, כמעט רוב הציבור במדינת ישראל קורא לראש הממשלה להתפטר או להשעות את עצמו. 
       
       אני מבקש להביא לתשומת הלב שלכם, שפעם ראשונה בהיסטוריה של ראשי הממשלות במדינת ישראל נקשר שמו של ראש ממשלה מכהן בפרשת שוחד. 
       
       אני מבקש לצטט פסקה אחת מכתב האישום שהוגש נגד מר דודי אפל, כפי שמתפרסם בעיתונות:  "במועדים ובאופנים המפורטים להלן, נתן אפל לאריאל שרון שוחד בעד פעולות הקשורות למילוי תפקידיו הציבוריים". 

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       ממה אתה מצטט?

דני יתום (העבודה-מימד):

	כתב האישום פורסם בעיתונות.

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       מכתב האישום?

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       בהחלט. כתב האישום נגד אפל פורסם בעיתונות.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אפל נתן, אבל שרון לא קיבל.

דני יתום (העבודה-מימד):
       
         רשימת החשדות, חברי הכנסת, נגד שרון היא ארוכה, ומספר הפרשיות ששמו קשור בהן, ולא לחיוב אלא לשלילה, היא רשימה ארוכה: האי היווני, אדמות המושבים גינתון ואחרים שליד לוד, חברות הקש וסיריל קרן.
       
       אדוני ראש הממשלה, מר שרון, עליך לדבר או להתפטר. ראש ממשלה חייב להתייצב בפני ציבור הבוחרים, בפני אלה שבחרו בו ובפני אלה שלא בחרו בו, ולמסור את הגרסה שלו. עליך, ראש הממשלה, לנסות לפזר את עננת  החשדות הכבדה שמרחפת כחרב מתהפכת מעל ראשך. אם אתה, ראש הממשלה, אינך עושה זאת, כנראה יש לך מה להסתיר, ואם יש לך מה להסתיר, ברור שעליך להתפטר. 
       
       נכון, ראש הממשלה, אתה אינך חייב לעשות זאת מן ההיבט המשפטי. 

יחיאל חזן (הליכוד):

- - - 

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת חזן.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת חזן, ראש הממשלה יכול אפילו לטעון, שאם ידבר, הדברים עלולים לפגוע בהליך השיפוטי שאמור להתחיל כנגד דודי אפל. אבל אינני מדבר על ההיבט המשפטי. ראש הממשלה הוא קודם כול ולפני  כל דבר אחר דמות ציבורית, דמות שעיני כל העם ועיני כל הציבור נשואות אליה. ומן ההיבט הציבורי, מן ההיבט של הניקיון הציבורי, מן ההיבט השלטוני ומן ההיבט של המוסר השלטוני, ראש הממשלה, אתה חייב לדבר, ואם לא - להתפטר. 
       
       אני חרד מעוד דבר, חברי חברי הכנסת, אני חרד מכך שהזמן שמוקדש על-ידי ראש הממשלה היום לעניינים שנוגעים לתיק החשדות או לתיקי החשדות שמרחפים מעל ראשו, איננו מותיר לו זמן או פוגע באופן משמעותי בזמן ובקשב שראש הממשלה יכול להקדיש ומקדיש לענייני המדינה. 

היו"ר משה כחלון:
       
       זמנך תם.

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       לא, הפריעו לי.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת יתום, משפט לסיום, בבקשה. 

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       החקירות והחשדות לכאורה מצביעים עליך, ראש הממשלה, כעל מסתבך סדרתי, שמתקשה להבחין בין מותר לאסור. העיוורון המוסרי וקהות החושים מחייבים אותך להתפטר. 
       
       כמה מלים לא לראש הממשלה - - - 

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת יתום, אני מבקש לסיים. תודה רבה. 

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, נגמר זמני בלי שפיצית אותי על הזמן - - -
       
היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת יתום, בבקשה.

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       תודה לך. כמה מלים לחברי הכנסת של שינוי. אתם חברים בקואליציה ובממשלה שהתנהגות ראשה מנוגדת לחלוטין למינהל התקין, למוסר הציבורי והשלטוני, ועננת חשדות כל כך כבדה מרחפת מעל קודקודו. כיצד אתם, השר פריצקי, מסוגלים להישיר מבט אל הבוחרים שלכם; אתם, שביקשתם להצטייר כאבירי השלטון התקין, מאבדים כל תוקף מוסרי ואמינות. אני מצפה מכם ומנציגכם הבכיר, שר המשפטים, הממונה על החוק והמשפט במדינת ישראל, להביע שאט-נפש מהתנהגותו ומשתיקתו של ראש הממשלה ולהתפטר.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אהוד יתום, בבקשה. אני מבקש לשמור על מסגרת הזמן. יש לנו הרבה דוברים.

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       לא פיצית אותי.

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       מה עם העמותות של ברק?

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת יתום - - - 
       
אהוד יתום (הליכוד):
       
       אני אשמור על הזמן כמו שהקודם שמר. 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אשרי יתום אני.

אהוד יתום (הליכוד):

       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אפנה את מבטי, כמובן, מכיוון השעון ימינה, לחברי באופוזיציה. אתם הרי עיקרתם בתקופה האחרונה את המושג הזה, את הכלי הזה שנקרא הבעת אי-אמון. חדשות לבקרים, בלי קשר לכלום, אתם עולים כאן על הבמה הזאת ופשוט מבזבזים את זמננו היקר, וגם את זמנכם. והנה, מגיע חבר הכנסת אורון, ומה הוא אומר? זה נכון שאנחנו משתמשים בכלי הזה של אי-אמון חדשות לבקרים – אני אומר זאת בשפתי -  אבל הפעם הבעת האי-אמון היא הבעה מאוד מאוד אמיתית. רבותי, איבדתם את אמון העם בהצעות האי-אמון שאתם מביעים כל יום שני בכנסת. 
       
       זו בושה וחרפה. מה, זה ספורט לאומי? תתעסקו עם דברים אחרים. עם מה אתם מתעסקים? עם מה אתם מתעסקים, רבותי? די, כבר נמאס לחלוטין לשבת כאן כל יום שני, ובמשך שעתיים, אדוני היושב-ראש, שעתיים רצופות, מביעים אי-אמון. וכל פעם מרימים את הידיים והאי-אמון הזה הולך כלעומת שבא.


יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       מה היית עושה במקומם?

אהוד יתום (הליכוד):
       
       הנה, תפריעו לי. גם לי יהיה יותר זמן לדבר. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - 

אהוד יתום (הליכוד):
       
       תפריעו, תפריעו לי, גם לי יהיה זמן לדבר. 

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת יתום, מה זה - - - 

אהוד יתום (הליכוד):
       
       אני לא מבקש את עזרתך, אדוני היושב-ראש.

היו"ר משה כחלון:

       חבר הכנסת יתום, זמנך רץ. בבקשה.

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אני שואל מה הוא היה עושה במקומם. 

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת ליצמן, הערתך נשמעה. בבקשה, חבר הכנסת יתום.

אהוד יתום (הליכוד):
       
       רק לפני שבועות ספורים התקשרתי בערבו של יום שני לחברי הכנסת - האחת ממרצ והשני מהעבודה - ובירכתי אותם באמת מעומק לבי ברכה נאמנה על הסרת העננה השחורה שרבצה על ראשיהם במהלך חודשים, במהלך שנים, והם הודו לי מקרב לב. 
       
       הרי יגיע יום ואתם - כולכם, בלי יוצא מן הכלל, אם אנשי אמת אתם, אנשי האופוזיציה - תאמרו סליחה על הדרך שבה אתם מנסים להפיל ממשלה בישראל, שרק לפני תשעה חודשים זכתה ברוב שאין לו תקדים בהיסטוריה הפרלמנטרית והציבורית של מדינת ישראל. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       לא. יש - - -

אהוד יתום (הליכוד):
       
       אין תקדים לעניין הזה, חברי חברי הכנסת - -

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       יש תקדים. 

אהוד יתום (הליכוד):
       
       - - אבל אתם מוצאים לעצמכם כל פעם, כל יום שני, איזו סיבה אחרת - - -

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       יש תקדים, אתה לא יודע - - -

אהוד יתום (הליכוד):
       
       ראו כמה אנשי ציבור, ראשי ערים, ראשי מועצות, שרים, חברי כנסת, ראשי ממשלה בישראל - הרי זו ארץ אוכלת יושביה - כמה אנשים כאלה הטילו עליהם את הכתם הזה של חקירה משטרתית, הטילו עליהם את הכתם הזה של בית-משפט. כולם, ללא יוצא מן הכלל, כפי שאני זוכר, לפחות בשנים האחרונות, יצאו זכאים לחלוטין. מיררו את חייהם. אז מה, אתם רוצים להכניס עוד כמה וכמה אנשים לספורט הלאומי הזה, עם האצבע הקלה על ההדק של כתבי האישום? חכו בסבלנות. 
       
       ארבע שנים רצופות נמשכה החקירה בעניינו של אפל. יש כמה וכמה אנשים שנאמר - כפי שציטטו כאן - שהם קיבלו כביכול שוחד מאפל. נגד אף אחד מהם - אף אחד מהם, מבין החמישה או השישה - לא הוגש אפילו לא כתב אישום אחד. 
       
       אומרים שהחקירה עומדת להסתיים, אז מה רץ לכם? לאן אצה לכם הדרך? אתם רוצים באמת שילגלגו על כל הצעות האי-אמון שלכם? 
       
       תחשבו קצת על העניין הזה. מילא, עלינו, שאנחנו יושבים כאן ושומעים, וגם צריכים להשיב - זה בסדר גמור, אולי זו מנת חלקנו, אולי זה לחם חוקנו, אינני יודע. אבל תתחילו להיות קצת רציניים לפחות בעניין הזה. הרי אתם בדרכים כאלה מנסים לשנות סדרי שלטון במדינה שלנו, אתם חושבים שבאמת הציבור מטומטם, ומהנאומים הללו יגיע לחץ ציבורי שמבחינה משפטית ראש הממשלה לא צריך להסיק מסקנות, אבל מבחינה ציבורית הוא יהיה חייב להסיק מסקנות? הוא לא יהיה חייב להסיק מסקנות. אל לכם למהר. תמתינו בנחת לדין הבוחר ב-2007. זה יהיה דינו הנוסף של הבוחר. 
       
       ואני מאמין, וגם מקווה - - -

היו"ר משה כחלון:
       
       משפט לסיום.

אהוד יתום (הליכוד):
       
       בבקשה, אדוני היושב-ראש. אני מאמין וגם מקווה, שראש הממשלה הזה, אריאל שרון - שיושב היום - ימשיך להנהיג אותנו לארבע שנים נוספות, גם מעבר לשנת 2007. תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אילן שלגי, אחריו - חבר הכנסת יצחק כהן, ואחריו - חבר הכנסת אליעזר כהן. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, כל אדם חף מפשע כל זמן שלא הוכחה אשמתו. דברים אלה נכונים גם לגבי מר דוד אפל, שבשבוע שעבר הוגש נגדו כתב אישום חמור, ליתר דיוק תיקון לכתב אישום קיים. כעת יש נגדו אישומים בשש פרשיות שוחד שונות שבהן שוחדו לכאורה עשרה אנשים. בינתיים הוגש כתב אישום רק נגד אחד ממקבלי השוחד - פקיד בכיר במינהל מקרקעי ישראל. 
       
       בין מי שקיבלו לכאורה שוחד ממר אפל נמצא גם ראש הממשלה, מר אריאל שרון. עצוב לי ביותר, כאזרח המדינה הזאת, שאפשרות כזאת בכלל עולה ושכעת יש לה ביטוי גם במסמך רשמי של מדינת ישראל - כתב אישום שהוגש על-ידי פרקליטות המדינה.
       
       באחד מסעיפי האישום נגד דוד אפל נטען, כי הוא אמר לאריאל שרון: גלעד יקבל הרבה כסף. יש לשער כי בימים הקרובים גם נשמע את הדברים בקלטת. 
       
       מר אפל, כאזרח, יכול להמשיך בעיסוקיו כרגיל כל עוד מתנהל המשפט, ורק אם יורשע ישב כנראה זמן רב בכלא. ראש הממשלה, לעומת זאת, אם יוגש נגדו כתב אישום בעבירה של קבלת שוחד, לא יוכל להמשיך בעיסוקיו כרגיל, כי עיסוקיו כראש ממשלה הם ענייננו, של אזרחי המדינה כולם, וכמובן גם שלנו - חברי הכנסת. 
       
       אני מאוד מקווה – מאוד מאוד מקווה - כי בסופו של דבר לא יוגש כתב אישום נגד ראש הממשלה, אולם אם יקרה כן, אין לי ספק שיהיה עליו להתפטר. 
       
       יתירה מזאת, אני מצפה מן היועץ המשפטי לממשלה כי יודיע לראש הממשלה מייד כאשר תיפול החלטתו, ואזי על ראש הממשלה - אם יוחלט להגיש כתב אישום - להתפטר בו ביום. אם יוגש כתב אישום, ואתה, ראש הממשלה לא תתפטר - אני אצביע בך אי-אמון, ואני מכיר עוד כמה חברים מן הקואליציה שלך שיצביעו בדיוק באותו אופן.
       
       מר דוד אפל מוכר לנו כבוחש ומושך בחוטים, כידידו ושותפו של אריה דרעי העבריין מפרשת השוחד, והבוחש הראשי בפרשת בר-און--חברון. שבע שנים חלפו מאז - היו אלה כנראה שבע השנים הטובות של מר אפל, שהרי בפרשת בר-און--חברון הוחלט להגיש כתב אישום נגד אריה דרעי בלבד ולא נגד שאר המעורבים. הפעם לא שפר גורלו של מר אפל – המשטרה, אגב, מכנה את תיק החקירה בפרשת האי היווני "תפוח רקוב", באנגלית Rotten Apple. אילו אני פרקליטו של מר "תפוח", הייתי טוען מול בית-המשפט, בין היתר, כי המשטרה סימנה את מרשי מראש וקבעה לגביו עמדה מלכתחילה, על-פי הכינוי הלא-מחמיא שהעניקה לו. המשטרה והפרקליטות כנראה הולכות כאן על ראיות מוצקות ביותר - לפחות לגבי מר אפל. 
       
       אין לי ספק כי לחשש בדבר הגשת כתב אישום - לרבות האישומים בגין מתן שוחד לראש הממשלה - יש השפעה על תפקודו של ראש הממשלה. לא ייתכן כי אינו מוטרד מן העניין, ורק טבעי ואנושי הוא כי תהיה לכך השפעה, ולו גם שולית, על החלטותיו המדיניות. 
       
       אשר על כן, אסור להשאיר את מצב הביניים הזה על כנו. היועץ המשפטי החדש - וגם אני מברך מכאן את מר מני מזוז, שזה עתה נבחר לכהונתו - צריך לקבל החלטתו בעניין הזה בעוד ימים אחדים, בלא דיחוי. בין שהחלטתו תהיה הגשת כתב אישום, ובין שלא יוגש כתב אישום, עליו לקבל החלטה בדחיפות. 
       
       ולבסוף, אני מבקש לומר לחברי מש"ס - חוק שעות עבודה ומנוחה הוא חוק סוציאלי, הוא אינו חוק לכפייה דתית ולשלילת חירויות הפרט בשבת. כל עובד המסכים לעבוד בשבת - יעבוד וגם יקבל גמול מוגדל, וכן יום מנוחה ביום אחר. אנחנו מרגישים סוף-סוף תהליך של שחרור מן הכפייה הדתית, אם כי הדרך עוד ארוכה. אני אסייע לכם להעניש מעביד הכופה על מישהו לעבוד בשבת, אך אמנע מכם לשלול מאתנו - האזרחים החופשיים - את חירויותינו. שבת הוא היום החופשי שלי - לעבוד אם רצוני בכך, ליהנות אם רצוני בכך, ללכת לכדורגל, לנסוע לשפת הים גם בתחבורה ציבורית - - 

היו"ר משה כחלון:
       
       אני מבקש לסיים, חבר הכנסת שלגי. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       משפט אחרון. 

היו"ר משה כחלון:
       
       בבקשה.

אילן שלגי (שינוי):
       
       - - וגם ללכת לבית-הכנסת אם רצוני בכך - לרבות האפשרות, דרך אגב, לנסוע לבית-הכנסת ולהתפלל ביחד עם אשתי ובתי, אם כך אני בוחר. 
       
       ימי החושך הולכים ובאים לקצם, הרוב החופשי במדינה מחזיר לעצמו את חירויותיו. תודה רבה.

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת יצחק כהן - אינו נוכח; חבר הכנסת אליעזר כהן - אינו נוכח. חבר הכנסת אבשלום וילן, בבקשה. אתה מקבל שלוש דקות תמימות. 

אבשלום וילן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, קודם כול, אני רוצה לברך את חבר הכנסת אילן שלגי על אומץ הלב הציבורי שהפגין כאן. המשמעות של דבריך - שנרשמו בפרוטוקול הכנסת וב"דברי הכנסת" - היא אחת: אתה הצהרת פה שאתה וחברים נוספים מסיעת שינוי, קרוב לוודאי, פורשים מהממשלה ומצביעים אי-אמון בממשלה אם וכאשר יוגש כתב אישום כנגד ראש הממשלה - בו ביום - והוא לא מתפטר. 
       
       אני מקווה שזה עבר בישיבת סיעת שינוי היום, שלא תקבלו פקודה להפר פקודה, ואני קודם כול מברך אתכם על עמדתכם העקרונית - בלי ציניות - רק חוששתני שעד שנגיע לרגע, אם חס וחלילה נגיע לרגע, נחזה - חוששתני שנחזה ב"פליק-פלאק" לפנים, בלשון ההתעמלות, אבל עוד חזון למועד.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - - חוששתני - זה בלשון נקבה.

אבשלום וילן (מרצ):
       
       חוששתני, אמרתי. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       חוששתני. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       לעניין עצמו. דיברתי בנושא הזה מעל בימת הכנסת לפני שבוע, ואני רוצה להגיד לכם, רבותי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, שאני די מודאג. המצב שבו הוגש כתב אישום כל כך קשה נגד דוד אפל – וכאשר דוד אפל מואשם בנתינת שוחד כנראה יש אנשים שקיבלו את השוחד – זה מצב בלתי אפשרי. בלתי אפשרי מהבחינה הציבורית, לא מהבחינה הפלילית. הרי איש אינו מעלה על דעתו שהסדר החלפת השבויים שאמור להתבצע לקראת סוף השבוע הושפע כהוא-זה ממצב חקירותיו ומכתב האישום נגד דוד אפל וממצב ראש הממשלה. אחרת אנחנו  עלולים להגיע לאבסורד, שראש הממשלה, בשל הלחץ הציבורי שהוא נמצא בו, שוקל את החלטותיו המדיניות לא בהתאם לשכל הישר, אלא כיצד הדברים ישפיעו על מעמדו הציבורי. זה דבר בלתי אפשרי ובלתי נסבל. אני לא מאמין לרגע אחד שזו אכן היתה ההחלטה בסוף השבוע. ראש הממשלה הציג את עמדתו לפני חצי שנה, נאבק בממשלה – הכול לגיטימי. אבל אנחנו נעמוד במצב שחדשות לבקרים לפני כל החלטה של ראש הממשלה – מה שלא תהיה – ירבוץ לפניו נטל ההוכחה שהוא בעצם פועל ממניעים כלליים ולא ממניעים אישיים שקשורים לחקירה, שקשורים להאשמות וכו'. זה מצב שמבחינה ציבורית הוא בלתי אפשרי. 
       
       מחר, חס וחלילה, צריך לקבל החלטות קשות – נניח בנושאים מדיניים, ובעיקר ביטחוניים - -  

היו"ר משה כחלון:
       
       אני מבקש לסיים, חבר הכנסת וילן. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       - - האם יעלה על הדעת, אדוני היושב-ראש, שראש הממשלה, שצריך לקבל החלטות של חיים ומוות, יהיה נתון לשיקולים זרים בסוג כזה של החלטות? הרי זה מצב בלתי אפשרי. אני לא חושב שעד היום היה ראש ממשלה אחד שעמד במבחן הזה, ואני לא מציע לרגע אחד שנעמיד ראש ממשלה במצב שכל פעם הוא צריך לשקול כלפי הציבור – מה יגידו, האם החלטותי ענייניות, כן או לא. 

	לכן, אדוני היושב-ראש, אין לראש הממשלה ברירה במצב הנוכחי, אלא לצאת לחופשה ולהעביר את ראשות הממשלה לאחד מחבריו. תודה. 

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת יצחק כהן, שלוש דקות, בבקשה, וזה לפנים משורת הדין. 

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       לא נורא. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       מדי פעם צריך גם לפנים משורת הדין. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       גם אנחנו רוצים שינהגו אתנו לפנים משורת הדין. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אבל גם רוחב הלב צריך להיות - - - 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       רוני, את כל שיעורי המוסר אתה נותן כשאני עולה על הבמה? 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת כהן, בישיבה הזאת החלטנו לשמור על מסגרת הזמן, רוץ. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הרמב"ם כותב ב"איגרת השמד": "על טיב הנהרות יעידו מימיהם. על טיב השורשים יעידו גזעיהם". מה זה אומר? אתה רוצה לבדוק איכות של מים מהנהר – אתה לוקח דגימה מהמים ואתה יכול לדעת מה הטיב של הנהר הזה. על טיב הנהרות יעידו מימיהם - המים מעידים על טיב הנהר. על טיב השורשים יעידו גזעיהם - אתה רוצה לדעת מה טיבו של שורש, אתה רואה עץ ואתה רוצה לדעת מה טיב השורשים, אתה מסתכל על הגזע. 
       
       אדוני היושב-ראש, על טיב הממשלה יעידו שריה. עומד פה שר זחוח, ובזמן הפנוי שלו, כשהוא בא לביקור מולדת – השר אולמרט, בדרך כלל הוא לא פה – הוא פוגע בזחיחות דעת בחברי הכנסת החרדים, ובאותה זחיחות דעת מספר מדוע מדינת ישראל ויתרה על כוח הזכות שלה כמדינה יהודית. 
       
       הלוא כשמדינת ישראל החילונית החליטה שכמדינה היא שומרת שבת, מי שהחליטו לא עשו את זה כי הם היו יהודים יראי שמים. הם עשו זאת כי הם הבינו שאלמלא כן, אין להם שום זכות על ארץ-ישראל. אלמלא מדינת ישראל באה בזכות תורת ישראל, אין לה מה לחפש בחבל ארץ זה. מייסדי המדינה הבינו את זה, ולפיכך החליטו על חוקים שהתקבלו פה בקריאה ראשונה, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית. חוקי מדינה. צריך לשמור שבת ובתי-עסק צריכים להיות סגורים בשבת - זה בעקבות חוק שהתקבל פה בכנסת. הכנסת החילונית הזאת היא שקיבלה את החוקים האלה. לא מנימוקים דתיים, אלא משום שמייסדי המדינה הזאת, כמדינה יהודית, הבינו שאין לה שום זכות להתקיים בחבל ארץ זה, אלא אם כן היא נשארת נאמנה לתורת ישראל, ואחד הדברים הוא שמירת השבת. 
       
       אז אני מבין שזה לא הדבר האחרון שמטריד את השר אולמרט. יש עוד הרבה דברים שמטרידים אותו – מי שלא יודע פותח עיתונים ורואה מה באמת מטריד את השר אולמרט. אבל לבוא לפה זחוח דעת, לשקר במצח נחושה מעל הדוכן הזה, להתפרץ כאשר חבר הכנסת משה גפני מעיר לו הערה, שהיא הערה נכונה – ואז הוא מאבד את העשתונות.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       אני מבקש לסיים, חבר הכנסת כהן. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
        רבותי, על טיב הממשלה יעידו מימיה, שורשיה ושריה, ואני מקווה, אדוני היושב-ראש, שכמו שזמני תם בנאום הזה, זמנה של הממשלה תם. 

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת שאול יהלום – ראיתי אותו כאן – שלוש דקות. חבר הכנסת יהלום, אני חוזר, החלטנו הפעם לשמור על מסגרת הזמן. 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       מה קרה? 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       החלטנו להשתפר. שתי החלטות קיבלנו – לשמור על מסגרת הזמן ולהוציא מהאולם את מי שמדבר בטלפון. נכון, חבר הכנסת ברכה? 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       כן, אבל זה רק לאופוזיציה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       לא, להיפך – בעיקר לקואליציה. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אם הייתם מקבלים כמה החלטות, אדוני היושב-ראש – לשמור שבת – זה היה הרבה יותר  רציני. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       אני לא צריך לקבל החלטה, זה לא בשום מסגרת. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, הנושא שאנחנו עוסקים בו הוא נושא מאוד רציני, הקשור לאופיה היהודי של מדינת ישראל. האם מדינת ישראל היא מדינה יהודית או מדינת, מה שנקרא, כל אזרחיה – מדינה חילונית – איך שתרצו? 
       
       קודם כול, הצביעות הגדולה של אנשי ש"ס צריכה לרדת מסדר-היום. היו להם 17 מנדטים, את ארבעת הפקחים בחצאי משרות היו יכולים להכפיל בשניים, בשלושה – כל המדינה היתה בידם, האוצר נתן להם מה שהם רצו, ואני מאמין לשר אולמרט שאמר שכשהוא קיבל לידיו את משרד העבודה והרווחה, 2,000 עסקים היו פתוחים בשבת. אז זאת באמת צביעות. שיא הצביעות. 
       
        השר אולמרט עצמו לא בסדר. לא יכול להיות שמייד כשהוא נכנס לעבודה כשר העבודה – שר התעשייה, המסחר והתעסוקה, הוא יבקש לבטל את העניין. היה צריך הוראה מיוחדת של היועץ המשפטי לממשלה, שאמר לו, הנה ההוראה – אתה חייב לאכוף את החוק. 
       
       אחר כך הוא ביקש להוריד את הקנסות ב-90%. הוא ביקש להוריד את הקנסות, על כל דרגותיהם, ב-90%. את הקנס הראשון להוריד מ-5,000 ש"ח ל-750 ש"ח, ואת כפל הקנס, של 10,000 ש"ח, להוריד ל-1,000 ש"ח. 
       
       מה שהוא אמר, שעד שהפקח מגיע זה לוקח עוד שנה – גם זה לא נכון. אם "מתלבשים" על מקום וסוגרים אותו, הרי זו הרתעה כלפי כל שאר המקומות. "מתלבשים" על מקום – וכך מפעם לפעם עושים. 2,000 עסקים, חלקם נמצאים בתוך קניונים, והפקח יכול להספיק אפילו 70 ביום, כפי שנעשה בכמה מקומות, ואז הוא בא אחרי שבועיים – אם הוא רוצה בפעם הראשונה רק לתת אזהרה – ואז סוגרים את המקומות. אנחנו יודעים כמה תביעות היו בבתי-המשפט, בעשרות ובמאות אלפי שקלים, וחלק גדול מהעסקים נסגר. 
       
       מובן שצריך לעשות עוד הרבה בעניין הזה, אבל למרוח את העניין – אם הביקור הראשון הוא אזהרה, השני יבוא רק בעוד שנה וחצי, ממילא אני לא מטיל קנסות בשנה הזאת – זו אינה מדיניות שאנחנו יכולים לקבל אותה. 
       
       אני קורא מכאן לראש הממשלה, לממלא-מקומו, לקואליציה – להבין שאנחנו מבקשים הצהרה  חד-משמעית והרבה יותר ברורה, כדי שנוכל לתמוך בנושא הזה היום בממשלה. תודה רבה. 

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת יעקב ליצמן, ואחריו - חבר הכנסת מוחמד ברכה. בבקשה.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לגבי נושא הצעת האי-אמון בממשלה - קשה להבין על איזה דבר אפשר בכלל להביע אמון בממשלה. האם מפני שהיא מבטלת את המועצות הדתיות וגורמת לסגירת 40 מקוואות בירושלים, הדבר הכי קדוש לעם היהודי, על זה יש אמון? או האם, למשל, מפני שממשלה קוראת לתושביה לעבור על החוק, מבטלת דוחות על פתיחת חנויות בשבתות ושוברת את חוק שעות עבודה ומנוחה? האם מפני שהממשלה מעבירה את בתי-הדין הרבניים לשינוי, שזה צחוק במדינה?
       
אילן שלגי (שינוי):

	- - - 

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       האם מפני שהממשלה, למשל, מקצצת 30 מיליון שקל הבטחת הכנסה לשכבות החלשות? האם על שהממשלה גורמת עוד ל-10%-15% משפחות שירדו מתחת לקו העוני בגלל הקיצוץ בקצבאות הילדים? האם על שהממשלה פוגעת בנכים ובמובטלים וגורמת להגדלה באבטלה? או למשל, מכיוון שהממשלה תומכת בעשירים ומוסיפה להם משכורת, למשל מי שמרוויח יותר מ-30,000 שקל, היא נותנת לו 900 שקל תוספת, ולעומת זאת, העניים מקבלים רק 50 שקל? על זה מגיע להם אמון? או ממשלה המגבילה תלמידות בכניסה לסמינרים? ממשלה שלא משלמת לעובדים שלה או של הרשויות המקומיות, חצי שנה, שנה, משכורת? או, למשל, במועצות הדתיות, שגם שם לא שילמו לפעמים אפילו יותר מזה? האם ממשלה שמחלקת מאות מיליוני שקלים לפוליטיקה, ומחלקת את זה לסיעות בקואליציה, דבר שלא היה כדוגמתו עד היום, גם כשאנחנו היינו בקואליציה? אפילו עשירית לא. או למשל ממשלה שמכניסה תוכנית ליבה, והיא רוצה עכשיו להכניס תוכנית כזאת לבתי-ספר של החינוך העצמאי, אפילו של "מעיין החינוך התורני", שלא היתה אצלו עד היום התערבות. אני לא רואה סיבה אחת להביע אמון בממשלה.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       - - - 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       בכל משרד אפשר להגיע לסיבות להצביע אי-אמון. לכן, רבותי, אני לא צופה ששינוי תצטרף לאי-אמון. כששינוי דבוקים לכיסאות, יש להם crazy-glue בכיסאות - - 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       - - - 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       - - אבל מפלגות אחרות, אני מבקש שיתמכו באי-אמון. תודה רבה.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מוחמד ברכה, אחריו - חבר הכנסת דוד טל, ואחריו - חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ירשה לי חבר הכנסת יצחק כהן להשתמש בדבריו - מה יעיד על טיבה של ממשלה. אמרת: טיב שריה, אני אומר לך שלא צדקת. מה יעיד על טיבה של ממשלה? יעיד העומד בראשה קודם. אבל העומד בראשה אינו רוצה להעיד, אינו רוצה לדבר, הוא מתחבא ומתכרבל בתוך זכות השתיקה; הוא מברבר יום ולילה על תוכניות שלום שהוא מקבל אותן, אבל לא עושה כלום, על כל מיני תוכניות ועל כל מיני דברים, אבל כלום לא יוצא מהעניין הזה.
       
        אדוני חבר הכנסת יצחק כהן, אנחנו חיים תחת שלטונה של ממשלת שלושת הקופים: ההוא שלא מדבר, ההוא שלא שומע וההוא שלא רואה. הממשלה מסריחה מהראש, ואף אחד לא קם ואומר משהו. נציגי הקואליציה קמים ומחרפים את נפשם בהגנה על העדר טוהר מידות. הרי אני יכול לדון את ראש הממשלה לזכות ולומר, שכל עוד הוא לא הורשע, הוא חף מפשע. כמובן, הוא ככל האזרחים, אבל הוא ראש ממשלה, הוא אמור לנהל מדינה. הוא אמור לתפקד ולנווט. 
       
       אני יכול לחשוב שניווט המדינה יהיה חף מכל שיקול, שלפחות לא יהיה קשור בעננות שמרחפות מעל ראשו. לכן אני לא אומר שהוא יתפטר, מה זאת אומרת יתפטר? הוא חף מפשע כל עוד לא הוכחה אשמתו, אבל הוא חייב להשעות את עצמו. כל עוד החשדות האלה מרחפים מעל ראשו, שלא יהיה בשום פנים ואופן  מצב שההחלטה על שלום ומלחמה תהיה בידי איש שעלול לעמוד בפני דין. לא יכול להיות שההחלטה על תמיכה או אי-תמיכה בשכבות החלשות תהיה בידי איש שעל ראשו מרחפת עננה כזאת. 
       
       לכן, אני אומר לך, אדוני חבר הכנסת יצחק כהן, ולחברי הכנסת, מה שיעיד על טיבה של הממשלה הוא העומד בראשה. אם בישיבת הממשלה אתמול ראש הממשלה לא היה יכול להשתתף בבחירת היועץ המשפטי לממשלה – הוא לקח על עצמו את התפקיד את זה, ממלא-מקומו לקח על עצמו את התפקיד הזה – זה אומר שיש דברים שראש הממשלה באופן בסיסי לא יכול למלא. בנושא של בחירת היועץ המשפטי לממשלה ראש הממשלה פסול, אבל בנושא היציאה למלחמה, למשל, הוא כשר למהדרין. לא יכול להיות. 
       
       אני אומר, שראש ממשלה במצב כזה עלול לקבל החלטות שגויות, או החלטות שמושפעות ממצבו המשפטי, ואם הוא ירצה לרצות את הצד הזה של הבית, אז הוא ינגן לו על המיתרים הערבים לאוזניו, לרבות תופי מלחמה ולרבות פגיעה בשכבות החלשות. 
       
       לכן אני חושב, אדוני היושב-ראש, שאין פה מקום להמשך כהונתו של ראש הממשלה, והגיע הזמן לפטור אותנו – לפחות למראית עין – מחוסר טוהר המידות שקיים כאן. תודה רבה.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת דוד טל, בבקשה, ואחריו - חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אני חושב, עם כל הכבוד, אבל ראש הממשלה הזה – הגם שאני חובש את ספסלי האופוזיציה – הוא ראש ממשלה שאני רק יכול לאחל לו שיצליח, משום שאם הוא יצליח, אנחנו נצליח, ואני חושב שהוא אמור לקבל החלטות קשות כל יום, וזה שאנחנו נמצאים פה לרמוס את דמו ולרקוד עליו, זה לא יעזור כלום, ואני חושב שאנחנו צריכים להוריד את הווליום ואת הטונים בנושא הזה. 
       
       יש עניין  שחשוב לי הרבה יותר מאשר לתקוף את ראש הממשלה כאן, ואני לא חושב שזה מקום נכון לתקוף את ראש הממשלה. אפשר להיות חלוק אתו על הרבה מאוד דברים, אבל בנושא הזה, טוב ונכון שתהיה גם קצת צניעות בנושא הזה. לי מפריעים, היושב-ראש, הנושאים החברתיים בעצם היום הזה. 
       
       אני שומע שרופאה בחיפה, ד"ר אפשטיין, עובדת בקופת-חולים כללית בערך תשע שנים, רופאה מטעם חברת כוח-אדם. מנצלים אותה עד תום. חברת כוח-האדם מקבלת כמעט חצי מהשכר שהיא צריכה לקבל. הרופאה הזאת, ד"ר אפשטיין, אינה מתקדמת, היא לא מקבלת את היום שקבוע לכל רופא אחר שבו הוא יכול ללמוד בבית-החולים, והוא יכול לשבת ולהחליף דעות עם הקולגות שלו. מנצלים אותם ומנצלים אותם ומנצלים אותם, והשכר הוא בהתאם – נמוך מאוד, וזה תשע שנים. אם היא רופאה לא טובה - אני פונה פה לקופת-חולים - תפטרו אותה, אבל אם היא רופאה טובה, מדוע שלא תיכנס למניין העובדים בקופת-חולים?
       
       זאת ועוד, אדוני היושב-ראש. לפני שבועיים דיברתי כאן על התופעה החדשה, שלצערי תופסת תאוצה – ריבוי המתאבדים עקב מצוקה כלכלית. בכל פעם אני חושב: זהו, מכאן כבר אי-אפשר לרדת, מה כבר יכול להיות יותר גרוע מלהתאבד במצב היום? ובכל פעם אני מזועזע מחדש. בסוף השבוע האחרון קראנו שעובר אחד מתוך שניים ברחמה של אשה מת. מדוע הוא מת, אדוני היושב-ראש? מפני שהאשה הזאת סבלה מתת-תזונה.
       
שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       - - -

דוד טל (עם אחד):
       
       אדוני השר, יש לך אפשרות, בתוקף היותך שר, להשיב לי כאן מייד אחרי שאני אסיים. אז תוכל להשיב לי כאן, אני אשמח מאוד אם תאיר את עיני. 
       
       תת-תזונה של האם גורמת לכך שהעובר הזה מת, ובעצם אנחנו מגיעים – אגב, משפט שהיא אמרה - לכך שחביתה היתה חלום בשבילה. חביתה, אדוני היושב-ראש, שלא לדבר על עוף ובשר. ואנחנו שומעים השכם והערב על המצב החברתי. החברה נשרפת ואין פוצה פה ואין מצפצף. אולי יש אנשים שמצפצפים באוצר, אבל דבר לא עושים בנושאים האלה. 
       
       יותר מכך, אדוני היושב-ראש, אני שומע שאנשים כבר החליטו - זו גם אופנה, התחילה להיות אופנה, שאנשים מתגרשים, השר פריצקי, למה? אם הוא יתגרש מאשתו, ויש להם שישה ילדים שקשה להם להאכיל אותם, האשה תהיה חד-הורית עם שישה ילדים, היא תהיה זכאית לזה ולזה ולזה ולזה, וגם ככה וככה וככה – זה הרבה יותר ממה שהוא יכול לתת לה. לפחות היא תוכל להתקיים, היא וילדיה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       אני מבקש לסיים. משפט לסיום, בבקשה. 
       
דוד טל (עם אחד):
       
       משפט לסיום. היא וילדיה יוכלו להתקיים, אבל לאן אנחנו מגיעים, שאנשים צריכים לפרק את התא המשפחתי רק כדי שיהיה להם משהו לאכול? תודה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת בר-און. 
       
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       מכובדי היושב-ראש, גבירותי ורבותי חברי הכנסת, יש לפחות עשר סיבות לכך ששרון צריך ללכת, שצריך להביע אי-אמון בממשלתו. האחרונה שבהן היא הנושא שבו אנחנו דנים. היא בוודאי לא הראשונה, והיא תתגמד לעומת דברים אחרים. 
       
       על שוד הקרקעות הגדול, הענק, בשטחים הכבושים, שרון צריך ללכת. על מעשה ההתנחלות, מעשה הרס הבתים, שרון צריך ללכת. על זריעת מוות, יגון, שכול וסבל, יתמות והתענות, שרון צריך ללכת. על סתימת הדרך לשלום, מעיכת כל ניצן של שלום, על זה שרון צריך ללכת. על מטוסים ששלח, חיילים שהנחה, שרון צריך ללכת. על הרס בתים של איש ואשה, ילד וילדה, זקן וצעיר, שרון צריך ללכת. על דחיפת היד לכיסו של האזרח, לכיסוי הוצאות הכיבוש הנפשע, שרון צריך ללכת. על הרס מדינת הרווחה, הבריאות, החינוך, שרון צריך ללכת. על מדיניותו האיומה כלפי האזרחים הערבים, ולו על תוכניתו בקשר לנגב, שנקראת תוכנית שלום, שבמרכזה טרנספר של עשרות אלפי אנשים מבתיהם, על זה צריך שרון ללכת. על הרס העתיד של כולנו, שרון צריך ללכת. ואחרון, על שחיתות ושוחד והשחתת כל המידות, שרון חייב ללכת. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       לאן אתה רוצה שהוא ילך?
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       לחוות-השקמים. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת בנלולו, שב, בבקשה. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       - - -

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת בנלולו, אני מבקש להיות בשקט. בבקשה, תסיים. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       שלא ינהג בנו כמו שהוא נוהג בכבשיו. הוא מגדל אותן, הוא מחבב אותן, מחבק אותן, אבל הוא שולח אותן למשחטות. זה מה ששרון עושה. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       אבל זה רק אתה שחושב כך. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת בנלולו. משפט לסיום, בבקשה. חבר הכנסת בנלולו, אתה נכנסת רק כרגע. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       שרון תחת חקירה, וכדאי שגם חברי הממשלה ישמעו זאת. שרון תחת חקירה. אם יתהדק החבל סביבו, הוא יתנהג כמו זאב מדמם, יעשה הרפתקאות איומות ונוראות, כדי להסיח את הדעת  ולהציל את עורו. אם שרון ירצה להציל את עורו על חשבוננו, אסור לשתוק וחייבים להצביע אי-אמון בו ובממשלתו.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת רוני בר-און.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מאמין, ואני מאמין שכולנו גם מאמינים, שלא כל דבר שאיננו אסור על-פי החוק אנחנו עושים. יש הרבה דברים שאינם אסורים על-פי החוק, אבל לא עושים אותם. יש דברים שלא עושים אותם כיוון שלא מוסרי לעשות אותם. יש דברים שלא עושים כיוון  שלא ערכי לעשותם. יש דברים שלא עושים, כיוון שלא מכובד לעשותם. אבל, ראש הממשלה הנוכחי לא רק שהוא מואשם בדברים שהם לא מוסריים ולא ערכיים, אלא הוא חשוד בדברים שיש ראיות שהוא מעורב בהם. יש כתב אישום נגד אדם שנתן שוחד לראש הממשלה, והיתה הזדמנות לראש הממשלה לבוא לכאן. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       מי שם אותך שופט?
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       חבר הכנסת בנלולו, היתה לו הזדמנות לבוא לכאן לומר את דבריו. ולכן, יכול להיות שבפני המשטרה, כשהוא מוזמן, הוא יאמר את דבריו. אבל בפני הציבור, בפני הבוחרים שלו, בפני מליאת הכנסת, היתה לו הזדמנות לבוא ולהגיד מה בדיוק חלקו, מה מידת המעורבות שלו. אבל הוא בחר גם כאן בזכות השתיקה. הוא שלח את גדעון עזרא, וסגן השר גדעון עזרא אומר - - -
       
שר החוץ סילבן שלום:
       
       השר. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       השר גדעון עזרא, השר סילבן שלום – השר גדעון עזרא אומר: תפסיקו להפריע למשטרה. אני לא יודע אם האופוזיציה מפריעה למשטרה. אני חושב שהוא התכוון להגיד לראש הממשלה: תפסיק להפריע למשטרה, תן למשטרה את המסמכים שהיא מבקשת, תגלה למשטרה את הקלטות שיש ברשותך. תפסיק להפריע למשטרה, ומצד שני תגיד למשטרה: תסיימו כמה שיותר מהר. איך אפשר? איך אפשר לבוא ולדבר על הכרזת מלחמה נגד הפשע, ומצד שני מלמדים את הפושעים איך לתכמן - - -
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
- - -
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
        איך לתכמן, חבר הכנסת זחאלקה. מלמדים את הפושעים איך לתכמן את המשטרה, איך לטייח חקירה, איך לסחוב תיקים שנים רבות. הרי מלכתחילה ראש הממשלה לא הגיע לתפקיד הזה ללא רבב. הוא הגיע עם אות קלון של ועדת חקירה בראשותו של השופט כהן, שקבעה שאיננו ראוי למלא את התפקיד הזה. ועדה בישראל קבעה שהאדם הזה מסוכן להיות בתפקיד שר הביטחון. אז בתפקיד ראש הממשלה כן? אז במקום שהוא ייזהר במעשיו, במקום שהוא ייזהר בדבריו, הוא הוכיח את ההמלצות של ועדת-כהן. 
       
       לכן, הדברים הם שיש לנו פרשייה רודפת פרשייה. כשחברי, אתם זוכרים, חבר הכנסת זחאלקה, אתה זוכר מי היה ראש הממשלה שאמר: תעשו ואל תדברו. תעשו, אבל אסור לדבר. לעשות – כן, אבל לדבר אסור. זה בדיוק מה שהוא עושה. הוא עושה ולא מדבר. אתה זוכר למי ראש הממשלה אמר, רוצו, תתפסו את הגבעות? מצד שני הוא מדבר על שלטון החוק. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       אני מבקש לסיים. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       זה ראש ממשלה שהנורמות הציבוריות זרות לו לחלוטין, ואצלו המטרה מקדשת את האמצעים. זה דבר מסוכן. 
       
       משפט אחרון, היושב-ראש, אני רוצה לשאול שאלה חמורה מאוד: כמה פלסטינים, רבותי, ישלמו את המחיר בגין "ספינים" תקשורתיים שבאים להסיח את דעת הציבור? איזה מעשה הוא יעשה ואילו הרפתקאות הוא יוביל על מנת להרחיק את דעת הקהל מההתעסקות התקשורתית בפרשיות שלו? ראש ממשלה במצבו איננו יכול לקבל החלטות משיקולים ענייניים, ולכן טוב יהיה אם הוא יתפטר, ומוקדם ככל האפשר. תודה רבה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה.  חבר הכנסת רוני בר-און, בבקשה. חמש דקות. לאחר מכן - הצבעה. ברוך הבא, חבר הכנסת סער. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, חברי הכנסת, אני פונה אליכם היום, מציעי האי-האמון, באמת, לא מתוך מגמה להתריס, לא מתוך מגמה להקניט. נואשתי מהרעיון לגרום לכם לחשוב שאפשר גם אחרת. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - -
       
היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת גפני, בבקשה. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני מבקש, חבר הכנסת גפני. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - -
       
היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת גפני. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       תקשיב. אני באמת לא מתכוון להתריס. אני מתכוון היום לשאול מעל הדוכן הזה כמה שאלות, ואני מודה ומתוודה שלא רבים הם המקרים שיש לי שאלות שאין עליהן תשובות. אבל בואו ננתח מה קרה מאז השבוע שעבר, כשבאתם הנה עם הסיפור של ספקטור, והיום קמתם ובאתם הנה עם הסיפור של תיקון כתב האישום של אפל. 
       
       הפרקליטות כבר אישרה, הצהירה בריש גלי, כשהגישה את כתב האישום נגד אפל, שהפעם היא מביאה את כל הפרשיות יחד, כדי להסביר מהי "תופעת אפל". זה דבר שלא ייעשה. זה דבר שלא ייעשה, אבל מכיוון שדמו של אפל מותר, גם לפרקליטות מותר. אני חושב שהפרקליטות גם גילתה את דעתה - כבר לפני שנה - שהעניין נגד ראש הממשלה עולה לה בבריאות, ואני לא רוצה להזכיר את פרשת גלאט-ברקוביץ'. אבל תראו את השאלות שאני מציב לפניכם – השאלות יבואו מהתחום המשפטי - -
       
       אדוני שר המשפטים, אני מדבר על הפרקליטות, אתה אחראי לה, לפחות תעשה את עצמך שומע. 
       
       - - השאלות יבואו מתחום הפרוצדורה. אני מציע לכם להקשיב. אם תבינו, אולי תהיה לכם תובנה. אולי תחדלו מהמירוץ הזה לחלק את עור הדוב עוד בטרם צדתם אותו. 
       
       השבוע הוגש תיקון לכתב האישום נגד אפל. הוא הוגש שישה חודשים לאחר שכתב האישום הונח. אתם מוצאים בתיקון הזה סיבה לדרוש מראש הממשלה להתפטר, להשעות את עצמו, לפנות את תפקידו. אני אומר לכם שכתב האישום שהוגש נגד אפל, מרגע שלא הוגש נגד ראש הממשלה, אינו מעלה סימני שאלה. הוא מעלה סימן קריאה ברור, שאומר שאם היה אפשר לכתוב את זה נגד אפל בכתב האישום, אי-אפשר לכתוב את זה בכתב אישום נגד ראש הממשלה. יש נגד אפל, לכאורה, ואין נגד שרון. אחרת, איך תסבירו את הדילמות האלה:
       
       איך אחרי ארבע שנים של חקירה מגישים נגד אפל ולא מגישים נגד ראש הממשלה? ואם אומרים לנו הפרשנים למיניהם, שלכאורה הם יודעי סוד, שבתוך שבועיים או שלושה שבועות יגישו או יחליטו שלא להגיש נגד ראש הממשלה, השאלה שאני שואל היא: למה הזדרזו להגיש נגד אפל? הרי כרגע צריך לחשוף את חומר הראיות ויש סכנה שמישהו יראה את חומר הראיות וראש הממשלה יוכל אולי להתכונן לחקירה. ולא זו בלבד, אלא שאני אומר שהתוצאה של הגשת כתב האישום נגד אפל במתכונתו זו, בלי להודיע שסגרו את התיק נגד ראש הממשלה, זה בכוונת מכוון ללבות את הלינץ' הציבורי שאתם ממשיכים לעשות פעם אחר פעם. לעשות משפט בדעת הקהל זה לא לעשות משפט בבית-משפט. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שטייניץ, בבקשה לשבת. זה מפריע לחבר הכנסת בר-און. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע, שמענו. תודה. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שמענו. הוא אומר מה קרה. מה הוא אמר? הוא אומר מה שהוא רוצה, לא מה שאתה רוצה. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       תזכרו: שישה חודשים מונח כתב אישום בתל-אביב, ובעוד שבועיים, שלושה שבועות, לפי דעת הפרשנים המקורבים, יהיה אפשר לקבל החלטה בעניינו של ראש הממשלה. אז מוכרחים היום, אתמול, להגיש את כתב האישום נגד אפל? אי-אפשר לחכות עוד שבועיים, עוד שלושה שבועות? 
       
       עכשיו תראו, אני אומר לכם שאחת האפשרויות היא שניסו, בהגשת כתב האישום החפוזה הזאת, יומיים לפני שמונה יועץ משפטי חדש לממשלה, אדוני שר המשפטים, זה ניסיון - אני לא פוסל אפשרות - לחשק את ידיו ואת רגליו של היועץ המשפטי החדש. אבל אני יכול להבטיחך נאמנה - אני מכיר את האיש - המזימה לא תצלח. האיש הזה חזק מדי, דעתן מדי, יש לו משנה סדורה בעניין הגשת כתבי אישום נגד אנשי ציבור. איש לא יחשק את רגליו או את ידיו. ועל כך אתה ראוי לברכה – על זה שבחרת בו. 
       
       אבל תראו, מה יהיה בעוד שבועיים? נגיד שיחליטו, חבר הכנסת שריד, להגיש כתב אישום נגד ראש הממשלה. אז מה, יצרפו אותו לכתב האישום נגד אפל? יושיבו ראש ממשלה בבית-משפט השלום בתל-אביב לשמוע 220 עדים שאינם רלוונטים למשפט שלו, על עשרה אישומים שלא קשורים אליו, כמו זמיר-ברלב, וכמו בני רגב, וכמו נחמה רונן - שאין לו יד ורגל בהם? יושיבו אותו שם עם אפל, עם חברת "מגדלי הזוהר" ועם בני טביב, עם ארבע חקירות נגדיות וראשיות וחוזרות של כל סניגור, 200 עדים לא רלוונטיים? לא יכול להיות. אבל החוק קובע שראש ממשלה שנאשם בפלילים הולך לבית-המשפט המחוזי בירושלים – לשלושה שופטים. אז מה יעשו? ימשכו את התיקון של אפל מתל-אביב ויצרפו אותו לירושלים? אולי יעשו את זה בשני בתי-משפט שונים? אתה שומע, חבר הכנסת שריד? נותן השוחד בבית-משפט בירושלים – מקבל השוחד בבית-משפט בתל-אביב. ומה יקרה אם בית-משפט אחד יחליט שלא היתה עסקת שוחד והשני יחליט שכן היתה עסקת שוחד, יהיו שני פסקי-דין סותרים?
       
       לאף אחד - אני אומר לך, יוסי, עזוב, אני לא מדבר על ראש הממשלה ואני לא מדבר על ראש ממשלה מהסיעה שלי, אני מדבר על כל איש ציבור, זה מצב ששום משפטן בר-דעת לא יכול להבין אותו - - -
        
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אי-אפשר לחייב איחוד תיקים, חבר הכנסת שריד. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אין, יוסי. אני מסיים. אני רוצה רק להסביר את הנקודה הזאת – תאמינו לי, אני עומד פה לא כחבר הליכוד, לא כחבר בסיעה של ראש הממשלה, אני שואל את השאלות של המשפטנים. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       - - -
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני לא אומר שאין פתרון. אני רק מנסה להשליך מהבוקה והמבולקה, שאם חס וחלילה וחס יוגש כתב האישום, תהיה פה פארסה שלא היתה כדוגמתה. מה יגידו, תיקנו אחרי שישה חודשים למשך שבועיים כי עכשיו אנחנו לוקחים אותו לירושלים? מה, יעכבו את המשפט עם 200 העדים, וינהלו את המשפט פה? יעצרו את המשפט פה וינהלו שם משפט של 200 עדים?
       
       לכן, כאשר משפטן אובייקטיבי - אני לא אובייקטיבי, אבל אם אני לוקח את עצמי רגע באובייקטיביות, אני אומר לך – על השאלות האלה אין תשובה. אם הייתי אומר שהחיפזון הוא מהשטן, זו תשובה לקונית ולא לעניין. אין זאת אלא שמישהו הזדרז ליצור פה מצב של דעת קהל. 
       
       וכאן אני מחזיר אתכם למה שאתם דוגלים בו תמיד: שלטון החוק. שלטון המשפט. תנו לבית-המשפט לעשות את שלו, הניחו לעניין הזה. לא יעזור לכם – הוא אמר לכם: אני לא מתפטר, נקודה. תירגעו. יש לכם עשרה נושאים יותר חשובים לאי-אמון, תשתמשו בנושאים האלה. תודה רבה, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת רוני בר-און. אחרון הדוברים - השר עזרא. אדוני רוצה לומר משהו?
       
השר גדעון עזרא:
       
       לא. 
        
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא. ובכן, רבותי חברי הכנסת, אני מבקש מכולכם לשבת, כדי שלא יאמר אדם אחר כך: לא הספקתי, לא הייתי, או לא נרשמתי.
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהן, הכול בסדר בפעם הראשונה. בפעם השנייה אני לא אזהיר. נא לשבת. חברת הכנסת פינקלשטיין. חבר הכנסת יהלום. חבר הכנסת טאהא.
       
       רבותי חברי הכנסת, כבוד השרים, נושא ההצבעה הוא: הצעת סיעת העבודה-מימד להביע אי-אמון בממשלה בשל ההשלכות הציבוריות של האישום נגד אפל וההשלכות על ראש הממשלה. רבותי חברי הכנסת, נא להצביע. מי בעד? מי נגד? מי נמנע?
       
קריאה:
       
       איפה פרס?
       
הצבעה מס' 1
       
בעד הצעת סיעת העבודה-מימד להביע אי-אמון בממשלה - 32
נגד - 49
נמנעים - 1
הצעת סיעת העבודה-מימד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בעד - 32, נגד - 49 ונמנע אחד. אני קובע שהצעת האי-אמון בממשלה של סיעת העבודה-מימד לא נתקבלה.
       

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, לא נקלטו כאן הצבעות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא נקלטו? בפעם הבאה תשבו ותראו שזה נקלט. רק תצביעו בזמן, והכול יהיה בסדר.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בסדר. אם אראה שעכשיו לא נקלטים. רבותי, זה ברור: תצביעו בזמן, ותראו איך הכול נקלטו. חבר הכנסת, אולי הצבעת לפני הזמן. אני מבקש מהמזכירות להושיב אדם שיודע שצריך לעשות כאן במערכת.
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים עכשיו להצעת אי-אמון מטעם סיעת ש"ס. מי בעד? מי נגד? מי נמנע? נא להצביע.
       
הצבעה מס' 2
       
בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה - 36
נגד - 47
נמנעים - 4
הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני, זה לא נקלט.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נקלט. ראית? נקלט גם אצל חבר הכנסת ברכה. זה נקלט אצל כולם.
       
       בעד - 36, נגד - 47 וארבעה נמנעים. אני קובע שהצעת האי-אמון מטעם סיעת ש"ס לא נתקבלה.
       
קריאה:
       
       אדוני היושב-ראש, ההצבעה - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ישב במנוחה ויראה שבפעם הבאה זה ייקלט. אם לא - מייד אראה. רבותי, בזמן שאני אומר ומתחיל, לשים את שתי האצבעות כשאחת מהן על הנוכחות. 
       
קריאות:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נבדוק את זה עכשיו, ואם לא - אוסיף אתכם. על כל פנים, גם שם קודם אמרו לי שלא נקלט.
       
       תפקודו של ראש הממשלה תחת החקירות המתנהלות נגדו - הצעת אי-אמון מטעם מרצ, חד"ש-תע"ל, בל"ד ורע"ם.
       
הצבעה מס' 3
       
בעד הצעת סיעות מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם להביע אי-אמון בממשלה - 35
נגד - 48
נמנעים - 3
הצעת סיעות מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת גבריאלי - נקלט, חבר הכנסת חזן - נקלט.
       
       בעד - 35, נגד – 48, שלושה נמנעים. כולם נקלטים.
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       - - -
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אזולאי, אדוני לא יודע שבהצבעה אי-אפשר לצעוק?
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, תמו הצעות האי-אמון.
       


הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 44) (סייג לחסיון התחקיר הצבאי),
התשס"ד-2004
["דברי הכנסת", חוב' י"ג, עמ' 8881.]
(קריאה ראשונה)

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 44) (סייג לחסיון התחקיר הצבאי).
       
אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       זה לא עובד.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       על מה אתם מדברים? תיכף נבדוק את הכול.
       
       רבותי, אנחנו מצביעים בקריאה ראשונה על הצעת חוק השיפוט הצבאי. נא להצביע. מי בעד? מי נגד?
       
הצבעה מס' 4
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה - 80
נגד - 1
נמנעים - 3
ההצעה להעביר את הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 44) (סייג לחסיון התחקיר הצבאי), 
התשס"ד-2004, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.
       
מרינה סולודקין (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תנסי עוד הפעם. בסדר גמור.
       
       בעד – 81, בתוספת קולה של חברת הכנסת סולודקין, נגד – 1, שלושה נמנעים. אני קובע שהצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 44) (סייג לחסיון התחקיר הצבאי), התשס"ד-2004, עברה בקריאה ראשונה, והיא תועבר לוועדת חוץ וביטחון להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אזולאי, אדוני מפריע לי פעם שנייה בהצבעה.
       

       
הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות חוק
["דברי הכנסת", כרך 184, עמ'  10,890.]
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אני מקדים את עניין הודעת הממשלה. אדוני שר המשפטים, בבקשה יבוא ויודיע, ולאחר מכן  נעבור להתנגדות - - -
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת יוסי שריד כבר מבקש הודעה אישית.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       באיזה עניין?
       
אברהם בורג (העבודה- מימד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבר. הבנתי. על כל פנים, אני במצב אחר. אני בכוננות ספיגה.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       יש הצבעה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא. הודעת הממשלה, ומי שרוצה להתנגד - ההצבעה אחרי כן.
       
שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, הנני מתכבד להודיע, כי בהתאם לסעיף 1 לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, החליטה הממשלה כי ברצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון מס' 3)  (ערכאות השיפוט ודיון נוסף) ועל הצעת חוק בתי-המשפט [נוסח משולב] (תיקון מס' 28) (מבנה מערכת בתי-המשפט ותיקונים שונים), התש"ס-2000. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.
       
       רבותי חברי הכנסת, בהתאם לחוק ולתקנון, חברי הכנסת או הסיעות הרוצות להתנגד להחלת דין הרציפות תגשנה בתוך 14 יום הודעה על דבר התנגדותן, על כוונתן להתנגד, ואז אנחנו נקיים דיון בכנסת. אם לא - יאושר בתוך 14 יום. תודה רבה.
       

       
הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק 
["דברי הכנסת", חוב' י"ג, עמ' 8831.]
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, היתה התנגדות להחלת דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 57) (הגדלת עונש המינימום בגרימת מוות בנהיגה רשלנית), מטעם הסיעות חד"ש-תע"ל ורע"ם. חמש דקות לחד"ש-תע"ל, ולאחר מכן חמש דקות לרע"ם. אדוני חבר הכנסת עסאם מח'ול ינמק בשם חד"ש-תע"ל, ולאחר מכן ינמק חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. כל אחד מכם חמש דקות, ולאחר מכן אנו נצביע.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):

       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס לשאלה של החלת דין הרציפות כחלק מקריסה כוללת של המערכות. במקרה זה, אתייחס גם לקריסת המערכות בביטחון בכבישים, אבל לא רק בכבישים. כנראה שאלת הביטחון האישי של האזרחים במדינת ישראל באיזה מקום לא רק קורסת, אלא גם יורדת למקום נמוך בסדר ההתחשבות של המערכת שהיתה אמורה לשמור על הביטחון האישי של הציבור. 
       
       אני רוצה להתייחס למקרה פשע-רצח שאירע לפני יומיים, בסוף השבוע הזה, בתחנת דלק בכפר פקיעין. בשעות הבוקר המוקדמות נכנסו לתחנת דלק שני רעולי פנים ושדדו את העובד. היה לו הכסף, הוא נתן להם את הכסף, 400 שקל, והוא הספיק להודיע למשטרה שכרגע נכנסו אליו ואיימו עליו בנשק ושדדו אותו, וכנראה יש סכנה שאותם שניים הולכים וממשיכים למקום אחר. הוא נתן גם את מספר הרכב שבו נסעו השניים. במרחק 2 קילומטרים משם יש תחנת דלק נוספת בפקיעין, ושם הם מצאו שומר, עובד תחנת דלק. השודדים נכנסו, וכנראה הוא התנגד לדרישה לתת להם את הכסף שיש לו והם ירו למוות בג'יהאד פארס עלי, מהכפר פקיעין, איש כבן 55, שכל מה שהוא רצה זה לפרנס את משפחתו. רצחו אותו וגנבו את הכסף.
       
       אילו זה היה המקרה הראשון, ניחא, קורים דברים כאלה באזור הזה. אבל, אני רוצה להגיד שאזור הצפון, הגליל-העליון, הופך להיות ואפשר להכריז עליו כעל אזור מוכה רצח ושוד והפקרות, שאינם מטופלים על-ידי משטרת ישראל כראוי. אני רוצה להזכיר, שבשלוש השנים האחרונות היו מקרים של רצח מסוג זה בפסוטה, בכפר-סמיע, בבית-ג'ן, בפקיעין עוד לפני המקרה הזה, בסג'ור, בא-ראמי ובמכר. אני מדבר על מקרים שבהם נרצחו אנשים תוך כדי שוד. 
       
       אני רוצה להודיע כאן לפני ראש הממשלה, שעד עכשיו בכל המקרים האלה לא נתפס הרוצח ולא נעשה מה שצריך להיעשות כדי לשמור על הביטחון האישי של הציבור. הדבר הזה הופך להיות איום יומיומי, שעה-שעה ולילה-לילה על הציבור ביישובים האלה. יש מעין תחושה של הרמת ידיים של המשטרה ושל המערכת שאמורה ואמונה על ביטחון הציבור. אי-אפשר להשלים עם המצב הזה. אי-אפשר לחשוב שהמאבק על ביטחון הציבור בישראל הוא רק סיבה לבצע מלחמה נגד העם הפלסטיני. יש כאן מלחמה ברחובות, בכבישי הארץ, בתחנות הדלק, בבנקים, בתחנות ה"ספורטוטו" ובכל מקום. מישהו צריך לעשות סדר, לקחת את הדברים לידיים ולהגיד די, ולטפל בבעיה הזאת.
       
       אני חושב שיש חשיבות לכך שראש הממשלה נמצא כאן. אני פונה אליו ומבקש לקחת את המשימה הזאת עליו אישית. ביטחונם של האנשים, דמם של האנשים, חייהם של האנשים לא יכולים להיות הפקר בצורה הזאת. 
       
       אני רוצה להזכיר את מה שאמר מפקד משטרת עכו במקרה הזה - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לסיים.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       - - לתושבים שבאו אתו בדברים: אנחנו נטפל לא על-ידי כך שנציב יותר משמרות ויותר ניידות, נטפל יותר ונדאג יותר לביטחון, אלא אנחנו נדרוש מבעלי תחנות הדלק לסגור יותר מוקדם באזור הצפון. האם הבריחה הזאת מתאימה למדינה מתוקנת? אם רוצחים בשעה 04:00, צריך לסגור את תחנת הדלק בשעה 24:00, בחצות? אם מחר ירצחו בשעה 24:00, האם יסגרו בשעה 22:00? 
       
       את ההפקרות הזאת צריך לעצור. אני קורא לראש הממשלה לקחת את הדבר הזה לידיים. הממשלה לא תוכל לרחוץ את ידיה מהדם הזה, אם היא לא תנקוט את כל הצעדים הנחוצים כדי לעצור את הטרור האמיתי היומיומי הזה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. אני שם לב שבדיוק כשנגמר הזמן, אתם יוצרים את הדינמיקה של הנאום ואתם עוברים לשיאים. We are over the top. חמש דקות זה - - -
       
       חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה. גם לרשות אדוני חמש דקות. ישתדל אדוני לסיים בחמש דקות - לשמש דוגמה.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע”ם):
       
       אני כמעט בטוח שאעשה את זה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.
       

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע”ם):
       
       כבוד היושב-ראש, מכובדי ראש הממשלה, השרים, חברי חברי הכנסת, אינני מאלה שדוגלים בעונשי מינימום, כפי שאינני ממהר ושש ושמח על עונשים בכלל. בחברה מתוקנת יש רתיעה מהחוק ורתיעה מענישה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני שם לב שהוא מדבר לעניין?
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע”ם):


	כן.


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני יוצר פה תקדים מסוכן, שהוא מדבר לעניין.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע”ם):
       
       לפחות בתחילת דברי. אני מקווה שזו פתיחה נכונה. זה יוביל אותו גם לדברים שאולי הם קצת לא בדיוק העניין עצמו.
       
       כפי שאמרתי, בחברה מתוקנת מחנכים את הציבור ואת כלל האוכלוסייה שלא להגיע לשלב של עבירה, בוודאי לא לשלב של ענישה, ולא להחמרה בענישה ולקביעת עונשי מינימום כאילו כדי לתקן את המצב.
       
       אך לא רק זאת. בחברה מתוקנת, גם כאשר אין החוק קובע בכלל נורמה מחייבת, נרתעים אנשים הגונים ואנשים שהם שליחי ציבור מכניסה לשטח האפור הזה. אם הם נמצאים שם, ממהרים לצאת וממהרים לעבור אל אור השמש ואל אור היום ולא להישאר בחלקת הדמדומים, כפי שהם בוודאי עדיין, גם לפי החוק, ולא הגיעו לחושך המוחלט. 
       
       במה הדברים אמורים? אנחנו, כל הארץ, חיים בסערה ציבורית זה ימים לא מעטים, כאשר מדובר על שחיתות קשה לפי כל קנה-מידה. גם אם מדובר בשקל אחד שאדם נותן לרעהו, זה עדיין שוחד. זה דבר נורא, וזה דבר שצריך להיזהר ממנו כמו מאש. אלה אומרים לנו, שאכן היה מי שנתן והוא יועמד לדין וכבר יש כתב אישום, אבל לא בטוח שהיה מי שקיבל. מה זאת אומרת? נחזור לשכל הישר, למילונים. אם מישהו נתן, אז הוא קיבל. אי-אפשר לתת בלי שמישהו יקבל. הרי זו הלשון. לא מדובר על כך שמישהו זרק או שמישהו השליך כאילו ככה. לא, נתן. "נתן" זה לתת למישהו. אומנם לפי רזי החוק, יכול להיות שמבחינה חוקית, פורמלית, ימצאו השופטים ש"קיבל" חסר איזה רכיב מבחינת כוונת מנס ראה, או כוונה רעה, ולכן הוא לא כל כך עבר את העבירה, או היה מודע לכך שהוא עבר את העבירה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מנס ראה זה מחשבה פלילית.
       
עבד אלמלכ דהאמשה (רע”ם):
       
       מחשבה פלילית. בלשון תרגום זה מחשבה רעה. שנינו למדנו יחד באותה אוניברסיטה. אלה אותם מורים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נכון.
       
עבד אלמלכ דהאמשה (רע”ם):
       
       "ראוס" זה רע או משהו רע, ו"מנס" זה המחשבה. אבל, אני מסכים אתך שבלשוננו זה נקרא: מחשבה פלילית - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בעגה המשפטית.
       
עבד אלמלכ דהאמשה (רע”ם):
       
       - - אף כי המחשבה הפלילית היא קצת יותר נייטרלית והיא גם יותר כוללת, אם אינני טועה, מאשר מחשבה רעה בעבירה מסוימת.
       
       בכל אופן, אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה להרבות בדברים. אני יודע שהדברים קשים, ואני יודע שהדברים כואבים. אבל, אם כך הם פני הדברים, זה רק כיוון שהמציאות היא קשה יותר וכואבת יותר. אני יודע שיש אנשים שנתנו ממרצם ומזמנם, ועשו במשך שנים רבות למען הארץ הזאת ולמען העם הזה, גם אם המעשים האלה היו לפעמים הפוכים, לפעמים טובים, לפעמים רעים, לפעמים אני מסכים אתם ולפעמים אני מתקומם נגדם, אבל לכל דבר יש סוף. כנראה הגיע הזמן שגם לשטח הדמדומים הזה יושם קץ, ומי שאחראי למצב המסעיר את כולנו היום חייב לאזור אומץ בנפשו ולומר: די, אני שבעתי ממה שעשיתי ואני מוכן לעמוד בשטח האור, באור השמש, לצאת משטח הדמדומים ולשים קץ לחשדות ולדברים המסעירים. כך הם פני הדברים. כך זה ראוי להיות. הלוואי שאכן כך יהיה. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת דהאמשה. רבותי חברי הכנסת, נא לתפוס את מקומותיכם. אני רק רוצה להזכיר לכולכם, שההצבעה תיערך בסדר זה: מי שמצביע בעד הוא נגד החוק, נגד דין רציפות. מי שמצביע נגד, הוא בעד דין רציפות, כי אנחנו מצביעים על ההתנגדות. מי שבעד ההתנגדות הוא נגד החוק. מי שהוא נגד ההתנגדות הוא בעד החוק. 
       
       חבר הכנסת שמחון, אדוני יעלה וישיב. 

שלום שמחון (יו"ר ועדת הכלכלה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת היא שחשבתי שההתנגדות כאן באה רק לשם דיבור, אבל אחרי ששמעתי את חבר הכנסת דהאמשה, אני מבין שהוא ממש מתנגד. 
       
       מדינת ישראל מנהלת בשנים האחרונות מלחמה של ממש בתאונות הדרכים. החוק שמונח כאן לפנינו הוא חוק ראוי, והוא חלק מהמאבק הכולל של המדינה בתאונות הדרכים, ועל כן אני מבקש להסיר את ההתנגדות הזאת מסדר-היום. זו הצעת חוק של חבר הכנסת אופיר פינס-פז.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       תגיד שהממשלה בעד. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השאלה של עונשי מינימום היא שאלה באמת יסודית בחוכמת המשפט וביסודות המשפט. יחד עם זה, אני חושב שמקרה זה הוא יוצא דופן. 
       
שלום שמחון (יו"ר ועדת הכלכלה):
       
       המקרה הזה הוא אכן מקרה ראוי, ואני מבקש להודיע כאן שהממשלה תומכת בהחלת דין רציפות, ועל כן אני מבקש להתנגד להתנגדות. תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. רבותי חברי הכנסת, נא לשבת. 
       
       ובכן, אנחנו מצביעים, כמובן, מי בעד ההתנגדות ומי נגד, ואני מזכיר פעם נוספת – מי שבעד החוק הוא נגד ההתנגדות. נא להצביע. מי בעד? מי נגד? מי נמנע? 
       
       
הצבעה 
       							
בעד הודעת ועדת הכלכלה – 38
נגד -  6
נמנעים – 1
הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה 
(מס' 47) (הגדלת עונש המינימום בגרימת מוות בנהיגה רשלנית), התשס"ג-2002, נתקבלה. 

היו"ר ראובן ריבלין:

       אני קובע שדין הרציפות יוחל על חוקים אלו לפי בקשת ועדת הכלכלה של הכנסת. תודה רבה. 
       
       אני מברך את חבר הכנסת אופיר פינס על כך שהעביר עוד הצעת חוק בקריאה ראשונה בכנסת זו, והוא בלי כל ספק אחד המובילים. 
       

מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעה למזכיר הכנסת.
       
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת – 
       
       לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 137 והוראת שעה), התשס"ד-2004, והצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 10), התשס"ד-2004, שהחזירה ועדת הכספים. תודה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה למזכיר הכנסת. 
       

הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 69), התשס"ד-2004 
[מס' מ/46; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ט, עמ'  4510;  נספחות.]
(קריאה שנייה וקריאה שלישית) 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אנחנו עוברים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 69), התשס"ד-2004, קריאה שנייה וקריאה שלישית. יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת שאול יהלום. האם יש הסתייגויות  רבות, אדוני?
       
שאול יהלום (יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות):

        יש הסתייגויות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יש הסתייגויות. יהיה פה דיון על ההסתייגויות.  
       
שאול יהלום (יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 69), התשס"ד-2004. הצעת חוק זו היא הצעת חוק ממשלתית, והיא עוסקת בשיעור מענק הלידה הניתן בעבור הילד השני במשפחה. 
       
       חברי הכנסת, לפני כחצי  שנה תוקן חוק הביטוח הלאומי במסגרת חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל, ובמסגרת תיקון זה נקבע ששיעורי מענק הלידה הניתנים בעבור הילד השני ואילך יופחתו, משיעור 20% מהשכר הממוצע במשק, שהם כ-1,400 ש"ח, לשיעור 6% מהשכר הממוצע במשק בלבד, שהם כ-420  ש"ח. הצעת חוק זו באה למתן מעט את ההפחתה שנקבעה בשיעור המענק בעבור הילד השני בלבד, מוסיפה עליו משהו וקובעת, כי מענק הלידה יהיה בשיעור 9% מהשכר הממוצע במשק, שהם כ-630 ש"ח. מדובר בהגדלת המענק בכ-200 ש"ח בלבד – שמחת עניים, ומדינתנו בשלב זה ענייה – אבל גם סכום זה, של 200 ש"ח, הוא משמעותי למשפחות רבות. אי לכך, אני מבקש מחברי הכנסת להצביע בעד החוק. 
       
       אני רוצה לומר שרוב ההסתייגויות – שהן מה שנקרא בלשוננו הסלנגית הסתייגויות לדיבור – הן הסתייגויות תקציביות, דהיינו, הסתייגויות שבאות להיטיב ולהעלות את המענק, אבל, כפי שהתחייבתי למשרד האוצר, אם תתקבל אחת מההסתייגויות, החוק לא יתקבל, ויילקח בחזרה. לכן, אני קורא לכל חברי הכנסת להבין, שגם אם ההטבה קטנה, יש לתמוך בחוק ולדחות את כל ההסתייגויות שבאות להיטיב יותר אבל יש בהן כדי לחסל את החוק עצמו. תודה רבה
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. הסתייגות חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, יש חוקים שאנחנו רגילים לכנות אותם "חוקי העז". מכניסים עז, ואחר כך מוציאים אותה וכאילו רווח לנו. זה חוק חצי העז. קודם כול קיצצה הממשלה את קצבאות הילדים בצורה דרסטית, אכזרית, שפשוט הובילה לפעמים הרבה משפחות למדרון העוני והרעב. עכשיו רוצים לשוות לממשלה פנים יפות, ומתחשבות, ורגישות, אז חלק ממה שהוצאתם לפני כמה חודשים אתם רוצים להחזיר דרך החוק הזה. מובן שאף חבר כנסת שפוי לא יתנגד להוספת שקל אחד, על אחת כמה וכמה כמה להוספת 200 שקלים, אדוני השר שטרית, אבל אדוני ראש הממשלה, זה סוג של התעללות באנשים.
       
       היום הזדמן לי ולעמיתי חבר הכנסת טיבי להיות שותפים להפגנת עובדי הרשות המקומית בעראבה מול משרד האוצר. הרי יש תורנות בין עובדי הרשויות – אתמול היתה רשות אחרת, היום היו מחצור-הגלילית ומעראבה. מה תגידו לאנשים ש-11 חודשים לא קיבלו משכורת? אפשר לנאום, אפשר לדבר, אפשר להצטעצע במלים, אפשר לעשות פוזות שונות – אבל מה תגידו? ב-1 בחודש, בתחילת השבוע הבא, יש חג הקורבן אצל המוסלמים. מה תגידו לילדים שהולכים לחגוג? האם תגידו להם: 200 שקלים? זה עובר עכשיו, אבל האם אני יודע מתי זה ישולם? זו מסכת של התעללות שיטתית בשכבות החלשות, בעובדים.
       
       מילא שקראתם כל מיני קריאות גנאי למקבלי הקצבאות - לא רוצים לעבוד, לא צריך לקבל דמי אבטלה, צריך לקצץ בדמי אבטלה, צריך להקים משטרה של הקצבאות, משטרת קצבאות תרדוף את האנשים שמקבלים את הקצבאות – פה, ברשויות, מדובר על אנשים שעובדים, אדוני היושב-ראש. הם עובדים נאמנה ומנסים לשרת את הציבור. לא רק שהם מנסים לשרת את הציבור, אלא שהממשלה משחררת את עצמה מכל מיני מטלות כלפי האזרח, מכל מיני שירותים ברווחה ובחינוך, ומגלגלת אותן לפתחה של הרשות המקומית. הרשות המקומית אמורה לספק גם שירותים שהממשלה היתה אמונה עליהם. לא רק שלא מוסיפים להן תקציב כדי שיוכלו לעמוד במטלות החדשות, להיפך – לא נותנים משכורת לעובדים מסורים שנותנים את כל מרצם לעבודה בשירות הציבור, כאלה שהיום לא מקבלים משכורות זה חודשים רבים. 
       
       ראש מועצת חצור-הגלילית סיפר לי היום, שאנשי המועצה הדתית שם לא קיבלו משכורות כבר שמונה חודשים, העובדים לא קיבלו ארבעה חודשים; בעראבה 11 חודשים. מה זה? לאן יובילו אנשים את החרפה הזאת, שאתם מטילים עליהם, חרפת רעב? 
       
       יש כאלה שמנסים לספסר, יש כאילו קריצה כלפי הרשויות היהודיות ויש ניסיון לשחק במדיניות של הפרד ומשול, אבל, רבותי השרים, רבותי חברי הכנסת, לפת הלחם אין לאום, פת הלחם היא פת לחם לילד היהודי, לילד הערבי, לילד מהפריפריה, לילד מהמרכז, משכונות העוני – פת לחם היא פת לחם. כל ניסיון לספסר ולנהל מדיניות של הפרד ומשול לא יצליח לכם. 
       
       ביום ראשון לפני שבוע, כשהגענו, היו כאן, בירושלים, 10,000 עובדי הרשויות המקומיות מכל מגזרי האוכלוסייה, מכל רחבי הארץ, יהודים וערבים, דתיים וחילונים, מצביעי הליכוד, מצביעי העבודה, מצביעי חד"ש ומי שלא תרצו – כולם היו יחד, כי מדובר פה בפת הלחם, רבותי השרים. 
       
       אני אומר לכם, הממשלה הזאת תמשיך להתעמר בתושבים, באזרחים, ואחר כך תנופף להם ב-200 שקל תוספת לקצבת הביטוח הלאומי, ויגידו לכם שגם לחצי העז אנחנו מסרבים. אנחנו רוצים שהבית יהיה בית מרווח כמו בית של בני-אדם. 

       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כאמור, קשה להתנגד להצעת החוק הזאת, אבל היא פשוט סוג של ביזוי של האנשים, ביזוי כבודם, ביזוי חייהם וניסיון לייפות את הפנים המכוערות של הממשלה הזאת. תודה רבה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השאלה שמרחפת היא למה הממשלה הזאת והמדיניות הכלכלית-החברתית שלה מתאפיינות ברדיפת ילדים. השאלה היא, האם הוכרע שהילדים במדינת ישראל, בחברה הישראלית, הם רק נטל, או שהם נכס, והם ברכה, והם ערך מוסף של החברה הזאת. על-פי מה שאנחנו רואים, על-פי המדיניות הכלכלית של הקפיטליזם הבוטה שמאפיינת את המדיניות ואת התוכניות הכלכליות שעמדנו לפניהן בשנתיים האחרונות, אנחנו חשים שיש ניסיון לנהל מדיניות כלכלית בלתי אנושית בעליל, שבה עומדת השאלה של רווח מעל לשאלה של האנושיות ומעל לשאלה החברתית בכלל. היא כמעט מעלימה את השאלה החברתית. 
       
       הצעת החוק הזאת מחזירה 15% או 14% שהורידו מהמענק של הילד השני, אבל חסרים עוד 11% כדי שנגיע למצב הקשה שהיינו בו. אנחנו רואים שהילדים נפגעים לא רק מהפגיעה בקצבאות. הילדים נפגעים מזה שההורים שלהם מובטלים, והאבטלה גואה; הילדים נפגעים מהקיצוץ בחינוך, והקיצוץ בחינוך גואה; הילדים נפגעים פעם נוספת מהקיצוץ בבריאות, והקיצוץ בבריאות גואה. אנחנו מדברים על מצב בלתי נסבל, על התגרות, על פגיעה בקיומם של הילדים, של הדורות הבאים בחברה הישראלית, ועל היכולת לגדל את הדורות הבאים. 
       
       אני חושב שהממשלה הזאת צריכה להסתכל לציבור הילדים בעיניים, ציבור שכ-50% ממנו חיים מתחת לקו העוני בימים אלה בחברה הישראלית. אני יכול לעמוד ולספר כאן על מצב הילדים בכלל, אבל אני רוצה להתמקד במצב בחברה הערבית, שהפגיעה בה היא הקשה ביותר, העמוקה ביותר; לא רק בחברה הערבית בכלל, אלא בציבור הילדים הערבים. 
       
       כדי להמחיש מה ההשלכות של זה, אני רוצה לקחת כפר כמו נחף, מול כרמיאל – עד עכשיו פעל בכפר הזה סניף בנק מרכנתיל, ודרכו קיבלו התושבים את הקצבאות, ואת המשכורת, וניהלו את החיים שלהם. זה כפר של 10,000 תושבים, הוא לא יכול להצדיק סניף בנק? כל החיים של התושבים עוברים דרך הבנק הזה. הבנק הזה הגיע למסקנה שלא משתלם לו להשאיר את הסניף שלו בנחף, והוא עומד לסגור אותו בתחילת החודש הבא. למה? מכיוון שהוא לא מרוויח מספיק. לא שהוא מפסיד, חס וחלילה, אבל מכיוון שהקביעה היחידה בחברה הישראלית הופכת להיות הקביעה של הרווח ושל השיקול העסקי, ואין שום שיקול נוסף, מתחילת החודש הבא יצטרכו 10,000 התושבים של נחף לנסוע לראמה כדי לנהל את העניינים שלהם. הם יצטרכו לנסוע 7 ק"מ כדי לנהל את העסקים היומיומיים שלהם.
       
       משפחה של מובטל, שחיה מקצבת אבטלה ומקצבאות הילדים, שחיה מ-100-200 השקלים שהחוק הזה מדבר עליהם, תצטרך להוציא את 200 השקלים בנסיעות לראמה, בנסיעות לבנק ובהוצאות על חצי יום שהם יבלו עד שיטפלו בדבר הבסיסי ביותר, הקטן ביותר. 
       
       אני אומר את זה כדי להגיד שאי-אפשר להשלים עם מצב שבו הכלל היחיד שקובע במדינה ובחברה הוא כמה רווח מוסד כלכלי יכול לגרוף או לא לגרוף. אנחנו מדברים על מצב שבו מבשרים לנו גיאות כלכלית, הבורסה פורחת, הבורסה מבשרת טובות בשבוע שעבר, אבל מה המצב? 
       
       אנחנו מדברים על רשויות מקומיות: 95% מהרשויות המקומיות הערביות נמצאות בארבעת האשכולות התחתונים של הדירוג הכלכלי-החברתי על-פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה; 60% מהילדים הערבים היו בשנת 2003 מתחת לקו העוני; 44.7% מכלל המשפחות הערביות הן עניות. ההכנסה העצמית שהשלטון המקומי הערבי נשען עליה היא מגביית ארנונה, לא מתעשייה ולא ממסחר. המצב הזה אומר דורשני. אנחנו צריכים לשמוע הצעות אחרות, שמביאות בחשבון את העובדה שהדורות הבאים, הדורות שיגדלו בעוני הזה, לא יחסכו למדינה, אלא יעלו  למדינה יותר, אם לא יטופלו היום. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת מח'ול, תודה. חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, יש כאן ניסיון להטעות את הציבור ואת האזרחים על-ידי תוספת של כמה שקלים. כך אולי יחשבו אנשים שזה מיטיב – שהממשלה והתוכנית הכלכלית מיטיבות עם המשפחות בעניין הביטוח הלאומי ומענק הלידה. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       החוק הזה מיטיב או לא?
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
	זה צעד קטנטן, נקודת חול במדבר שכולו עושק וקיפוח של מגזרים ורבדים רחבים של החברה בישראל. 
       
       אני, למשל, אדוני ראש הממשלה, הייתי היום יחד עם חבר הכנסת ברכה בהפגנה של עובדי המועצה המקומית עראבה. 
       
       אני מעוניין שראש הממשלה יקשיב לי, אדוני היושב-ראש. לכן אני מנסה להתמהמה. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       אני מתאר לי שממלא-מקום ראש הממשלה וראש הממשלה לא מספרים עכשיו בדיחות. אם הם מדברים ביניהם, זה משהו רציני. תמתין כמה שניות.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       תודה רבה, אדוני היושב-ראש. 
       
       עובדי המועצה המקומית עראבה, כבוד ראש הממשלה, לא קיבלו משכורת זה 11 חודשים. לא חודש, לא חודשיים, לא שלושה חודשים, ומי שראה את הכתבה אתמול - - -
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       יש שלא קיבלו 16 חודשים.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה על העזרה, חבר הכנסת ליצמן.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       זה גם חמור.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       הם הלכו לעבודה?
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       והם ממשיכים לבוא לעבודה. הם יכולים לסגור את השירותים לכפר, לא לתת שירות לאנשים? זו גם הדוגמה החשובה. אומרים: לחם, עבודה. פה אנשים עובדים, אבל אין לחם. אין תמורה לעבודה. כמעט שנה הם לא מקבלים משכורת. אתמול היתה תוכנית דוקומנטרית מעולה בערוץ-10, של רינו צרור, והוא שאל את האנשים: איך אתם, רבותי, חיים? אנשים עם דיגניטי. 
       
       אדם נאלץ לומר מול המצלמות, אדוני ראש הממשלה: אני אוכל פעמיים אצל ההורים, והאשה, מדי כמה ימים, יוצאת לשדה ומביאה עולש וחוביזה; אני מתאר לעצמי שאתה יודע מה זה. זה לא עולה כסף, כי זה מהשדה, אלה צמחי בר אכילים. זה טעים פעם אחת בשנה, אבל כאשר זה הופך להיות אוכל כמעט יומיומי, אדוני ראש הממשלה, זה דבר כמעט בלתי אנושי. והוא מתלונן שהילדים מסרבים לאכול. קצה נפשם. זה בלתי אנושי.
       
       לכן הפגנו היום מול משרד האוצר, והזעקה שלהם היתה זעקה אותנטית, של אנשים שהולכים לעבודה, עובדים, תורמים לחברה, ואין תגמול. יש דבר שהוא בלתי צודק בעליל יותר מהדבר הזה? 
       
       חבר הכנסת סער, יושב-ראש הקואליציה, חושב שהנושא לא חשוב, ולכן ראש הממשלה לא צריך להקשיב לי, ולכן הוא מפריע כל הזמן. אני מבקש ממך, חבר הכנסת גדעון סער, לאפשר לי להעלות את הדברים בפני ראש הממשלה ולהמשיך. אולי תקשיב פעם אחת לסבל של אנשים שלא קיבלו משכורת במשך שנה שלמה.
       
       ירדה כתבת של ערוץ-2 למשרד האוצר, וחזרה אמרה: פקידי האוצר אומרים שאתם, במגזר הערבי, ממנים קרובי משפחה ולא גובים ארנונה. סליחה, בקריית-מלאכי אלה ערבים? בחצור-הגלילית הם ערבים? אולי גם שם ממנים קרובי משפחה. 
       
       אני לא אומר שהשלטון המקומי מתנהל בצורה הטובה ביותר שיש בעולם, אבל כאשר יש מדיניות מכוונת, סיסטמתית, של פגיעה בשלטון המקומי באשר הוא, כאשר 90% מהרשויות המקומיות הערביות נמצאות בארבעת האשכולות הנמוכים ביותר, וכאשר 20 מתוך 20 יישובים מוכי אבטלה ודורשי עבודה הם ערבים, הכתובת היא על הקיר. תודה רבה.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה. חבר הכנסת עזמי בשארה. חמש דקות לנמק את ההסתייגות שלך.
       
שאול יהלום (יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות):
       
       כמה דקות יש, אדוני היושב-ראש?
       
היו"ר נסים דהן:
       
       יש מספיק זמן אם תרצה לשתות.
       
השר מאיר שטרית:
       
       חמש הסתייגויות.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       לא, היו שלוש, אז עוד יש עוד שתיים.

היו"ר נסים דהן:
       
       בבקשה, אדוני. עשר דקות.
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זו הצעת חוק שאם אתה מתנגד לה, אומרים לך שאתה נגד העלאת מענק ילודה. אי-אפשר להתנגד לה. אבל זה בעצם הורדה מ-29%. הורדתם את מענק הלידה מ-20% מהשכר הממוצע ל-9%. הבאתם את זה בצורה של העלאה מ-6% ל-9% - הורדתם מ-29%. 
       
       בתקופה שאידיאולוגית כבר יש מפלגות בישראל שמעזות לדבר על כך שהחברה לא סובלת משפחות מרובות ילדים, ברוכות ילדים בהגדרה - כך זה נקרא פעם, פעם זה היה דבר מבורך. על כל פנים, כנראה יש פוסט-ציונות.
       
השר מאיר שטרית:
       
       אצלנו זה עדיין מבורך.
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       דווקא הימין מבצע פוסט-ציונות. משפחות ברוכות ילדים זו כבר בעיה, ויש שרים שמדברים על זה בפומבי, לפחות שני שרים דיברו על זה בפומבי. פעם לא היה אפשר לדבר על זה, בכלל לא היו מעזים לדבר על זה. פעם דיברו על כלכלה, על צמיחה, על בנייה וכן הלאה, עכשיו מדברים על משפחות מרובות ילדים כעל בעיה.
       
       על כל פנים, ודאי שהגשנו הסתייגות. בגלל המצב הכלכלי הקשה, אדוני השר, צריך להוריד מ-20% ל-16%, אבל לא ל-9%. זאת ההסתייגות שלנו, ואני מציע שתצביעו בעדה.
       
       אנחנו עדים בתקופה האחרונה לסדרת הצעות חוק פרטיות של חברי הכנסת, הפעם האחרונה, נדמה לי, היתה של חבר הכנסת עסאם מח'ול. הגשנו הצעת חוק בעניין ייעוד הכספים לחינוך במועצות המקומיות. חבר הכנסת מח'ול הציע למשפחתונים, וראיתי עכשיו - למכבי-האש. אתם מבינים מה קורה פה בכנסת? יש תעשיית הצעות חוק המציעות להפנות את הכספים של המועצות המקומיות ישר לייעודם. כלומר, לאט-לאט לייתר את תפקידה של המועצה המקומית. אני מציע לכם שתזרקו את המפתחות של המועצות המקומיות.
       
       דבר ראשון, אלה אזרחים שעובדים, האנשים האלה מספקים שירותים לאנשים ולא מקבלים משכורות. יש דפקט, יש ליקוי מבני במצב הקיים, או שמבטלים את המועצות המקומיות ומתחילים להעביר תקציבים ישר לכבאות, למשפחתונים, לרווחה, לחינוך ולמשכורות, וגמרנו, נסגור את המועצות המקומיות. בשביל מה מועצות מקומיות? לכאן זה הולך.
       
       האם אנחנו עומדים בפני מהפכה חוקתית, ולאט-לאט נייתר את תפקידה של המועצה המקומית? הרי אי-אפשר שממשלת ישראל תרשה שזה מה שיקרה לאלפי אנשים. זה לא שייך אם הם ערבים או יהודים. במצב הזה ישראל אינם ערבים זה לזה, אלא ישראל ערבים זה לזה - כלומר, במצב היום במדינת ישראל, כולם במקרה הזה ערבים, בלי משכורות במועצות המקומיות, וממשלת ישראל לא יכולה לעמוד מנגד ולראות איך אנשים, במשך 11 חודשים, לא מקבלים משכורת. היא תצטרך לשלם את זה.
       
       אני רואה דווקא מהצד של הליכוד הצעות חוק פרטיות, להעביר למכבי האש כסף, לא דרך המועצות, כי המינוס בבנק, האוברדרפט בבנק ישאב את זה, אז צריך לשלוח את זה ישר למכבי האש; עוד מעט גם למים, אנשים לא יכולים להיות צמאים, ולמשכורות - ישלמו את המשכורות.
       
שאול יהלום (יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות):
       
       ראית פעם כיבוי אש בלי מים?
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       נכון. אני מכיר ראשי מועצות מקומיות שסיפרו לי שאם תפרוץ שרפה ויטלפנו למכבי האש ויבקשו לבוא מייד, יגידו: לא שילמתם. תאר לך מצב כזה. 
       
       זה כמובן יוצא מן הכלל. הכלל הוא אלפי עובדים שעובדים 11 חודשים ולא מקבלים משכורת, ואנחנו לפני החג, וזה מצב בלתי נסבל. 
       
       אני מציע, אדוני היושב-ראש, שייערך דיון בממשלה. הרי הם יושבים כל יום ראשון, ושום דבר לא קורה בתהליך המדיני, משעמם לגמרי. שום דבר לא קורה. כל עוד ראש הממשלה יושב גם לא יקרה כלום מבחינת יוזמות. אין שום דבר שקורה. ביום ראשון אתם יושבים, תקיימו ישיבה מיוחדת על המשבר של המועצות המקומיות, ותדונו בה, איך תשלמו לאנשים האלה משכורות. הרי בפוליטיקה לא קורה כלום, ובעניינים המדיניים לא קורה כלום. תודה רבה, אדוני.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אם הם ישבו יהיה כסף?

היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה; ג'מאל זחאלקה לא נמצא. חבר הכנסת ואסל טאהא. חבר הכנסת ואסל טאהא, יש לך כאן שתי הסתייגויות. עשר דקות עומדות לרשותך.
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הקיצוצים בתקציב המדינה פגעו קשות בשכבות החלשות, פגעו קשות במשפחות ברוכות הילדים, ולהן מתייחסת הצעת החוק שמונחת לפנינו, שבאה למתן את הפער שנוצר כתוצאה מהקיצוץ הזה ולהראות שבאמת יש בממשלה הזאת מי שדואג למשפחות העניות, שסובלות קשה עקב הקיצוצים שהזכרתי.
       
       המובטלים הולכים ומתרבים במדינה. לא רק שהם מובטלים, אלא הם מפרנסים מספר גדול של ילדים – בנים ובנות, ולכל ילד יש הדרישות שלו, יש החיים שלו, ואין ממה לפרנס אותו. אין מקומות עבודה, פגעו במענקים שנותן הביטוח הלאומי, והם נותרו בלי  מטרייה חברתית שתשמור עליהם. 
       
       נוסף על כל המגזרים שנפגעו, גם הרשויות המקומיות סובלות ממצב קשה. רק הבוקר הזדהינו עם מועצת עראבה, שהפגינה מול משרד האוצר. זה חודשים רבים המועצה לא שילמה משכורות. לא רק עראבה -  אלא כל הרשויות המקומיות, ערביות ויהודיות. במקרה זה אפשר לומר שנוצר שוויון בין הרשויות הערביות ליהודיות.
       
        לכן, הדאגה הראשונה צריכה להיות לשכבות האלה – לעובדים, לפקידים, למובטלים, לקשישים, לכל אלה שנפגעו. לכאורה רואים בהצעת החוק הזאת,  שמעלים מ-6% ל-9%, אבל בעצם אנחנו יודעים שיש הורדה דרסטית במענקי הלידה של המשפחות ברוכות הילדים. אנחנו מציעים, והצענו בהסתייגות שלנו, שזה יעמוד על 19% ולא על 9%. לשמור על שתי ספרות לפחות, כדי לאפשר למשפחות עניות אלה למצוא פרנסה, ולו קטנה, לעזור להן.
       
       אדוני היושב-ראש, המצב במשק מאוד קשה. חוק זה לא יעזור, אף שאי-אפשר להתנגד לו. אי-אפשר למנוע 200 שקל  מילד שני במשפחה ברוכת ילדים. אבל נניח שהאב גם מובטל, ואני יודע על הרבה מקרים שהאב מובטל, והיום יש תוכנית גם בלשכת התעסוקה, בתמ"ת, לסגור לשכות, לאחד לשכות ולאלץ מובטלים לעבוד ולהחליף קווי אוטובוסים כדי להגיע ללשכת התעסוקה ולהירשם. 200 השקל שמציעים לא יספיקו לכרטיסי הנסיעה באוטובוסים; לא יספיקו לפרנס ולתת אפשרות למשפחה כזאת לסגור פער  אפילו קטן בהוצאות המחיה שלהם.
       
       לכן, אני חוזר ומדגיש, אנחנו מציעים, אדוני היושב-ראש ואדוני שר האוצר, שנשמור על שתי ספרות. במקום להעלות מ-6% ל-9%, להעלות את זה ולשמור על 19%. אנחנו מבקשים להצביע על ההסתייגות הזאת.

היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת שאול יהלום, יושב-ראש הוועדה, מבקש להגיב על ההסתייגויות. מייד אחר כך – הצבעה. 
       
       
שאול יהלום (יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות):

       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תחילה אני רוצה לומר תודה לסגל הוועדה, בראשות המנהלת וילמה מאור, ולסגל המשפטי בראשות עורכת-הדין ג'ודי וסרמן. תודה רבה על המאמץ בסיכום החוק.
       
       אני רוצה לומר לכל חברי באופוזיציה, אנא, הורידו את ההסתייגויות. זה לא משנה שהתחלנו בנקודת מוצא קשה של 9%, אבל החוק הזה הוא עלייה ב-200 שקל לכל ילד שני. לכן זו לא חוכמה להצביע נגד. אני מבקש מכולם להצביע בעד, ואת האנרגיה האופוזיציונית להקדיש לחוקים שיהיו לרעת הציבור, ולא לחוק שהוא לטובת הציבור. מה גם שהאוצר אמר, והשר שטרית, השר במשרד האוצר, יושב כאן והוא בוודאי יהיה נאמן לדברי משרד האוצר, שאם תתקבל הסתייגות מיטיבה, הסתייגות תקציבית, החוק יבוטל ויילקח בחזרה. אני מבקש מכולם לבטל את ההסתייגויות ולהצביע בעד החוק.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת יהלום. אני פונה למסתייגים לשם החוק. חבר הכנסת מוחמד ברכה, אתה מסיר את ההסתייגות?
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       כן, אדוני.
       
היו"ר נסים דהן:
       
        את כל ההסתייגויות? 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       כן.

היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת עסאם מח'ול, אתה מסיר את כל ההסתייגויות?


עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       כן.

היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת אחמד טיבי אינו נוכח. אין מצביעים על הסתייגותו. חבר הכנסת מאיר פרוש אינו נוכח. לא נצביע על ההסתייגות שלו. אם כן, אנחנו מצביעים על שם החוק. חוץ מחבר הכנסת אחמד טיבי שלא נמצא, שאר המסתייגים הסירו את כל ההסתייגויות שלהם.
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אני לא מסיר את ההסתייגות שלי  על 19%.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       אם כן, כשנגיע לשם נצביע. 
       
       שם החוק - מי בעד? מי נגד?

הצבעה מס' 6
       
בעד שם החוק – 38
נגד – אין
נמנעים – 1
שם החוק נתקבל.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       38 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד. שם החוק, כנוסח הוועדה, נתקבל.
       
       לסעיף 1 הסתייגות לחבר הכנסת בשארה. אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגותו של חבר הכנסת עזמי בשארה לסעיף 1. נא להצביע.
       

הצבעה מס' 7
       
בעד ההסתייגות – 9
נגד – 29
נמנעים – 1
ההסתייגות של חברי הכנסת עזמי בשארה, ג'מאל זחאלקה וואסל טאהא לסעיף 1 לא נתקבלה.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       בעד - 9, נגד - 30, עם קולו של היושב-ראש, נמנע אחד. ההסתייגות לא נתקבלה. 
       
       אנו עוברים להצבעה על ההסתייגות השנייה לסעיף 1, של חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול, אחמד טיבי וטלב אלסאנע. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
        היא ירדה.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       ההסתייגות ירדה. 
       
       אנחנו מצביעים על סעיף 1 כנוסח הוועדה. נא להצביע.
       
הצבעה מס' 8

בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה - 39
נגד – אין
נמנעים – 1
סעיף 1, כהצעת הוועדה, התקבל.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       40 בעד, עם קולו של היושב-ראש, אין נגד, נמנע אחד. סעיף 1, כנוסח הוועדה, נתקבל.
       
       
       לסעיף 2 כנוסח הוועדה יש הסתייגות לחבר הכנסת בשארה. חבר הכנסת בשארה הוריד. חבר הכנסת זחאלקה הוריד וחבר הכנסת ואסל טאהא הוריד. 
       
       אם כן, נצביע על סעיף 2 כנוסח הוועדה.
       
הצבעה מס'  9

בעד סעיף 2 – 40
נגד - אין
נמנעים – אין
סעיף 2 נתקבל.

היו"ר נסים דהן:
       
       נוסיף את קולו של היושב-ראש. 41 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים. סעיף 2, כנוסח הוועדה, נתקבל בקריאה שנייה.

	אנחנו עוברים לקריאה שלישית אחרי שלא נתקבלה שום הסתייגות.


הצבעה מס' 10

בעד החוק – 40
אין – נגד
נמנעים – אין
חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 69), התשס"ד-2004, נתקבל.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       בעד - 40, בצירוף קולו של היושב-ראש – 41, אין מתנגדים ואין נמנעים. החוק נתקבל בקריאה שלישית. 
       
       חבר הכנסת יהלום, אתה בירכת, יצאת ידי חובה. תודה רבה. 
       


הצעת חוק האחריות לפיצוי נזקי זיהום בשמן, התשס"ד-2004
[מס' 2938; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ג, עמ'  3221; כרך 188, עמ' 4433; נספחות.]
(קריאה שנייה וקריאה שלישית) 

היו"ר נסים דהן:
       
       אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק האחריות לפיצוי נזקי זיהום בשמן, התשס"ד-2004, קריאה שנייה וקריאה שלישית. יציג את החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה. בבקשה, חבר הכנסת שלום שמחון. 

שלום שמחון (יו"ר ועדת הכלכלה):
       
       קיבלתי הערה של יושב-ראש הכנסת שאני מדבר מעט מעל הדוכן - לא מעט פעמים, מעט זמן. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       אתה מעביר חוקים, גם זה משהו. 

קריאה:
       
       - - -

שלום שמחון (יו"ר ועדת הכלכלה):
       
       אין הסתייגויות להצעת חוק האחריות לפיצוי נזקי זיהום בשמן, התשס"ד-2004. 
       
       הצעת החוק המונחת היום לפניכם התקבלה בקריאה ראשונה בכנסת החמש-עשרה, ב-7 במאי 2001. הכנסת השש-עשרה החליטה להחיל עליה דין רציפות בהתאם לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג-1993.
       
       ועדת הכלכלה, הן בכנסת החמש-עשרה, בראשות היושב-ראש דאז אברהם פורז, הן בראשותי, הקדישה להצעת חוק זו כמה ישיבות, ולא בכדי. מדובר בהצעת חוק חשובה ביותר, כפי שאפרט להלן, ודיוניה של ועדת הכלכלה הביאו לשינויים מפליגים בנוסח המונח היום לפניכם לעומת הנוסח שהכינה הממשלה לקריאה ראשונה, ואיני יכול שלא להתברך בעבודה הרצינית שנעשתה בכנסת בכל הקשור לחוק זה.
       
       מטרת החוק המוצע היא לאפשר למדינת ישראל להצטרף כחברה לשתי אמנות בין-לאומיות: האמנה הבין-לאומית בדבר אחריות אזרחית לנזקי זיהום בשמן והאמנה הבין-לאומית בדבר הקמת קרן בין-לאומית לפיצוי על נזקי זיהום בשמן. ההצטרפות לאמנות אלה תתאפשר רק לאחר שמדינת ישראל תאשררן, ולאחר שתסדיר במשפטה הפנימי את ההסדרים הכלולים באמנות האמורות, ודבר זה ייעשה עם קבלת הצעת חוק זו. 
       
       קבלת החוק המוצע תאפשר למדינת ישראל להשתתף במערך הבין-לאומי להתמודדות עם המקרים הקשים שבהם מכלית נפט, מזוט או שמן עמיד אחר גורמת נזק של זיהום הים והחופים בשמן עמיד, ויש לזכור שנזק כזה, אם הוא קורה, הוא בסדר-גודל של מיליוני דולרים. 
       
       האמנות הבין-לאומיות, שנערכו על-ידי ארגון הספנות הבין-לאומי, שישראל חברה בו, מבטיחות כי במקרה של נזק זיהום שנגרם בשל פליטה או שפיכה של שמן עמיד יהיה מנגנון יעיל וזמין לפיצוי, בחלוקת האחריות לפיצוי בין שני הגורמים הנהנים מהובלה ימית של שמן עמיד – בעלי מכליות השמן ויבואני השמן. 
       
       לעניין מהותו של ההסדר המוצע בהצעת החוק - החוק המוצע קובע חבות מוחלטת בנזיקין של בעל כלי שיט אשר נבנה או הותאם להוביל שמן כמטען בצובר, דהיינו בעל כלי השיט יהיה אחראי לנזק הזיהום, ללא כל צורך להוכיח את אשמתו. חריגים לחבות זו יהיו מקרים שבהם נזק הזיהום נגרם עקב פעילות מלחמתית וכדומה, בשל תופעת טבע חריגה או על-ידי צד שלישי שהתכוון לגרום נזק.
       
       לאחר שנגרם נזק הזיהום רשאי בעל כלי השיט, או המבטח שלו, להגביל את חבותו בדרך של הפקדת סכום כסף בגובה מסוים, אשר מחושב לפי הקבוע בתוספת לחוק, באופן שבית-המשפט יורה לו. סכום ההגבלה, שיהיה הסכום המקסימלי שאפשר לתבוע ממנו, הוא בגובה הביטוח שעל בעל כלי השיט לעשות לפי הוראות האמנה, שאומצו בחוק המוצע. 
       
       במאמר מוסגר נזכיר כי בעל כלי השיט לא יוכל להגביל את חבותו, כאמור, אם הנזק נגרם בשל מעשה או מחדל שלו בכוונה לגרום לנזק האמור - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, שכנעת את הבית. 

שלום שמחון (יו"ר ועדת הכלכלה):
       
       אבל כדאי שתדע על מה אתה מצביע - זה ייקח עוד שלוש דקות. שמע, בוועדת הכלכלה התאמצו מאוד לעשות את העבודה. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       יש פה דברי הסבר. 

נסים זאב (ש"ס):
       
       - - -

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -

שלום שמחון (יו"ר ועדת הכלכלה):
       
       אין בעיה, אני אעמוד בזה. - - - אם הנזק נגרם כתוצאה ממעשה או ממחדל שלו בכוונה לגרום לנזק האמור, או בקלות דעת וביודעו כי המעשה או המחדל יגרום, קרוב לוודאי, להתרחשות הנזק.
       
       מרגע הפקדת הכסף בבית-המשפט יוקפאו כל ההליכים נגד בעל כלי השיט והמבטח, ומשאישר בית-המשפט את הגבלת האחריות, יבוטלו העיקולים, העיכובים והערבויות שהוטלו על רכושו של בעל כלי השיט. נציין כאן כי במסגרת תיקוני הוועדה להצעת החוק נקבע כי גם מבטח יוכל להקים קרן הגבלה, ולא רק בעל כלי השיט, וכן כי המבטח יהיה זכאי להגנות משפטיות כמפורט בהצעה. החוק המוצע קובע הסדרים לחלוקת הסכום שהופקד בבית-המשפט בין הניזוקים השונים. 
       
       נדבך נוסף בחוק המוצע הוא מתן מעמד בישראל לקרן הבין-לאומית לפיצויים בשל נזקי זיהום בשמן. 
הקרן הבין-לאומית הוקמה כדי להתמודד עם מצבים שבהם אין בסכום שהופקד בבית-המשפט על-ידי המזיק, בהתאם להוראות האמנה, כדי לכסות את מלוא הנזק שנגרם, ועם מצבים שבהם המזיק פטור מאחריות לפי האמנה. במקרים כאלה תפצה הקרן את הניזוקים עד סכום מסוים. לפי החוק המוצע תצורף הקרן הבין-לאומית כצד לכל הליך שיתנהל בבית-משפט בעניין החוק, ולבית-המשפט תהיה סמכות לחלק את כספי הפיצויים שהקרן הבין-לאומית תשלם לפי אמנת הקרן. החוק המוצע מטיל על יבואני שמן לשלם היטל השתתפות בקרן הבין-לאומית, וקובע מנגנון לחישוב גובה ההיטל. 
       
       כפי שכבר ציינתי, החוק המוצע מטיל על בעל כלי שיט המוביל כמות מסוימת של שמן ומעלה חובת ביטוח, גם זאת בהתאם להוראות האמנה. החוק המוצע מסמיך את מנהל מינהל הספנות והנמלים במשרד התחבורה להעניק לבעל כלי שיט ישראלי "תעודת אישור", שתאשר כי לכלי השיט פוליסת ביטוח בתוקף. על בעל כלי השיט תהיה חובה לשאת את תעודת האישור בכלי השיט. 
       
       במסגרת העיבוד מחדש של הצעת החוק בוועדת הכלכלה הוספו לה הוראות למקרה שמדינת ישראל אינה הנפגעת היחידה מנזק הזיהום, אלא נגרם נזק בכמה מדינות בשל אותו אירוע. לעניין זה קובע החוק המוצע, כי אם הוקמה קרן הגבלה במדינה אחרת, לא תהיה עילת תביעה נגד בעל כלי השיט בישראל, ואם הוקמה קרן הגבלה בישראל – יכבד בית-המשפט בארץ פסקי-דין שניתנו במדינות זרות ויתחשב בהם בעת חלוקת כספי קרן ההגבלה.
       
       במסגרת הכנת ההצעה בוועדה לקריאה השנייה ולקריאה השלישית תיקנה הוועדה הוראות רבות ואף הוסיפה נושאים נוספים, ואזכיר רק חלק מהם. נקבעה הוראה עונשית לגבי בעל כלי שיט המשיט כלי שיט ללא תעודת ביטוח, ונקבעו הוראות בעניין עבירה נמשכת ובעניין ביצוע עבירה בידי תאגיד. כמו כן נקבעה הוראה שלפיה, בחישוב כמות השמן שמייבא יבואן לישראל לצורך קביעת סכום התשלום החל עליו כלפי הקרן הבין-לאומית, תובא בחשבון כל כמות השמן שיובאה, גם באמצעות חברה-בת, חברה מסונפת או חברה הקשורה לאותו יבואן. 
       
       בטרם אסיים את דברי, אני רוצה לציין לשבח מיוחד שתי עובדות מדינה מסורות, שהשקיעו מאמץ בלתי רגיל לשפר את הצעת החוק ולגבשה בדרך ראויה יותר. האחת היא עורכת-הדין נגה ענתבי מהלשכה המשפטית בכנסת, שכפי שהובא לידיעתי, מאז ירדה ממשרד המשפטים לכנסת היא תרמה תרומה משמעותית להליכי החקיקה כאן, והשנייה היא עורכת-הדין רננה שחר מהלשכה המשפטית - - -

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אמרת שהיא ירדה ממשרד המשפטים לכנסת – לכנסת עולים, אדוני.

שלום שמחון (יו"ר ועדת הכלכלה):
       
       אתה רואה, יש פה מקרה אחר. והשנייה היא עורכת-הדין רננה שחר מהלשכה המשפטית של משרד התחבורה, שנאלצה להגיע מחיפה לישיבות רבות כדי לעזור לוועדה להוציא מתחת ידה חוק משופר, ועשתה זאת בחריצות, ביעילות ותוך הפגנת ידע רב בנושא. בהזדמנות זו אני שמח לאחל לה, כמובן, מזל טוב על הלידה - אני מדבר על רננה שחר - וכן ברצוני לברך את מי שהיה מתמחה בלשכה המשפטית של הכנסת בחלק מהתקופה שבה עסקה הוועדה בהכנת חוק זה, עורך-הדין ישראל בלושטיין. 
       
       להצעת חוק זו לא הוגשו הסתייגויות. אני רוצה כמובן לברך גם את היועצת המשפטית של הוועדה, אתי בנדלר, את מנהלת הוועדה לאה ורון, וכמובן את חברי הוועדה. 
       
       לא מעט מבקרים את הכנסת על כך שהיא לא עובדת מספיק, שהיא עוסקת בנושאים שוליים – כאן היה נושא מורכב מאוד, שהיו שותפים לו כל הגורמים בהכנת הצעת חוק מאוד מורכבת, ועל כן אני מבקש מהכנסת לתמוך בהצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית. תודה.

היו"ר נסים דהן:
       
       ידידי חברי הכנסת, לא הוגשו הסתייגויות להצעת החוק. היות שכך, על שם החוק, סעיף 1 עד סעיף 41 - כולל שלוש תוספות: ראשונה, שנייה ושלישית – תיערך הצבעה בקריאה שנייה. ההצבעה החלה.
       


הצבעה מס' 10
       
בעד סעיפים 1-41  – 18
נגד – אין
נמנעים – אין 
סעיפים 1-41 נתקבלו. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       בעד - 18, נגד - אין, נמנעים - אין, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה. 
       
       אנחנו עוברים לקריאה שלישית. הצבעה בקריאה שלישית על חוק האחריות לפיצוי נזקי זיהום בשמן - מי בעד, מי נגד. 
       
הצבעה מס' 11
       
בעד החוק - 19
נגד – אין
נמנעים – אין 
חוק האחריות לפיצוי נזקי זיהום בשמן, התשס"ד-2004, נתקבל. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       19 בעד, נגד - אין, נמנעים - אין, הצעת החוק התקבלה בקריאה שלישית. תודה לכל אלה שעסקו בחוק. 


הצעת חוק המרכז להנצחת זכרו של יצחק רבין (תיקון), התשס"ד-2004;
הצעת חוק המרכז להנצחת זכרו של מנחם בגין (תיקון), התשס"ד-2004 
[מס' מ/46; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ט, עמ' 4690;  נספחות.]
(קריאה שנייה וקריאה שלישית) 

       
היו"ר נסים דהן:
       
       אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק המרכז להנצחת זכרו של יצחק רבין (תיקון), קריאה שנייה וקריאה שלישית. יציג את החוק, יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות, חבר הכנסת אילן שלגי, בבקשה. 
       
אילן שלגי (יו"ר ועדת החינוך והתרבות):
       
       אני מתכוון להציג את שניהם יחד, אדוני. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       כן, אבל ההצבעה תהיה על כל חוק בנפרד. יש עוד חוק מייד אחריו, הצעת חוק להנצחת זכרו של מנחם בגין, גם אותה יציג יושב-ראש ועדת החינוך. ההצבעה תהיה מייד אחר כך. 
       
אילן שלגי (יו"ר ועדת החינוך והתרבות):
       
       אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעות החוק. האחת, להנצחת זכרו של יצחק רבין (תיקון), התשס"ד-2004, וביחד עמה, הצעת חוק המרכז להנצחת זכרו של מנחם בגין (תיקון), התשס"ד-2004. 
       
       הצעות חוק אלה, שיזמה הממשלה, עברו בקריאה ראשונה ביום א' באב התשס"ג, 30 ביולי 2003, והועברו לוועדת החינוך והתרבות לשם הכנתן לקריאה שנייה ולקריאה שלישית. 
       
       הצעת חוק אלה מתקנות את סעיף 18(א), אשר נוסחו זהה בשני החוקים האמורים, בכך שהן משמיטות את הדרישה, הקיימת כיום בחוקים אלה, שלראש המרכזים שהוקמו לפיהם ימונה אדם שהוא בעל מעמד בשדה ההשכלה הגבוהה. 
       
       תפקידיו של ראש המרכז, כפי שהותוו בחוקים האמורים, הם לנהל את המרכז, ליישם את החלטות הוועד המנהל ולדווח לו על פעילות המרכז. התפקיד מחייב כישורים ניהוליים ומעורבות בנושאים פיננסיים, ואין נחיצות לצורך ביצוע התפקיד במעמד בשדה ההשכלה הגבוהה. 
       
       יצוין שהשינוי לא יפגע בפעילות המחקרית של המרכזים, מאחר שבסעיפי החוקים הנוגעים לוועדה המדעית המצויה בכל מרכז, נדרש שחבריה יהיו בעלי מעמד בתחומי המחקר וההוראה במוסדות מוכרים בארץ וחברי האקדמיה הלאומית למדעים. הוועדה המדעית האמורה מאשרת תוכניות המוגשות לה על-ידי ראש המרכז, ומייעצת לו בכל עניין הנוגע לפעילות אקדמית. 
       
       מאחר שהדרישה מקשה את איתורם של מועמדים מתאימים לתפקיד, ובהשמטתה לא תהיה משום פגיעה בפעילות המחקרית המתנהלת במרכזים, אני מבקש מחברי הבית לאשר כל אחת משתי הצעות החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, כפי שהוכנו על-ידי הוועדה. תודה רבה. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה. אין הסתייגויות ואנחנו עוברים להצבעה, כמו שאמרתי, על כל חוק בנפרד. 
       
       הצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק המרכז להנצחת זכרו של יצחק רבין - רבותי, מי בעד, מי נגד. קריאה שנייה. ההצבעה החלה. 
       
הצבעה מס' 12
       
בעד סעיף 1 –  13
נגד – אין
נמנעים – אין
סעיף 1 נתקבל.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       13 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה. 
       
       עוברים מייד לקריאה שלישית - מי בעד, מי נגד. 
       
הצבעה מס'  13
       
בעד החוק – 13
 נגד – אין
נמנעים – 1
חוק המרכז להנצחת זכרו של יצחק רבין (תיקון), התשס"ד-2004, נתקבל. 
       

היו"ר נסים דהן:
       
       13 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד. הצעת החוק התקבלה בקריאה שלישית. תודה לכל אלה שעסקו בחוק. 

       אנחנו עוברים להצעת החוק האחרונה בסדר-היום: הצעת החוק להנצחת זכרו של מנחם בגין - קריאה שנייה. מי בעד, מי נגד? 

הצבעה מס' 14
       
בעד סעיף 1 –  14
נגד – אין
נמנעים – 1
סעיף 1 נתקבל. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       14 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד, הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה. 
       
       אנחנו עוברים לקריאה שלישית. 
       
הצבעה מס' 15
       
בעד החוק – 14
נגד – אין
נמנעים – 1
חוק המרכז להנצחת זכרו של מנחם בגין (תיקון), התשס"ד-2004, נתקבל. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       14 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד, הצעת החוק התקבלה בקריאה שלישית. 
       
       בזה, ידידי היקרים, חברי הכנסת, תם סדר-היום. הישיבה הבאה - מחר, יום רביעי, ד' בשבט התשס"ד - - - 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       יום שלישי מחר. 

היו"ר נסים דהן:
       
       מחר, יום שלישי, ד' בשבט התשס"ד, 27 בינואר 2004, בשעה 16:00. ישיבה זו נעולה, תודה רבה. 
       
       הישיבה ננעלה בשעה 19:36.
     
עמוד 105 מתוך 105

