﻿    תוכן עניינים
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	5
       מזכיר הכנסת אריה האן:	5
       נאומים בני דקה	5
       אילן שלגי (שינוי):	6
       אברהם בורג (העבודה-מימד):	6
       יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):	7
       אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	7
       גילה פינקלשטיין (מפד"ל):	7
       אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	8
       אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	8
       משה גפני (יהדות התורה):	9
       יעקב מרגי (ש"ס):	9
       יגאל יאסינוב (שינוי):	10
       מל פולישוק-בלוך (שינוי):	10
       יצחק הרצוג (העבודה-מימד):	11
       משה כחלון (הליכוד):	11
       ישראל אייכלר (יהדות התורה):	12
       אברהם בורג (העבודה-מימד):	13
       ואסל טאהא (בל"ד):	15
       ציון יום האשה הבין-לאומי	16
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	19
       מזכיר הכנסת אריה האן:	19
       ציון יום האשה הבין-לאומי	19
       גילה גמליאל (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האשה):	19
       שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:	27
       קולט אביטל (העבודה-מימד):	32
       אתי לבני (שינוי):	36
       זהבה גלאון (מרצ):	38
       צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	40
       גילה פינקלשטיין (מפד"ל):	42
       מאיר פרוש (יהדות התורה):	44
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	45
       מזכיר הכנסת אריה האן:	46
       ציון יום האשה הבין-לאומי	46
       אילנה כהן (עם אחד):	46
       ואסל טאהא (בל"ד):	48
       גדעון סער (הליכוד):	50
       גילה גמליאל (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האשה):	53
       הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 24), התשס"ד-2004	55
       (קריאה שנייה וקריאה שלישית)	55
       אילנה כהן (עם אחד):	61
       הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 25), התשס"ד-2004	62
       (קריאה שנייה וקריאה שלישית)	62
       שאול יהלום (יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות):	62
       זהבה גלאון (מרצ):	67
       הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 28) (תחילת תוקף  היתר לפיטורים או לפגיעה בהיקף משרה), התשס"ד-2004	67
       (קריאה ראשונה)	67
       גילה גמליאל (הליכוד):	67
       נסים זאב (ש"ס):	71
       אילנה כהן (עם אחד):	74
       אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	74
       איוב קרא (הליכוד):	76
       שאילתות ותשובות	77
       524. יחס למשפחתו של חייל נעדר	78
       930. אלימות כלפי אסיר בכלא-4	79
       1113. כוחות האו"ם בצפון	80
       1181. מאסר לסרבנים	81
       1215. פירוק פלוגת משטרה צבאית בשל לקיחת שוחד	82
       1220. לקיחת שוחד במחסומי צה"ל	83
       1242. ידיעה על פגיעות בתושבים פלסטינים בחברון	84
       סגן שר הביטחון זאב בוים:	85
       יוזמת הממשלה להגביל בחקיקה את זכות השביתה	85
       יצחק הרצוג (העבודה-מימד):	85
       אילן שלגי (שינוי):	87
       ואסל טאהא (בל"ד):	91
       השר גדעון עזרא:	93
       עמיר פרץ (עם אחד):	94
       זהבה גלאון (מרצ):	99
       דוד טל (עם אחד):	102
       איוב קרא (הליכוד):	103
       אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	105
       אילנה כהן (עם אחד):	106
       חמי דורון (שינוי):	107
       אלי אפללו (הליכוד):	109
       אלי אפללו (הליכוד):	113
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	115
       סגנית מזכיר הכנסת רות קפלן:	116
       יוזמת הממשלה להגביל בחקיקה את זכות השביתה	116
       גילה פינקלשטיין (מפד"ל):	116
       רשף חן (שינוי):	117
       יחיאל חזן (הליכוד):	119
       נסים זאב (ש"ס):	120
       ישראל אייכלר (יהדות התורה):	122
       גדעון סער (הליכוד):	123
       שר התיירות בנימין אלון:	124
       הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 66 והוראת שעה), התשס"ד-2004	125
       (קריאה ראשונה)	126
       שר התיירות בנימין אלון:	126
       איוב קרא (הליכוד):	127
       חמי דורון (שינוי):	128
       נסים זאב (ש"ס):	128
       אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	129
       הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 72), התשס"ד-2004	130
       (קריאה ראשונה)	130
       שר התיירות בנימין אלון:	130
       הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 19), התשס"ד-2004	132
       (קריאה ראשונה)	132
       שר התיירות בנימין אלון:	132
       נסים זאב (ש"ס):	134
       שאילתות ותשובות	135
       873. ילדים ערבים עניים	135
       1155. התקנת מזגנים בבית-האבות "גיל הזהב" בקריית-ביאליק	136
       שר התיירות בני אלון:	137
       1195. אלימות כלפי ילדים	137
       1274. הפרטת שירותי האומנה	139
       1319. ההתמודדות עם תופעת העוני	140
       1331, 1340. כניסת כלבי נחייה למקומות ציבוריים	141
       שר התיירות בנימין אלון:	142
       הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 60)  (אחריות פלילית של בעל רכב), התשס"ד-2004	144
       (קריאה ראשונה)	144
       דוד טל (עם אחד):	144
       עמיר פרץ (עם אחד):	145
       אילנה כהן (עם אחד):	145
       עזמי בשארה (בל"ד):	146
       חמי דורון (שינוי):	146
       נסים זאב (ש"ס):	148
       מסמכים הונחו על שולחן הכנסת	149
       הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 60)  (אחריות פלילית של בעל רכב), התשס"ד-2004	150
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	150
       הצעת חוק המתווכים במקרקעין (תיקון מס' 4)  (הגבלת תקופת בלעדיות), התשס"ד-2004	152
       (קריאה ראשונה)	152
       אילן שלגי (שינוי):	152
       עזמי בשארה (בל"ד):	153
       נסים זאב (ש"ס):	154
       משה גפני (יהדות התורה):	155
    
       

       
       חוברת כ"ג
       ישיבה קכ"ב
       
       
       
       
       
הישיבה המאה-ועשרים-ושתיים של הכנסת השש-עשרה
יום שלישי, א' בניסן התשס"ד (23 במרס 2004)
ירושלים, הכנסת, שעה 15:00



מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
	גבירותי ורבותי חברי הכנסת, היום יום שלישי, א' בניסן התשס"ד, 23 במרס 2004 למניינם. הנני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

	הודעה למזכיר הכנסת.

מזכיר הכנסת אריה האן:

	ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה, הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 60), התשס"ד-2004. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:

	תודה רבה למזכיר הכנסת. 

       
נאומים בני דקה

היו"ר ראובן ריבלין:

	רבותי חברי הכנסת, כנהוג מדי יום שלישי, הסעיף הראשון שעל סדר-היום הוא נאומים בני דקה. כדי שתעזרו לי לקבוע את סדר הנואמים ומי שרוצה להשתתף, נא להצביע, מי שמבקש להשתתף בהצבעה. חבר הכנסת אילן שלגי, בבקשה.

אילן שלגי (שינוי):

	אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, גם אנחנו פה בכנסת תרמנו היום דם לצורך בדיקת מוח עצם. היום נפתחו ברחבי הארץ עשרות תחנות במגמה להרחיב את מאגר מוח העצם היהודי, משום שמוח העצם יכול לסייע לחולי סרטן ומחלות אחרות. נושא איתור מוח עצם מתאים אצלנו היהודים הוא מסובך ומורכב יותר, והמגמה של עמותת "עזר מציון" היא להגיע למאגר יהודי של חצי מיליון תורמים פוטנציאליים.

	אני קורא לכל מי שבריא ומעל גיל 18 שייגש היום לאחת התחנות ויתרום מדמו לצורך בדיקת מוח עצם והתאמתו והכנסתו למאגר.

היו"ר ראובן ריבלין:

	חבר הכנסת אברהם בורג - בבקשה, אדוני, ואחריו - חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

אברהם בורג (העבודה-מימד):

	אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש לגייס את אחריותו של אדוני לטובת החלטה מהחלטות הכנסת. לפני כשלושה חודשים התקיים כאן בכנסת דיון בנושא אובדן הרוב היהודי בין הירדן לים, דיון שכל משתתפיו העידו עליו שהיה מהאיכותיים שהיו כאן במליאה. היו הצעות סיכום, ואחת מהצעות הסיכום, שהתקבלה, אומרת, שהכנסת קוראת לממשלה לקיים דיון בנושא הזה ולהציג את מסקנותיה בפני הכנסת עם שובה של הכנסת מפגרת האביב. 

       אני פניתי לאדוני, ונראה לי שאדוני פנה גם לממשלה, רק שהיא לא חזרה אלינו. מכיוון שכל שר מתחייב לקיים את החלטות הכנסת, אני מבקש מאדוני לדאוג שהדיון שיתקיים עם שובנו מפגרת האביב יכלול, בין השאר, גם את מסקנות הממשלה בנושא.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני אודה לאדוני מאוד אם יעביר לי את הפרוטוקול של הדברים שנאמרו כרגע, על מנת שאעבירם לממשלה.
       
	חבר הכנסת יולי אדלשטיין, ואחריו - חבר הכנסת אליעזר כהן.

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       תודה, אדוני היושב-ראש. חברי חברי הכנסת, כמנהגי מדי שבוע אני מזכיר את גורלו המר של יונתן פולארד, אסיר יהודי ישראלי שעדיין נמצא בכלאו בארצות-הברית. אתמול התקיימה עצרת יפה של בני נוער שצעדו לירושלים וסיימו את המצעד שלהם ליד הקונסוליה האמריקנית. הופיעו מספר רב של חברי כנסת, תודה לכל אלה שהופיעו שם, אך תוצאות עדיין אין.
       
       אני קורא לבית הזה ולממשלת ישראל לעשות הכול כדי להביאו הביתה בהקדם.
       
היו"ר ראובן ריבלין:

	תודה. חבר הכנסת אליעזר כהן, ואחריו - חברת הכנסת פינקלשטיין.

אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):

	אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אם תשימו לב סביבכם, יש כמה חברי כנסת שנמצאים עכשיו באוהל ניחום אבלים בעזה. 

       בכל פעם שישראל עושה מהלך טקטי צבאי נכון, כמו שהיא עשתה אתמול בהריגת השיח' יאסין, היא נעצרת, היא נבהלת מעצמה. צה"ל וכוחות הביטחון שלנו חייבים להמשיך ולהשמיד את כל ראשי הצפעים שנמצאים בסביבה, ולא לעצור לרגע.

היו"ר ראובן ריבלין:

	תודה לחבר הכנסת כהן. אדוני אמר דבר - אני לא יודע אם מתוך ידיעה או מתוך השערה.

אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):

	מתוך השערה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       למה לומר דברים מתוך השערה? 
       
       חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, ואחריה - חבר הכנסת אופיר פינס.
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):

	אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לספר על הישג מאוד חשוב של ועדת הרווחה. משרד הרווחה תכנן להעביר את הטיפול ב-500 ילדים עם פיגור שכלי ונכים שנמסרו למשפחות אומנה לידי עמותות חיצוניות. בעקבות דיון דחוף שהחל בשבוע שעבר ונמשך אתמול, הוחלט שלא לפטר את אותן עובדות סוציאליות ותיקות ומסורות, ולהכריח את העמותות הללו שנבחרו בדרך ההפרטה לקבל את העובדות הסוציאליות הוותיקות במקום לקחת עובדות סוציאליות חדשות חסרות ניסיון, ולא להתאכזר לאותם ילדים, שלאחר לידתם הם כבר ננטשו בבתי-החולים, והחיים כבר התאכזרו להם, להתחשב בהם, שיישארו עם אותן עובדות סוציאליות שהם רגילים להן, ושטיפלו בהם במסירות רבה. אני רואה את זה כהישג חשוב מאוד של ועדת הרווחה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ואחריו - חבר הכנסת אלדד.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):

	פשוט לא מתקבל על הדעת שבמשך כל כך הרבה חודשים, כל כך הרבה עובדים בכל כך הרבה רשויות מקומיות לא מקבלים שכר עבור עבודתם. זו מדינה מתוקנת, שמתנהלת על-פי תקציב. עשו הסכם עם מרכז השלטון המקומי, חתמו, כולם עשו פשרות, ולא מבצעים את ההסכם על גבם של העובדים. פשוט לא ייאמן. אני מבין שהסיבה שההסכם הזה אינו מיושם היא, כי לשר האוצר יש סדרי עדיפויות משלו ברשויות המקומיות, בשונה מהעמדה של שר הפנים. 

       את העניין הזה צריך לסיים, והשבוע, לפני שהכנסת יוצאת לפגרת האביב. חג הפסח בפתח, העניין הזה חייב להסתכם עד מחר.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו - חבר הכנסת גפני.
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):

	אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת המעקב של ערביי ישראל הכריזה אתמול על יום אבל על מותו של אחמד יאסין. אומנם, אומרים היהודים, אין אדם נתפס בשעת צערו, אך כאן עצם הצער הוא הנותן. 

       בעמל רב, בגיבובי מלים, במסווה של דמוקרטיה, ראשי הציבור הערבי, ובראשם חברי הכנסת, מנסים להסוות את שאיפתם לראות בהשמדתה של מדינת ישראל, להסתיר אותה מאחורי מליצות בנוסח: חתירה לתיקונה של המדינה, שוויון זכויות, וכיוצא בזה. 

       בשעת צער אמיתי נופלות לעתים חומות הזהירות ומתגלה האמת, נפער הפה המפיק מלים יפות ונחשפות שיני ארס. מי שמתאבל על מותו של יאסין מזדהה עם רצח יהודים ועם אויבי המדינה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כמובן, הם רשאים לומר את מה שהם רוצים במדינתנו, שלתפארתנו היא דמוקרטית.
       
       חבר הכנסת משה גפני - בבקשה, אדוני. 

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):

	זכותם המלאה.

משה גפני (יהדות התורה):

	אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לא היינו מאמינים אילו היו מספרים לנו את זה לפני כמה שנים, שבמדינת היהודים כאשר מישהו רוצה לא לחלל שבת, יכריחו אותו לחלל שבת. במכרז לקניון בנתב"ג 2000, כאשר אנשים דתיים וחרדים ביקשו להשתתף במכרז, הודיעו להם שהם אינם רשאים, מכיוון שהם חייבים להתחייב על חילול שבת. 

       אדוני היושב-ראש, בהיסטוריה היהודית - אנחנו מכירים את זה רק מההיסטוריה, לא מחיי היום-יום – להכריח יהודים לעבור על מצוות דתם במדינת היהודים? לחלל שבת, אחרת אתה לא יכול להשתתף במכרז? זה לא ייאמן. אני חושב שאסור שזה יהיה. אני לא מאמין שיש חבר כנסת אחד שלא יביע הזדהות עם העניין הזה. אי-אפשר לחייב יהודים לחלל שבת, שאם לא כן לא יוכלו להשתתף במכרז. איך עולה על הדעת דבר כזה?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת נסים דהן - אינו נוכח. חבר הכנסת יעקב מרגי.
       
יעקב מרגי (ש"ס):

	אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ברכתי שלוחה לוועדה לקידום מעמד האשה, ליושבת-ראש של הוועדה ולנשים על יום האשה הבין-לאומי. 

       כמו כן, ברצוני לברך את כוחות הביטחון בכל מקום, שעושים עבודה קדושה, עבודה קשה בימים אלה של מתיחות. 

       כמו כן, רציתי להפנות את תשומת לב היושב-ראש וחברי חברי הכנסת לסקר שעשתה ההסתדרות הרפואית: 87% מתושבי ישראל נזקקו בשנה האחרונה לטיפול רפואי. עוד עולה מהסקר, ש-19% נמנעו מלקבל את השירות הרפואי עקב מצוקה כלכלית.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת יגאל יאסינוב, ואחריו - חברת הכנסת מלי פולישוק.

יגאל יאסינוב (שינוי):

	אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להמשיך במה שאמרו חברי, חברי כנסת אחרים: לא ראיתי אפילו פעם אחת איך אותם ראשי ועדת מעקב ערבים מכריזים על יום אבל על נפגעים יהודים. לא ראיתי, לא שמעתי. נכון להיום, במדינת ישראל חלק מהרשויות אבלות היום על מוות של טרוריסט, על מוות של אדם שלא רק רצה לנהל מלחמה נגדנו על השטחים ביו"ש או בעזה, אלא על תל-אביב וחיפה. זה מה שהוא אמר. זה היה אדם שהודיע שהוא לא מוכן ללכת אתנו לשום הסכם. 

       אני רוצה מפה לפנות בבקשה לראשי ועדת המעקב לבטל את הדבר הזה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חברת הכנסת מלי פולישוק, ואחריה - חבר הכנסת הרצוג.
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):

	ביום האשה הבין-לאומי, אדוני היושב-ראש, קיבלנו "זרקור": נשים בישראל. אתמול האריכה הכנסת את השירות הצבאי לבנים לשלוש שנים. הנשים משרתות שנתיים. הפער הזה במשך השירות גורם לפער בתפקידים, לפערים שאנו רואים אותם פה בדף ה"זרקור" הזה ביחס של החברה בישראל לנשים ולגברים. זה בא לידי ביטוי לא ביכולת שלהן, כי אתם רואים שבהשכלה, נשים הרבה יותר משכילות מגברים: קרוב ל-60% מבעלי תואר ראשון ושני הם נשים, ותואר שלישי - 50% כמעט. זה בא לידי ביטוי בחלוקת תפקידים, בתפקידי ניהול, בתפקידים בכירים, בכנסת, במקצועות הבכירים באוניברסיטאות רק 8%-9% הן נשים, וכאן מתחיל הפער. 

       אני קוראת לכנסת הזאת להתחיל לצמצם את הפערים גם בהשוואת משך השירות של בנים ובנות, כי פה אנו מתחילים להתפצל.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת יצחק הרצוג, ואחריו - חבר הכנסת כחלון.
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):

	אדוני היושב-ראש, הבוקר שמעתי סגן שר בממשלת ישראל, שכבר כמה שבועות עושה את הפריימריס שלו על גבם של המגזר הערבי ואזרחי המדינה הערבים, תוקף בפראות את כל אזרחי המדינה הערבים. כולם גיס חמישי. כשאנשים לא מהמגזר הערבי מבקרים את הצעד שנעשה אתמול, אין בעיה, אך כשהם ערבים, הם ישר משת"פים. 

       זה עניין של תרבות. אם סגן שר בממשלת ישראל מדביק סטיגמה לציבור שלם, 17% מהמדינה, הוא רק מעמיק את הפער, הוא מעודד גזענות, מלבה יצרים פסולים וגורם לדור שלם של אזרחי מדינה ערבים להרגיש שמישהו בשלטון החליט לסלק אותם מכאן בצורה לא דמוקרטית. זה מסוכן בצורה בלתי רגילה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני לא שאלתי, חברי הכנסת מהליכוד שואלים על מי אדוני מדבר.

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אני מדבר על סגן שר התמ"ת, מיכי רצון, שגם לפני שבועיים, בכנס גדול, אמר שצריך בעצם לסלק או להוציא את אזרחי המדינה הערבים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת משה כחלון.

משה כחלון (הליכוד):

	אדוני היושב-ראש, אני רוצה דווקא לדבר על העניין שדיבר עליו חבר הכנסת הרצוג, אף שהתכוונתי לדבר על משהו אחר, כי מה שחבר הכנסת הרצוג אמר הוא דבר חמור. סגן השר רצון לא אמר שצריך לסלק. סגן השר התכוון, ובצדק, שצריך לנהוג עם אזרחים, אנשים שומרי חוק ונאמנים למדינה - צריך לחבק אותם ולקרב אותם ולסייע להם ולדאוג לשוויון שלהם. אך אם חיים כאן אנשים שמקבלים את כל השירותים מהמדינה, מקבלים חינוך מהמדינה, ופוגעים בביטחון המדינה, או מנסים לקעקע את המדינה, חבר הכנסת רצון צודק. צריך להכות בהם עד שהיד תכאב. אך אם הם אזרחים כמו כולנו, הם צריכים לקבל מה שכולנו מקבלים.

אברהם בורג (העבודה-מימד):

	במדינה דמוקרטית אין הבדל בין זכויות לחובות, יגיד לך היושב-ראש.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       למה לומר להכות בהם? חבר הכנסת אלדד הביע עמדה חריפה ביותר, וחבר הכנסת הרצוג אמר לו רק: מותר להם לחשוב מה שהם חושבים. הוא הביע את דעתו, הם מביעים את דעתם. כל אחד מאתנו חורק שיניים, אך אנו צריכים להתרגל לכך שבמדינה הדמוקרטית שלנו כל אחד יכול לומר ולחשוב מה שהוא רוצה. אין זה סוד שאנו חלוקים בעמדותינו.

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):

	אבל לא להטיל סטיגמה. אני תמכתי במה שקרה אתמול בעזה, אך לומר שכל אזרחי המדינה הערבים הם כך וכך, זה טירוף.

היו"ר ראובן ריבלין:

	סגן השר אינו נמצא כאן, הוא ודאי יבקש להגיב בהזדמנות.

	חבר הכנסת נסים דהן - בבקשה, אדוני. לא רוצה? חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה. חבר הכנסת בורג אחריו. 

גילה פינקלשטיין (מפד"ל):

	בתקופה כל כך קשה לא חייבים לשמור על אופוזיציה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כל אדם באמונתו יחיה, וברוכים אלה שמחזיקים בדעתך. אך זה לא אומר שאחרים לא יכולים להחזיק בדעה אחרת. 
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):

	אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השבוע התקבל בג"ץ בקשר לתוארי לטביה. ההחלטה הזאת של הבג"ץ תעלה למדינה, לפי נתוני האוצר, 3.5 מיליארדי ש"ח. אותו אוצר שקיצץ אצל קשישים, נכים וחולים כי אין כסף, פתאום יצטרך לשלם 3.5 מיליארדי ש"ח, וזאת החלטה משפטית. 

       זה מביא אותי שוב לבקש מהכנסת לדון מחדש על ביטול הצורך בתואר שאינו רלוונטי לפקידי השלטון. אין לזה שום קשר, חוץ מהבזבוז. זה סתם פוגע גם בעובדים.

	לגבי מחירי הדגים: פניתי ביום חמישי לשר החקלאות. מגדלי וסוחרי הדגים העלו את המחירים ב-100% לכבוד החג, כשרוב עם ישראל קונה דגים. ביקשתי משר החקלאות שיטיל את כל כובד משקלו כדי לכווץ את מחיר הדגים. עד היום שר החקלאות לא השיב לי, ועדיין אני מחכה לכובד משקלו, שיכווץ את מחיר הדגים - שיהיה חג כשר ושמח.
     
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. בבקשה, חבר הכנסת בורג. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, בשם הצמחונים בבית אני מוחה על הניסיון לקדם תרבות תזונה לא ראויה. אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על הדקה. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       דגים זה לא בריא? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לא להפריע בנאומים בני דקה. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       - - -
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אני אשמח אם בפעם הבאה - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא, חבר הכנסת דהן, אי-אפשר להפריע בנאומים בני דקה. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       לא, אני אומר לו את זה כשר הבריאות לשעבר. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת דהן, אני אשמח אם בפעם הבאה שנוכל לעלות על הבמה, כמו ב-800 שנה לרמב"ם, אביא את תפיסתי באשר לקשר בין יהדות לצמחונות. אשמח מאוד להציג בפניך תזה שלמה. זה תלוי ביושב-ראש. אני נענה לבקשתו. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       אני אשמח - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
        בסדר. ברגע זה, חבר הכנסת בורג נואם נאום בן דקה ואין משיב לו. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, בשנים האחרונות, לשמחתי, רבים יותר חברי הכנסת המשתמשים באמצעי שנקרא מחשב נייד, "לאפטופ". הטכנולוגיה המודרנית היום היא כזאת שמאפשרת לגלוש בכל מקום ברשת, באינטרנט, ולהיות בקשר גם עם המשרד, גם בלי תשתית חוטית. אפשר לאלחט בניין, מלשון "אלחוט". אני חושב שהכנסת נמצאת קרוב מאוד, ואין עם זה בעיות בטיחותיות. זו בעיה של עלות קטנה מאוד, שתאפשר לחברי הכנסת ולעוזרים הפרלמנטריים להסתובב בבניין, להיות מחוברים און-ליין, בלי, בסופו של דבר, להעמיס יותר מדי עלות על הבית. זה התעכב בשנה האחרונה, לצערי. הוראה קטנה שלך תהיה צעד קטן לכנסת – צעד גדול לאנושות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אנחנו צריכים לבדוק כמה זה עולה. נדמה לי שבעוד שנה זה יעלה הרבה פחות. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אם אדוני יחכה, יכול להיות שבסוף כבר לא יצטרכו את זה בכלל. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כי כבר יהיה משהו אחר. אנחנו נבדוק מה העלות. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       זה זול. זו שאלה של כמה מאות אם לא אלפי שקלים ולא יותר מזה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בסדר גמור. אנחנו נבדוק את זה. wireless internet, מה שנקרא. 
       
       חבר הכנסת ואסל טאהא - בבקשה, אדוני. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביטויים שנשמעו כאן – "להכות בהם", "לשלול להם את האזרחות", לאלה שהשתתפו באבל, אלו אמירות גזעניות, אנטי-דמוקרטיות, שיש להוקיע אותן ולהתנצל עליהן. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טאהא, הוא אמר שמי שמשתתף - יכול להיות שאדוני מתנגד גם לזה, אבל זה לא אומר, כי הוא אמר שגם לי, אם אני אשתתף בזה הוא ישלול לי - - -
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       א. המונים משתתפים. גם אני - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני לא אומר שזה נכון, אבל זה לא גזעני, כי הוא אמר גם לי את זה, שאם אני אשתתף. זו הצעתו - שאם אני אשתתף, או אברום בורג ישתתף, כך יהיה. לכן זה לא גזעני. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אפילו אם אמרו בצורה כזאת, אלה אמירות אנטי-דמוקרטיות, המופנות נגד אוכלוסייה ששייכת לעם הפלסטיני ומתנגדת לחיסולים ולהרג. ההבדל ביני לבין חבר כנסת אלדד ואחרים הוא שאני מסתכל בשתי עיניים: אני מסתכל בעין אחת על אשדוד, וכואב לי הרצח שקרה שם, וכואב לי מה שקורה בעזה ובשכם ובכל מקום. ההבדל ביני לבינו הוא שאני דואג לשני העמים והוא דואג לעם אחד, לצד אחד של הקונפליקט. לכן, אמירות כאלה יש להוקיע, ויש להתנצל עליהן. תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת טאהא, גם היו אנשים פה באולם שהעירו את ההערה הזאת. 
       
       
ציון יום האשה הבין-לאומי
       [על-פי סעיף 86(א) לתקנון הכנסת.]

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, תם הדיון בנאומים בני דקה, ואנחנו בעוד דקות מספר נתחיל את הישיבה המיוחדת לציון יום האשה הבין-לאומי. הודענו שישיבה זו תתחיל בשעה 15:30. הדוברת הראשונה היא חברת הכנסת גילה גמליאל. אני, כמובן, אפתח, אבל היא תהיה הדוברת הראשונה, כי היא יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       ניתן לה לדבר כי - - -
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אין נציג ממשלה? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר אולמרט, ממלא-מקום ראש הממשלה, נמצא כאן וגם ישיב. הוא הגיע מבעוד מועד, ואין לנו שום טענה כלפי הממשלה בנושא הזה; ודאי לא בנושא קידום מעמד האשה. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       כל נושא שחברת הכנסת גמליאל מעלה, אני אשמח להיות כאן כדי - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבחינת נעשה ונשמע, אדוני, או בבחינת - קודם נשמע, אחר כך נעשה? 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       זה יעלה לך ביוקר, חברת הכנסת גמליאל. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האם אדוני מבקש לעשות זאת מתוך כוונה לקדם את מעמדה של חברת הכנסת גמליאל או כדי לקדם את מעמדו?  
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       או אולי אפשר את שניהם. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה דבר חשוב. 
       
       רבותי חברי הכנסת, כבוד השר, ממלא-מקום ראש הממשלה, נמצאות כאן אתנו על מרפסת האורחים הנכבדים חברות מועצות עיר ומועצות מקומיות, ומנהלת הרשות לקידום מעמד האשה, הגברת יהודית פלוטקין. אני מברך את כולן בברכת ברוכות הבאות ומתכבד לפתוח את הדיון ביום האשה הבין-לאומי, אשר מתכנס היום, ואשר קדמו לו מפגשים כאן בכנסת, ובבוקר – כינוס שערכה מנהלת הרשות לקידום מעמד האשה יחד עם משרד ראש הממשלה ויחד עם חברת הכנסת גילה גמליאל, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה. 
       
       מסורת הנהיגה משפחת העמים לציין את יום האשה הבין-לאומי. הכנסת, כפרלמנטים רבים אחרים, מקדישה ביום זה דיון מיוחד לזכויות האשה ולעיגון מעמדה כשוות זכויות בחברה. 
       
       בכנסת השש-עשרה 18 חברות כנסת, שהן 15% מכלל הנבחרים. בממשלת ישראל, אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, מכהנות שלוש שרות, שהן 13% מבין חברי הממשלה. 
       
       יום האשה הוא יום שהוא בבחינת זריקת אור על המציאות של חיינו כדי לראות את הפגמים ולנסות לתקנם. 
       
       יש הרואים בחקיקה למניעת אפליית נשים הישג רב שיש להתהדר בו, אולם יש להביט במציאות שחוקים אלה מבקשים לשנות. אביא ציטוט מדברי השופט, שופט בית-המשפט העליון מישאל חשין. וכך אומר כבוד השופט: "חקיקתם התכופה של חוקים האוסרים אפלייתן של נשים לרעה; גיבובם, אלה על אלה, של חוקים האוסרים אפליית נשים; הידרשותה של ההלכה שוב ושוב לנושא אפלייתן לרעה של נשים -  כל אלה מעידים על עצמם ועל הנעשה בחברה, כי נשים מופלות לרעה בחיי היום-יום. מלמדים הם על ניסיונם הנואש של המחוקק ושל בתי-המשפט להילחם בנהגים רעים שפשו והשתרשו בחברתנו". 
       
       הפתרון הוא פתרון בסיסי של חינוך ותרבות. מקום שבו צריך רגולציה, אנחנו נמצאים כבר במרחב פגום הטעון תיקון. 
       
       חברי הכנסת וחברותיה, השאיפה לקידום מעמד האשה, לביצור זכויותיה ולהטמעתן בחברה ובשיח הציבורי, צריכה להיות נחלתם של חברי הכנסת כולם, ולא רק של חברות הכנסת הנשים. השאיפה היא להיות במקום שבו היחס לגברים ולנשים כאחד הוא יחס של בני אנוש אל בני אנוש, והזכויות הן שוות לכול, ללא קשר למינו של אדם. 
       
       מנתונים שפרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה עולה, כי נשים בישראל חיות שנים רבות יותר, משכילות יותר - כפי שציינה חברת הכנסת פולישוק - אך מרוויחות פחות, ולעתים הרבה פחות. דוח-רכלבסקי, שהשווה נתוני שכר בשירות המדינה, מראה כי יש מגמה של צמצום בפערים, אולם עדיין יותר נשים מועסקות בשירות המדינה, אך רובן  מועסקות בתפקידים מינהלתיים ובדרגות נמוכות יחסית לגברים, מכאן ששכרן נמוך יותר. 
       
       אני תקווה, וחייתי באשליה שכבר הגעתי לימים אלה, שיבוא יום ויום האשה הבין-לאומי יהיה יום של ציון דרך המביט אל העבר כמקום שהפגמים שהיו בו נעלמו, והוא יהא אך הוקרה של חלק אחד מהאוכלוסייה לחלק אחר, אך יום זה טרם הגיע.
       
       אני מבקש כאן, מעל במת הכנסת, להכות על חטא ולומר, שאמרתי בחופזה שלא צריך עוד את הוועדה המיוחדת, שכן כל ועדות הכנסת צריכות להיות מוכנות ומזומנות ומפעילות את כל אותם נושאים הקשורים לנשים, כפי שהם קשורים לכלל האוכלוסייה, אבל הזרקור הזה חייב להיות דולק, ואולי אנחנו צריכים להוסיף זרקורים נוספים, כי הנתונים שאנחנו מקבלים מכל אותם גורמים חוקרים מראים לנו שעדיין הבעיה חריפה, וטרם הגיע היום שבו באמת נוכל להזכיר את הימים שבהם קיימנו את הוועדה לקידום מעמד האשה, כדי להאיר הארה גדולה. 
       
       ועדה זו חיונית והכרחית, משום שעד היום, אם כי שיפרנו במעט, לא השכלנו להביא את העניין לידי כך שכל ועדות הכנסת, אותן ועדות של האבות המייסדים, יוכלו לטפל בנושא, כמו ועדת החוקה, חוק ומשפט, ועדת העבודה והרווחה, ועדת החינוך, ועדת החוץ והביטחון, הדנות בכל הנושאים הקשורים לכלל האוכלוסייה ויכולות להתמקד גם בנושאים של נשים כאילו היה הדבר לא בבחינת עניין שהוא באפלייתן, אבל עניין זה עדיין לא בא לידי תיקון. אני מודה ומתוודה, שאכן בחופזי ביקשתי לבטל את הוועדה הזאת, מתוך מחשבה שאכן כבר בטל זמנה - לא בָּטַל זמנה ולא בָּטֵל זמנה, והלוואי שיהיו הימים שבהם יבוטל זמנה קרובים.
       
       אני מזמין את יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, על מנת שתישא דברים. אחריה ישיב כבוד ממלא-מקום ראש הממשלה, השר אהוד אולמרט, ולאחר מכן נקיים את הדיון שבו כל סיעה תאמר את דברה. 
       

מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לפני שאת מתחילה, הודעה למזכיר הכנסת. בבקשה, אדוני.
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – 
       
       לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שידורי טלוויזיה מהכנסת (תיקון), התשס"ד-2004; הצעת חוק הכנסת (מספר חברי ועדת הכספים בתקופת כהונתה של הכנסת השש-עשרה), התשס"ד-2004; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 36) - שהחזירה ועדת הכנסת. 
       
       לוח תיקונים להצעת חוק להסדרת הפיקוח על כלבים (תיקון), התשס"ד-2004. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה למזכיר הכנסת.

       
ציון יום האשה הבין-לאומי

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת גילה גמליאל, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, הבמה שלך.
       
גילה גמליאל (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האשה):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה ושר התמ"ת, חברות הכנסת, חברי הכנסת - - -
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       איפה חברות הכנסת?
       
גילה גמליאל (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האשה):
       
       נמצאות כאן חברת הכנסת זהבה גלאון, חברת הכנסת קולט אביטל וחברת הכנסת אורית נוקד.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מחצית החברים הנוכחים הן חברות הכנסת, זו התקדמות רבה. זה שאנחנו בכנסת מקיימים ימים מיוחדים וחברי הכנסת לא מופיעים, יש להצטער על כך, ולא יאמרו אחר כך שאחרים משמיצים אותנו, אלא אנחנו עושים זאת במו ידינו.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אדוני היושב-ראש, אתה מרשה לי הערה? 
       
גילה גמליאל (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האשה):
       
       אני מרשה לך.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       השאלה הזאת מעידה על חלק מהבעיה. לפי דעתי, אין שום סיבה שבמליאה יהיו נוכחות יותר חברות כנסת מחברי כנסת. זה לא דיון של חברות כנסת וזה לא דיון למען חברות כנסת, זה דיון שצריך לשקף את עניין הכנסת כולה, על גבריה ונשיה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מישהו התריס כלפי חברות הכנסת, ואמרתי שנוכחים שמונה חברי כנסת במליאה, מחציתם נשים.
       
גילה גמליאל (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האשה):
       
       הייתי מוכנה להמשיך ולעמוד בשקט, ושתמשיכו לדבר וגם ליישם את הדברים הלכה למעשה גם בהמשך.
       
       אני רוצה לברך את חברות מועצות הערים והמועצות האזוריות, שהצטרפו אלינו כאן היום לציון יום האשה הבין-לאומי בכנסת ישראל, ואת מנהלת הרשות לקידום מעמד האשה, הגברת יהודית פלוטקין. 
       
       אני רוצה לברך את היושב-ראש על עצם אמירתו קבל עם ועולם בדבר ההפנמה, בדבר החשיבות העליונה של הוועדה לקידום מעמד האשה ופעילותה, ועל כך שאכן, כפי שהוא הציג את הדברים בנאום שלו, הוא אמר שגם אם תצטרך להישאר ועדה אחת בכנסת ישראל, זו תצטרך להיות הוועדה לקידום מעמד האשה. בכך עשינו את שלנו.
       
       הצטרפו, לידיעת אילן שלגי, חברת הכנסת אתי לבני וחברת הכנסת גילה פינקלשטיין. כן ירבו, ושהבית הזה יתמלא כמה שיותר נשים. ל-18 הנשים בלבד שמכהנות כיום בכנסת ישראל, לצערי, כנראה הייצוג כאן הוא ייצוג הולם.
       
       בהתייחס לדברים שנאמרו כאן, גם על-ידי השר וגם על-ידי היושב-ראש, בכל מה שקשור לשילוב גברים במאבק לקידום מעמד האשה, אכן זה נושא שהאו"ם קבע השנה לציון יום האשה הבין-לאומי. האו"ם החליט על שילוב גברים ונערים במאבק לקידום מעמד האשה. לכן מן ההגינות לציין שנמצאים אתנו פה גם חבר הכנסת ואסל טאהא וחבר הכנסת אילן שלגי, שהם חברים בוועדה לקידום מעמד האשה. בתוך 15 החברים יש שישה חברי כנסת. אין ספק שמן הראוי שבעתיד ייקחו חלק ביוזמות כמה שיותר חברים. 
       
       ואכן, כפי שנאמר פה, הנושא של קידום מעמד האשה הוא לא נושא שהוא מלחמתן של הנשים, זו מלחמת כולנו למען פני החברה הישראלית, למען פני החברה כולה בכל העולם, כי המצב של הנשים, לצערי - תלוי איפה אומדים אותו - הוא תמיד רע, וקיימת אפליה בין גברים לנשים. זה לא משנה באיזה מקום על הגלובוס נשים את האצבע, נראה שהמצב לא טוב בהשוואה בין נשים לגברים.
       
       אני רוצה לברך היום את כל ארגוני הנשים שלוקחים חלק מאוד-מאוד חשוב בהפנמה, בהעברת המודעות בדבר החשיבות של נשים, ביוזמות מבורכות, גם בהיבט החקיקתי, במהלך כל השנה, ומשלבים זרועות עם חברות וחברי כנסת על מנת לקדם את הנשים: הרשות לקידום מעמד האשה במשרד ראש הממשלה, שהזכרתי, מועצת ארגוני הנשים – אני רוצה גם לברך את מיכל מודעי, שנבחרה ליושבת-ראש ארגוני הנשים – שדולת הנשים בישראל, "נעמת",  ויצ"ו,  כ"ן - כוח נשים, לשכת עורכות-הדין, לשכת רואות-החשבון, שהם כולם לוקחים חלק במהלך כל השנה בפעילות שלנו. 
       
       מהברכות אני רוצה לעבור לנושא. נושא השוויון בין המינים הוא חלק מעקרונות היסוד שעליהם הושתתה וקמה מדינת ישראל ואף נקבעו במגילת העצמאות. כולנו זוכרים שמדינת ישראל היא אחת מהמדינות שזכו בעצם היותה של אשה ראש ממשלה. עם זאת, אם נבחן גם את העניין הזה, ראש הממשלה גולדה מאיר, זיכרונה לברכה, לצערנו לא היתה מוגדרת כפמיניסטית. בממשלתה לא היתה שרה אחת. 
       
       אם נבחן מאותו זמן את כל ההיבטים של קידום נשים בפוליטיקה, נראה שאומנם מבחינה מספרית  יש עלייה מדי בחירות בעוד חברת כנסת, בעוד שתי חברות כנסת, והיום המצב הוא שיש 15%. אם נסתכל על השרות, יש לנו שלוש שרות מתוך 23 שרים. אין לנו סגנית שר או סגנית שרה בכלל, לעומת שנים קודמות. יש כמה יושבות-ראש ועדה, אבל לא ראינו יושבת-ראש ועדת הכספים או יושבת-ראש ועדת החוץ והביטחון. אם נבחן את השרות, נראה שגם בפן הזה עדיין אנחנו לא רואות אותן חובקות את ראש הממשלה בתפקידים של ממלאות-מקום ראש הממשלה או סגניות ראש הממשלה, ובטח אנו לא רואות אותן בכל מה שקשור לתפקידים הנוגעים לכספים, לביטחון ולמדיניות חוץ. אלה העמדות שבהן, מה לעשות, מתקבלות ההכרעות כבדות המשקל, ושם אנחנו רואות את עצמנו, כל פעם מחדש, גם כשהנושאים כבר מגיעים למליאה וגם כשהנושאים כבר מגיעים לוועדה לקידום מעמד האשה - - - 
       
       הצטרף אלינו יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת גדעון סער, שגם הוא חבר בוועדה לקידום מעמד האשה, וראוי לציין שהוא גם פעיל ופמיניסט מוצהר. 
       
       בהיבט הזה חשוב להדגיש, שעד שלא נפנים שבקרב מקבלי ההחלטות, גם בהיבט התקציב –  כשמגיע אלינו התקציב למליאה, הוא מגיע לאחר שכבר עבר את כל החלטות הממשלה. כאן אנחנו צריכות להתחיל את המלחמה מנקודה מאוד-מאוד ברורה, ולא לחינם אנחנו רואות בכל פעם מחדש, שכאשר מגיעות גזירות, הן פוגעות ברובן בנשים, כי אין המערך החשיבתי הראשוני שיעשה את הסינון הראשוני בכל מה שקשור לנושא. 
       
       אנחנו בכנסת בחרנו, יחד עם הרשות לקידום מעמד האשה, לציין את היום הזה למאבק לייצוג של נשים בכל מערך מקבלי ההחלטות. הזמנו את חברות מועצות הערים והמועצות האזוריות, על מנת לסמן לנו את היעד הבא. לאחר שראינו את התוצאות האחרונות בבחירות המוניציפליות, היתה אכזבה מאוד-מאוד-מאוד קשה. על מנת לסבר את האוזן, מדובר על 10% בלבד של נשים, ואם נבחן את המגזר הערבי, אז 0.5% בלבד של נשים בכל מה שקשור במערך המוניציפלי. הנתון הזה מדאיג מאוד. אם אנחנו בוחנים את המצב של הרשויות המוניציפליות, אנחנו יודעים את מצבן הקטסטרופלי, ולא בכדי. 
       
       היום הוצגו בוועדה לקידום מעמד האשה הנתונים המאוד מדאיגים בכל מה שקשור לפריסה ארצית. יש אחוזים מאוד-מאוד גבוהים, מעל 40%, של עיריות שאין בהן ייצוג לנשים כלל. כלומר, הנציגות המקומית לא ראתה לנכון לבחור נשים. הנתון המעודד היה, שיותר נשים הגישו את מועמדותן לעומת הבחירות הקודמות. כלומר, אם בבחירות בשנת 1998 הגישו מועמדות בסך הכול כ-700 נשים, בבחירות האלה הגישו מועמדות 2,700 נשים. אבל, לצערנו, הנתון הזה לא סייע בידן ולא סייע בידינו לזכות בייצוג הולם יותר בכל מה שקשור לבחירות המוניציפליות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כמה חברות מועצות ערים ומועצות אזוריות?
       
גילה גמליאל (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האשה):
       
       יש, נכון להיום, למעלה מ-200 נשים, אבל מדובר על 10%. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הכנסת אפילו - - - 
       
גילה גמליאל (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האשה):
       
       הכנסת אפילו מיוצגת יותר, אבל זה בוודאי לא צריך להיות המדד המנחם בעבורנו. ההיפך הוא הנכון, זה מה שצריך לסמן לנו, שבכל עמדות מקבלי ההחלטות הייצוג של הנשים הוא ייצוג זעום, שעלינו לשנות אותו. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בקהילה רוב העוסקים בצורכי ציבור באמונה אלה נשים. 
       
גילה גמליאל (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האשה):
       
       ואוסיף ואומר, בהתנדבות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בוודאי. 
       
גילה גמליאל (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האשה):
       
       אלה חלק מהנתונים שצריכים להדאיג אותנו, וצריכים לעורר אותנו ככנסת. צריך לחשוב על פתרונות יצירתיים. הגשתי הצעת חוק שמדברת על מימון מפלגות, תגמול ועידוד, כך שכל הסיעות שיהיה בהן ייצוג לנשים יתוגמלו בכל מה שקשור למימון מפלגות. נאמר לי בוועדת שרים השבוע, שהבעיה היא בעיה שסותרת חוק-יסוד בדבר תגמול שווה בין חברי הכנסת. לטעמי אנחנו צריכים להיות מספיק יצירתיים על מנת לנסות ולבחון מה כן אפשרי, על מנת לדאוג למצב שבו המפלגות יבינו שיש חשיבות עליונה לייצוגן של נשים, וזו חובה מבחינתנו כחברה לדאוג בהיבט הזה לשנות את התמונה המעוותת שקיימת היום במדינת ישראל. 
       
       ושוב השאלה הנשאלת, על איזה אזור אנחנו מסתכלים כשאנחנו באים לבחון את מצבן של הנשים במדינת ישראל. אז נכון, אנחנו ממוקמים במזרח התיכון, אבל אני חושבת שזה לא צריך להיות המדד מבחינת ייצוגן של נשים. 
       
       כאן אני מרגישה את הצורך לציין את מצבן העגום של נשים במדינות שסביבנו, לדוגמה במצרים, שם עדיין לא מכירים בזכויות הבסיסיות – זכויות אדם, זכויות אשה – בהיבט של עשיית המילה לנשים.  יותר מ-75% מהנשים במצרים עוברות מילה. 
       
       אלה לא נתונים שאמורים לעודד אותנו, ההיפך הוא הנכון. עינינו צריכות להיות נשואות אל מדינות סקנדינביה, שם יש יותר מ-40% נשים במערך מקבלי ההחלטות, בפרלמנט, בממשלה. אלה הנתונים שאנחנו צריכות לאמץ. עלינו לאמץ את המודל שקיים שם.  
       
       אני רוצה לברך שוב את מרכז המחקר והמידע, שהציג כאן לכל החברים, בשיתוף הוועדה לקידום מעמד האשה, את ה"זרקור". זה אולי יאיר באמת את עיניהם, בין היתר, של חברי הכנסת שלנו, שלצערי לעתים קרובות מגלים בורות מדהימה בכל מה שקשור למעמדן של הנשים, למצבן של הנשים, לרמת האפליה המאוד-מאוד-מאוד מדאיגה שקיימת. 
       
       אני רוצה, ברשותכם, לשתף את באי הבית הזה בעניין החקיקה שכן התקדמה בשנה האחרונה: חוק למניעת הטרדה מינית, של חברת הכנסת אתי לבני, שיחול גם על נשים שמשרתות בשירות לאומי; החוק שלי, בנושא של הטרדה מינית, שיחול גם על תלמידים ותלמידות בכיתות י"ב, י"ג, י"ד, ולגבי סטודנטים במוסדות השונים; חוק הספורט, של חברת הכנסת זהבה גלאון וחברת הכנסת אורית נוקד, שמדבר על שוויון וייצוג הולם של נשים בכל ארגוני הספורט שמקבלים תמיכה מהמדינה - כאן צריך לברך אותן על היוזמה המבורכת הזאת ועל עצם זה שכיום זה כבר חוק במדינת ישראל, שידאג לתקן את העוולות המתקיימות בארגוני הספורט, שבהם אנחנו מוצאים אפליה משוועת בכל מה שקשור לספורט הנשים. כבר היום אנחנו נתקלים בסגירה חוזרת של ליגת הנשים בכדורגל, ורק במצב שבו תהיינה נשים פעילות בין מקבלי ההחלטות ובין אלה שקובעים לאן יועברו ויתועלו המשאבים, אני מאמינה שהדברים האלה יתוקנו; החוק למניעת סחר בבני-אדם, חוק ממשלתי עם חברת הכנסת זהבה גלאון. 
       
       לא במקרה כל ההצעות שאנחנו רואים שעברו בשנה האחרונה, בכל מה שקשור לקידום נשים ובכל מה שקשור לצמצום הפערים והמחדלים בנוגע לנשים, גם הועלו על-ידי חברות הכנסת. חברי הכנסת, לתשומת לבכם. 
       
       יש הצעות נוספות שכבר עברו קריאה טרומית וקריאה ראשונה, ואני מאוד מקווה שהבית הזה ימשיך בחקיקתן. 
       
       אני רוצה לברך את יושב-ראש הכנסת, שהסכים היום להעלות גם את ההצעות הנוגעות לציון יום האשה הבין-לאומי - תועלינה היום שתי הצעות לתיקון חוק עבודת נשים לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, ועוד הצעת חוק עבודת נשים, תיקון בחקיקה, לקריאה ראשונה - על מנת לקדם את ההצעות האלה. אני מברכת אותך על כך. 
       
       לצערי, ככל שאנחנו מדברות על ציון יום האשה הבין-לאומי, על תיקונים ופערים, עדיין אנחנו לא יכולות לשכוח את הנשים שנרצחו בשנת 2003, ולצערי גם בשנת 2004. הנתונים המדאיגים בעניין הזה מראים, כי בשנת 2003 נרצחו 16 נשים בידי בני זוגן. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נשים שנרצחו רק בגלל היותן נשים. כי נרצחו נשים רבות, לצערי הרב, בשנה האחרונה. 
       
גילה גמליאל (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האשה):
       
       אני מדברת על נשים שנרצחו בידי בני זוגן. אם נשווה את הנתון המזעזע הזה לשנת 2002, נראה שיש עלייה במקרי הרצח. בשנת 2002 נרצחו 12 נשים בידי בני זוגן. 
       
       השנה היינו עדים לשני מקרי רצח מזעזעים של שתי נשים, מריה לים מערד וקרול כהן שנרצחה בתאילנד, הסיפור הבלתי-נסבל הזה. נשים נוספות נפצעו, ילנה זילברשטיין ועליזה אמבר, על-ידי בני זוגן. כאן צריך לקום קול צעקה וזעקה, כדי שהדברים הבלתי-נסבלים האלה, האלימות הבלתי-נסבלת הזאת תקבל את הטיפול ההולם על-ידי כל המוסדות - נתחיל במערכת החינוך, נמשיך בכל מה שקשור למערכות הרווחה והמשטרה. לא ניתן לעבור על הדברים האלה לסדר-היום. 
       
       בשנת 2003 נתקבלו במשטרה 20,086 תלונות בגין אלימות בין בני זוג, ואלה רק המקרים שבהן כן מוגשות תלונות. אנחנו יודעים על מצבים הרבה יותר קשים ובלתי נסבלים של נשים שעד היום נמצאות בתוך הזוועות ועד היום לא הגישו את התלונות ועד היום לא יצאו מהמצוקה בתוך הבית שלהן פנימה; שלא לדבר על הילדים והילדות, שסופגים את זה בתוך המשפחה. כל המחקרים מעידים, לצערנו, שלילדים האלה יש פוטנציאל מאוד מדאיג להפוך להורים מכים בעתיד, מה שאומר שאנחנו צריכים לדאוג לכל המשאבים על מנת שהילדים האלה והנערים והנערות יקבלו את הטיפול המונע, את הטיפול המקדים. 
       
       אם נבחן את הנושא של צה"ל והשירות הלאומי - נשים הן 30% מכלל המשרתים שירות חובה. יותר ויותר תפקידים בצבא נפתחים בפני נשים, והפעילות הזאת רק מתייעלת ומתקדמת, אף שהדרך עוד ארוכה. נכון לנקודת הזמן הזאת, הביטוי "השמים הם הגבול" הוא אכן, כמו שאמרה פה חברת הכנסת מלי פולישוק בתחילת הדברים, עדיין נחלתם של הגברים – כל הגנרלים, כל תפקידי המפתח הבכירים אינם פתוחים לנשים. אני מסכימה אתה שהסיבה לכך, בין היתר, היא שמלכתחילה משך השירות הצבאי שונה על-פי מגדר. כלומר, מבחינה עקרונית יש כאן בעייתיות. 
       
       הצדדים היותר-מעודדים הם כל מה שקשור לפן ההשכלה. שם יש לנו ייצוג נרחב של נשים, יש לנו יותר סטודנטיות מסטודנטים, יש לנו בוגרות תואר ראשון - 59%; בוגרות תואר שני - 58%; בוגרות תואר שלישי - 47%. עם זאת, אם בוחנים את שיעור הנשים בסגל האקדמי באוניברסיטאות, שוב אנחנו נתקלים באותה בעיה מדאיגה, שרק 12% מהפרופסורים מן המניין הם נשים, למרות הנתונים המעודדים בכל מה שקשור להשכלה. 
       
       אנו צריכות להבחין ולראות גם את כל מה שקשור לדוח-רכלבסקי, על פערי השכר המאוד-מאוד מדאיגים שקיימים בין נשים לגברים. גם כאן רבה מאוד העבודה לצמצום פערי השכר בין נשים לגברים. 
       
       הנתונים היותר-מעודדים הם בכל מה שקשור לשילובן של נשים בתפקידי מפתח במשרדי הממשלה השונים. אני רוצה לברך כמובן את השרות שמינו מנכ"ליות למשרדים שלהן, וכן את השר מודי זנדברג, שהוא השר היחיד שמינה מנכ"לית למשרדו, למשרד המדע. יש שר שהשכיל למנות את מנכ"לית משרד התעסוקה, וכאן צריך לברך את השר אהוד אולמרט. 
       
       עם זאת, יש עוד עבודה רבה על מנת ליצור מצב שלא נמצא את עצמנו לא מיוצגות במידה הולמת בדרגים הבכירים. מה שאנחנו רוצות וצריכות לעשות הוא לשלב זרועות, בטח ובטח כל 18 חברות הכנסת, אבל, כפי שהציבו כיעד וכמטרה מטעם האו"ם - לדאוג ולהוסיף כמה שיותר נשים, כמה שיותר גברים, חברי כנסת, כמה שיותר נערים, שיפנימו את ההיבט שהאינטרס של כולנו הוא שילוב זרועות לפני החברה. 
       
       אני רוצה לברך את היועצות לקידום מעמד האשה ברשויות השונות, ולהוביל למצב שבו הן לא רק תקבלנה כותרת של יועצות, אלא נדאג לראות איך ניתן לתעל משאבים - דרך התקציבים של הרשויות המקומיות – שהן תוכלנה לתרגם הלכה למעשה את הפעילות שלהן, ואולי דרך זה נעודד כמה שיותר נשים, נגביר אצלן את המודעות, נעביר להן את הידע, האינפורמציה והכלים, על מנת שהן תיקחנה חלק בכל הפעילות, גם הפוליטית, גם החברתית, וגם בסופו של דבר תגענה יותר ויותר נשים לכאן, לכנסת ישראל. 
       
       אני רוצה להודות לך ולהודות לחברי הבית. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה ליושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה. אני רוצה לברך את מרכז המחקר והמידע של הכנסת על ה"זרקור" המיוחד שהוציא, "נשים בישראל", לציון יום האשה הבין-לאומי, ואשר נמצא אצל כל חבר כנסת בתאו. הנתונים הם נתונים שמצד אחד מעוררים למחשבה, ומצד אחר הם מדהימים. 
       
       אני מתכבד להזמין את ממלא-מקום ראש הממשלה, השר אהוד אולמרט, על מנת לשאת את דבר הממשלה ביום חשוב זה. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       כבוד היושב-ראש, חברי כנסת, חברות כנסת, גברתי יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה בכנסת, אני חייב לומר בראשית הדברים, שאינני רוצה לבחון את הנושא הזה של מעמד הנשים, בזיקה כמובן ליום האשה הבין-לאומי, בהקשר הדי מצומצם של בעיית הייצוג של נשים בכלל. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       זה הדבר שמשפיע על הכול, מזה נגזר הכול. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       הגברת גלאון, אני מצפה גם מאנשים בכנסת לגלות מידה מינימלית של סובלנות. עוד לפני שסיימתי את חצי המשפט הראשון שלי, כבר יש לך מה לתקן לי. תשמעי מה שאני אומר, עם כל הכבוד. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       רציתי לעזור לך. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       זה שרצית, אני יודע.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני, היא אמרה את זה בצורה ידידותית, כי היא רוצה לומר לך שאין אשה בכנסת שאין לה תפקיד בכנסת. תאר לך עכשיו שהיו 50 והן היו צריכות לחלק זו לזו – אז היתה בעיה. היא צודקת, ככל שיותר נשים נמצאות בכנסת, כך הן משפיעות יותר. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני בכל זאת אודה לכם אם תואילו לאפשר לי לומר את מה שאני רוצה לומר. 
       
       אני לא רוצה להתייחס עכשיו לבעיה בזיקה לשאלת הייצוג. אני מכיר בכך שזו שאלה חשובה, והיא שאלה ראויה. אני רוצה להתייחס להיבט אחר, שבהקשר שלו קיימנו אתמול, במסגרת האגף למינהל לתכנון כוח-אדם במשרדנו, יום עיון מאוד מרשים, עם הרבה מאוד משתתפות ומשתתפים. 
       
       אני רוצה לדבר על הנשים במסגרת כוח העבודה במשק, המעורבות של נשים בעבודה במשק, משלושה היבטים שנראים לי חשובים. קודם כול, שיעור השתתפותן בכוח העבודה; היבט נוסף הוא סוג התפקידים שנשים ממלאות; ודבר שלישי – רמת השכר שנשים מקבלות בהשוואה לשכר המקובל לגברים. 
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       מזה צריך להתחיל. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       מזה צריך להתחיל, מההוא צריך להתחיל. גברתי, שלום, אני שמח לראות שהגעת לדיון. תני לי להתחיל ממה שאני רוצה להתחיל בו, בסדר? 
       
       ראשית, אני רוצה לומר משהו כללי. נדמה לי שעשינו צעד גדול מאוד בשנים האחרונות בחברה הישראלית בכל מה שקשור לתחיקה, לקיום החובה הפורמלית שמאפשרת לשפר את המצב ביחס למה שהיה קיים בעבר. אבל הבעיה העיקרית והמרכזית, כפי שאני חש אותה, היא קודם כול הלך הרוח או הקונבנציות שעדיין הן יותר דומיננטיות אפילו מההסדרים הפורמליים שהתהליך של הדיון הציבורי והוויכוח הציבורי והשינוי הנורמטיבי שחל בשנים האחרונות יוצרים בסופו של דבר.
       
       יש נקודת מוצא שעדיין היא דומיננטית ומכרעת, ועל-פיה במרבית מערכות העבודה שלנו העולם מסודר בראש ובראשונה על-פי אורח החיים, על-פי הצרכים ועל-פי העדיפויות של העולם הגברי. יותר מכל דבר אחר, זה הדבר שצריך לשנות אותו, ולשנות אותו בצורת החשיבה, בדפוס הבסיסי של ההתייחסות, שבסופו של דבר יביא לשינוי הזה שיאפשר בראש ובראשונה שיעור אחר של השתתפות בכוח העבודה. 
       
       אני אתן דוגמה, שנתתי אתמול לקבוצה גדולה מאוד של משתתפים באותו יום עיון. לגבי שיעור השתתפותן של נשים בחברה הישראלית, אם אנחנו לוקחים שתי קבוצות של אוכלוסייה, ברור לחלוטין שהתרומה שלהן לכוח העבודה היא שולית, והיא משפיעה על הממוצע הכללי. אלה הנשים החרדיות והנשים הערביות. פה בראש ובראשונה זאת פונקציה של אורח חיים ושל תפיסה ערכית ושל סדרי עדיפויות, שאין להם ולא כלום עם ההסדרים הפורמליים שיצרנו בחברה ושלכאורה היו צריכים לאפשר גם להן להיות חלק מכוח העבודה. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       היו גם מפעלי טקסטיל שנסגרו ועברו לירדן. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אפשר לקיים פעם אחת דיון, לשמוע עד הסוף, ולא להיכנס להתנצחות. יש סיבה כזאת ויש סיבה אחרת. הסיבה הבסיסית היא, שנשים ערביות ממעטות לצאת לעבודה בגלל הלך רוח, בגלל אורח חיים, בגלל מערכת ערכית מסוימת, בגלל מורשת, בגלל מסורת, בגלל מיליון סיבות, לפני שמגיעים לכל הנסיבות הספציפיות והטכניות שיכולות להיות בעלות השפעה מסוימת נוספת. אותו דבר לגבי הנשים החרדיות. 
       
       כשאנחנו מדברים על הצורך לשנות את זה, אני חושב שמה שאנחנו חייבים לעשות בראש ובראשונה זה לא להסתפק בתשובה פורמלית, שעשינו תחיקה מסוימת שמאפשרת שוויון, אלא להיות מסוגלים לתת תשובות מיוחדות לקבוצות הנשים הללו, בין היתר תוך התייחסות מתחשבת מיוחדת באורח החיים המיוחד שלהן ובמערכת הערכים שממנה הן באות. משום שאם לא נעשה את זה, נוכל להסתפק באיזה תשלום מס שפתיים של תשובה טכנית, אבל נתעלם מהנסיבות המיוחדות שלהן. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מה, עבודה מהבית?
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       כל מיני דברים. אני זוכר, למשל, ואני חייב להעיד על כך, שאחד הדברים שאנחנו בעיריית ירושלים מאוד השתדלנו לטפח במערכת החינוך זה הגדלת מספר כיתות המחשב לסמינרים לבנות חרדיות. למה? משום שהסמינרים האלה אפשרו להן, באמצעות כיתות המחשב, לרכוש מיומנויות שחורגות מהשגרה המקובלת שהיתה בקרב בנות חרדיות, שבעיקר היו סייעות לגננות או מורות בבתי-ספר חרדיים לבנות, והאופציות שאורח החיים יצר לא אפשרו להן זאת. לעומת זאת, עבודה במחשב גם בסביבת עבודה מתחשבת יוצרת אפשרויות חדשות. זאת, למשל, דוגמה לכך שאנחנו יכולים לשנות את שיעור השתתפותן של נשים בכוח העבודה בלי לכפות עליהן משהו שמנוגד למערכת הערכים שממנה הן באות. אותו דבר גם לגבי נשים ערביות. 
       
       זה נכון לא רק בתחום הזה. לגבי נשים בכלל יש כל מיני הסדרים אחרים, שטכנית כאילו אמורים לתת תשובה, אבל הם בעיקר בנויים בסופו של דבר על סמך ההנחה שאשה היא העובדת השנייה במשק המשפחה ולא העובדת הראשונה; כלומר, שהמפרנס העיקרי או העדיפות המרכזית - ההסדרים החברתיים לכוח העבודה בנויים על-פי ההנחה שלגבר יש עדיפות ולא לאשה. 

אילנה כהן (עם אחד):
       
       וזאת הטעות הכי גדולה. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       הרי אני מציג את זה. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       נא לתת לשר להציג את עמדתו עד הסוף.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני לא יודע אם מערכת יותר גמישה היתה עושה שינוי מהפכני ביום אחד, אבל היא ללא ספק היתה תורמת לכך שבהרבה מאוד מקרים נשים היו יכולות לעבוד בתפקידים – ואני רואה את זה לא אחת, אגב, עם נשים שאני עובד אתן. כאשר מדובר באשה עובדת שהיא אם לילדים לא מבוגרים, וצריך להוציא אותם מהגן ולהחזיר אותם הביתה ולתת להם לאכול בבית וכו', באיזה מקום, לא יעזור, במערכת הערכים שעדיין דומיננטית בחברה הישראלית, ההנחה היא שזה בראש ובראשונה התפקיד של האשה. ברגע שזה הופך להיות כך, מידת הגמישות שאפשרית לנשים בתחומי תפקידים מסוימים מצטמצמת, משום שאין מה לעשות, יש תפקידים שמחייבים נוכחות יותר מתמשכת, מחייבים השתתפות בישיבות בשעות בלתי קונבנציונליות, מחייבים מידה רבה יותר של נסיעות שמחייבות היעדרות ממושכת יותר מהבית. אם אורח החיים לא בנוי על סמך ההנחה שיש חלוקה שוויונית גם בתחום האחריות, והסידורים הטכניים והמוסדיים של הגורמים התומכים ביציאת נשים לעבודה לא בנויים לכך, אז התוצאה היא ששיעור ההשתתפות של נשים בכוח העבודה מוגבל ומצטמצם כתוצאה מכך. 
       
       אנחנו חייבים לחשוב על שינוי בהסדרים הללו ושינוי בסדרי העדיפויות הללו כדי למצות את הפוטנציאל, לא רק בקרב נשים שבאות משכבות או ממגזרים מסוימים באוכלוסייה, אלא בעצם מכל המגזרים. 
       
       מובן שגם היום ההסדרים לא מתחשבים מספיק בתת-קבוצות בעלות מאפיינים מיוחדים, למשל, של נשים חד-הוריות או משפחות חד-הוריות, אבל בדרך כלל נשים חד-הוריות. המצב היום לגבי הנשים החד-הוריות יוצר מראש סייגים מבחינת מידת הגמישות בתפקידים שהן יכולות לקבל. הם צריכים להיות מותאמים לסידורים שמראש לא מאפשרים להן למצות פוטנציאל שיש בקרב רבות מהן לא אחת. 
       
       ובכן, המאמץ הראשון שאנחנו צריכים לעשות הוא להגדיל את שיעור ההשתתפות של הנשים בכוח העבודה. הדבר השני הוא ליצור תנאים כאלה וסביבת עבודה תומכת כזאת - ובתחום הזה אנחנו מפגרים מאוד במדינת ישראל - כדי שנשים תוכלנה למלא את כל התפקידים שהן רוצות למלא, בלי שתהיה אפליה מובנית בינן לבין גברים. 
       
       יש איזה שינוי ב-state of mind, בהלך הרוח. אם היינו מעלים לפני עשר או 15 שנה את המחשבה שנשים תוכלנה להיות טייסות בצבא, זה היה נשמע פנטסטי. לפני זמן טסתי לארץ במטוס של "אל על". כשטיילתי לי כדי לחלץ את השרירים, ראיתי באחת מפינות השירותים של החלק הקדמי של המטוס אשה שמשהו בכותפות שלה היה שונה משל רוב הדיילות. שאלתי אותה מה זה, והיא ענתה לי שאלה הדרגות של קצין ראשון. חשבתי לעצמי, כמה נשים כאלה יש ב"אל על" וכמה כאלה יכולות להיות ב"אל על". אין שום סיבה שלא תהיינה הרבה יותר ואין שום דבר שצריך להגביל את זה, זולת ה-state of mind, שאומר שזה יכול להיות אם אנחנו נאפשר את זה, אם אנחנו נתגבר על כל מיני מכשולים פסיכולוגיים שיש לנו לגבי היכולת של נשים למלא את התפקידים האלה. כמו שיש שתיים או שלוש או חמש, יכולות להיות 30, 40 ו-50. כך זה גם  בתפקידי ניהול בתחומים שונים של המגזר העסקי ושל המערכת התעשייתית והכלכלית של מדינת ישראל. 
       
       לפני, במקביל ואחרי כל השינויים בתחיקה הסוציאלית חייבים להמשיך וליצור את השינוי הערכי הזה בגישה, בהתייחסות, כדי שהדברים הללו יצאו מהכוח אל הפועל. 
       
       הדבר השלישי, שהוא פועל יוצא של שני הדברים האחרים, הוא השוויון ברמות השכר. אנחנו נתקלים מדי יום בתופעה הזאת. ראיתי בחומר שחילקו לנו ממחלקת המידע של הספרייה, שזה כמעט דבר שבשגרה. אנחנו נתקלים בזה בעיתונות כמעט מדי יום, שנשים באותם תפקידים כשל גברים מקבלות שכר הרבה יותר נמוך. במקומות שונים זה משתנה. זה בלתי נסבל ואין לכך שום הצדקה. הוא מבטא רק דבר אחד: אפליה מובנית, שיטתית, שמוכרחים להתגבר עליה. לשם כך יש להשתמש בכל הכלים המשפטיים. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       במגזר הציבורי. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       דיברתי כל הזמן על ההיבט הציבורי, ודיברתי גם על הלך הרוח ועל השינוי הערכי. דרך אגב, גם לחברת כנסת מותר לשבת בדיון הזה, הגברת גלאון. מותר לשבת. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אני מקשיבה לך. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני בטוח שאת מקשיבה, אבל את יכולה לשבת. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חברת הכנסת גלאון, הערתו של  השר במקומה. נא לשבת. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       יש הרבה תחומים בהקשרים הללו שמפוזרים בין משרדי הממשלה השונים. החלטתי לקחת על עצמנו,  בחלק של משרד העבודה, בתוך המערכת הפרגמנטלית שאני אחראי עליה, להיות הגורם הממשלתי המתאם בין כל המערכות הממשלתיות בתחומים הללו, כי אני חושש שהפיזור הזה של סמכויות בין משרדים שונים, ללא גורם שלוקח על עצמו אחריות מתאמת מרכזית, מסייע קצת לטשטש את המיצוי של הפוטנציאל להביא לשינוי ולקדמה בנושא הזה. לכן, בלי שהוחלט על כך באופן פורמלי, כך ננהג במשרד העבודה. 
       
       אני מקווה שהדבר הזה יסייע להביא לתוצאה, שנשים יהיו גורם מרכזי יותר בכוח העבודה במשק, שהיכולת שלהן למלא תפקידים שונים תתרחב בהרבה בהשוואה להיום, ושהן תקבלנה שכר שווה לגברים באותם תפקידים שהן ממלאות שהם מקבילים לתפקידי גברים במערכות השונות. תודה רבה.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה לכבוד השר. חברת הכנסת קולט אביטל, ראשונת הדוברות. אחריה - חברת הכנסת אתי לבני. גברתי, על-פי החלטת ועדת הכנסת, לרשותך חמש דקות.
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, כיוון שלליכוד ניתנו עשר דקות, וחברתי חברת הכנסת גילה גמליאל קיבלה חצי שעה, אני מאוד מבקשת ממך שלא תגביל אותי לחמש דקות, ותשאיר לי - - - 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       זו החלטת ועדת הכנסת. 
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       לא חצי שעה, עשר דקות. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת גדעון סער, נא לא לעזור לי. היא פנתה אלי ואתה עונה במקומי. או שאני נכה, או חירש, או אילם - אני בטוח שלא לזה התכוונת. 
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       אני מדברת על כך שההחלטה היתה עשר דקות.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת גדעון סער, אתה ממשיך לעזור לי לנהל את הישיבה. גברתי, אני יכול להיות גמיש קצת, אבל גבולות הגמישות שלי הם לא בדיוק לפי רצונך. 
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       אני מקווה שגם לאופוזיציה יהיה מספיק זמן.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       כיוון שמי שקבע את סדר הדיון זו ועדה מוועדות הכנסת, והיא עשתה את זה בצורה הדמוקרטית ביותר, בואו נשמור על כללי המשחק. 
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       כן, היא העניקה עשר דקות, לא חצי שעה. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       - - - 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       ליושבת-ראש הוועדה, שפתחה, לא היתה מגבלת זמן.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       - - - 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       עוד הפעם אתה עוזר לי, חבר הכנסת גדעון סער, אני ממש לא מבין. אני מנהל את הישיבה, היא שואלת שאלה ואתה עונה. מה, אני לא יודע לענות?

קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       בסך הכול ביקשתי לעצמי קצת יותר זמן. 
       
       אדוני היושב-ראש, אורחות נכבדות, אלה שעוד נשארו ביציע, היום בחרה כנסת ישראל להקדיש ישיבה חגיגית לרגל יום האשה הבין-לאומי שחל החודש. במדינת ישראל של תחילת שנות האלפיים אין ספק כי הנשים הן עצמאיות יותר, משכילות יותר ומודעות יותר לזכויותיהן ולכוחן מאשר בעשורים הקודמים. ובכל זאת, הדרך לשוויון מלא, לתחושת שותפות מלאה ואמיתית של נשים בחברה ובהנהגת המדינה, עדיין ארוכה. 
       
       בישראל של שנות האלפיים הגיעו נשים להישגים מרשימים בכל תחום ותחום – במחקר ובמדע, ברפואה ובכלכלה, במערכת המשפטית ובניהול עסקים, באקדמיה, באמנות ובספרות. הן שופטות וחוקרות, מנהלות ודירקטוריות, מחנכות ורופאות, עיתונאיות ופרשניות, ציירות, מלחינות ובמאיות. הן לוחמות בצה"ל ובמשטרה ומסכנות את חייהן יום-יום. הן לוחמות למען זכויות האדם. אין זה מפתיע, לכן, כי במצב הקשה שבו שרויה החברה הישראלית, הן מהוות את עיקר הכוח ההתנדבותי המספק תשובות על המצוקות הרבות שפוקדות אותנו, ואנחנו גאות על כך. 
       
       הנשים מהוות היום יותר ממחצית אזרחי מדינת ישראל. בשמן ובשם דורות של נשים שקדמו לנו במאבק לשוויון מעמדנו, בשם נשים שנאמו כאן לפני  מעל במת הכנסת, אני רוצה להודות לכנסת על ההחלטה לייחד את הישיבה הזאת למעמדנו. אני מאמינה שיש בכך תרומה. 
       
       בממשלת ישראל מכהנות היום שלוש שרות, ובכנסת אנחנו מהוות כ-15% מכלל חברי הכנסת. גם אם מדובר בייצוג שנראה מכובד ביותר לעומת כנסות קודמות, הרי שעדיין אין זה ייצוג מספיק ובוודאי לא ייצוג הולם, במיוחד לאור העובדה שהנשים במדינת ישראל מהוות היות 52% מכלל האוכלוסייה. 
       
       נשים החלו לפלס דרכן כלפי מעלה גם בשלטון המקומי, וגם אם מספרן במועצות רב מבעבר, הממסד היה ונותר גברי ברובו המכריע. 
       
       בישראל של שנת 2004, לצערי, עדיין בולט הפער בין כוונות להגשמה. אם ניקח לדוגמה את חוקי העבודה במדינת ישראל, ועל כך אולי דיבר מזווית אחרת שר התמ"ת, הרי שלפי חוקים אלה אנחנו אמורים להיות במצב מצוין. עקרון השוויון מהווה חלק בלתי נפרד מהם. אולם בפועל, נשים כמעט שאינן  מצויות בדרגי ניהול בכירים הן בשירות המדינה והן במגזר הציבורי. התשובה לכך איננה משפטית בלבד. 
       
       בכל מקום שבו מכריזים על הפרטה או על התייעלות, הראשונות להיפגע הן נשים. אם נדבר, למרבה הצער, על התוכנית הכלכלית, נשים המועסקות בכל שטחי התעסוקה במשק הן אלה שהולכות הביתה ראשונות. עובדה מקוממת נוספת, ודובר על כך, היא הפער בשכר בין גברים לנשים. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, גבר השתכר בשנה האחרונה ב-23% יותר מאשה בעבור אותה שעת עבודה, גם אם הם באותה דרגת השכלה וותק. ההכנסה החודשית הממוצעת ברוטו של גבר שכיר היתה גבוהה ב-63% מהכנסתה הממוצעת של אשה. נכון, חוקי העבודה קובעים שכר שווה בעד עבודה שוות ערך - איך זה מתיישב בדיוק עם עובדות אלה? האם גברים צריכים להרוויח יותר רק משום שהם גברים?
       
       נתון חשוב נוסף שאין להתעלם ממנו הוא העובדה, כי בראש 91% מכלל המשפחות החד-הוריות בישראל עומדות היום נשים. 47,350 משפחות חד-הוריות, אמהות חד-הוריות מקבלות הבטחת הכנסה, נכון  לחודש מרס 2003, וראה זה פלא, דווקא בהן פגעה התוכנית הכלכלית. בחוק ההסדרים 2003 פגע שר האוצר בתמריץ היציאה לעבודה בכך שהוריד אותו מ-17% מהשכר הממוצע ל-7%. עובדה זו משמעה שאשה חד-הורית המתאמצת לצאת לעבודה - לא אלה שקוראים להן פרזיטיות - ומרוויחה מעל 487 שקל לחודש מאבדת את מלוא גמלת הבטחת ההכנסה המגיעה לה. 
       
       נציין במיוחד במסגרת הזאת 32,000 נשים שהן עולות חדשות. התוכנית הכלכלית לשנת 2004 פגעה במיוחד בעולות החד-הוריות, מכיוון שבניגוד לנשים שהן אזרחיות ותיקות במדינה, הן נעדרות כל סוג של תמיכה משפחתית או סביבתית. 
       
       כנשים אנחנו צריכות להפסיק לקבל כמובן מאליו את הקיפוח המתמשך שלנו בשוק העבודה, את פערי ההכנסה, את העדר ייצוגנו בכל דרגי הניהול ובצמרת השלטון. עלינו להבין כי קיפוח זה משליך על מעמד האשה בכל תחומי החיים. נשים משתכרות פחות, ולכן קל יותר לקבוע את ההתייחסות אליהן כאל מפרנסות שניות, אף שברור שבמצב הכלכלי כיום אין כל משמעות למושג הזה, במיוחד לאור העובדה שהשכלתן של הנשים כמעט בכל מקום עולה על זו של הגברים. מתוקף משכורתן הנמוכה יותר, הפנסיה שהן צוברות נמוכה מזו של הגברים. אם נוסיף על כך את הנתון הקובע כי תוחלת חייהן של נשים ארוכה מזו של גברים - - 
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       - - -
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       - -  גם בערוב ימיהן הן מועדות לסבול מעוני יותר מאשר גברים. 
       
       חברי חברי הכנסת, ביום זה אני קוראת לכולנו להירתם לפעולה יזומה להשגת השוויון המיוחל בכל האמצעים העומדים לרשותנו, בלי לבחול בהעדפה מתקנת עד להשגת שוויון אמיתי. עלינו לזכור כי ככל שהחברה שלנו תהיה שוויונית יותר, היא תהיה חזקה יותר וסובלנית יותר, ומכך נצא כולנו, נשים וגברים, נשכרים. 
       
       ולבסוף, אני מבקשת לנצל את היום ולהודות במיוחד לחברותי חברות הכנסת על עבודה משותפת למען אותן מטרות, לנשים שעובדות בבית הזה, לארגוני הנשים ולמתנדבות. תודה לכולכן. כיף לעבוד אתכן, ואולי אין זה מיותר לציין כי אילו היינו רבות יותר בממשלה ובכנסת היו פני החברה שונים. אין ספק בלבי, שאילו היה ייצוגנו רציני יותר בממשלה, יכולנו אנחנו, הנשים, להביא את השלום. תודה רבה. 

היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה. חברת הכנסת אתי לבני, בבקשה. 
       
אתי לבני (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברותי חברות הכנסת, חברותי לפי רוב הנוכחות באולם הזה, אורחים יקרים, חברי מועצות ואולי תלמידים שבאו לשמוע אותנו, לא המון-המון אנשים - אני אתייחס לעוד אספקט אחד במסגרת יום האשה הבין-לאומי או מעמד האשה. שמענו על נשים בעבודה, על נשים בפוליטיקה ועל נשים חד-הוריות. אני רוצה לדבר על שיתוף נשים במשא-ומתן ובתהליכי שלום. 
       
       אני רוצה להפנות את תשומת לב הצופים והשומעים להחלטת האו"ם 1325 מאוקטובר 2000, שהיא בעלת שני חלקים, ושני החלקים ישימים ורלוונטיים למצב שלנו באזור הזה. יש בהחלטת האו"ם הכרה בכך שהנשים הן הנפגעות העיקריות ממצבי סכסוך ומלחמה. כך היה בכל המקומות בעולם שהיו בהם סכסוכים עקובים מדם – ביוגוסלביה, בקונגו, בקולומביה, באירלנד ובמקומות אחרים וגם פה. 
       
       במדינת ישראל, במצב של סכסוך מתמשך, האלימות במשפחה היא פועל יוצא של האלימות בחברה. גם מקרי האונס, גם מניעת שירותים ייחודיים לנשים, גם העדר השפעה פוליטית – ראה אנשי הצבא שנמצאים היום בכל הדרגים הבכירים ביותר – וגם העוני. בעיית האבטלה חריפה אצל נשים דווקא עכשיו, בתקופה קשה כזאת, שגם היא נובעת מהמצב הפוליטי. בישראל יש כ-2,000 חיילים שמוגדרים כהלומי קרב. כל העול של הטיפול חל על הנשים ועל המשפחות, ללא עזרה. 
       
       אנחנו יודעים ממנהלות של קווי חירום ארציים לנשים נפגעות אלימות, שבימים שיש בהם פיגוע יש הרבה-הרבה פחות פניות של נשים מוכות לקווי החירום. למה? כי נשים במצבים כאלה של חירום לאומי בעצם מוותרות על עצמן, מוותרות על כבודן, הן חושבות שלאף אחד לא אכפת מהן ומהנושאים שלהן, כי יש נושאים אחרים על סדר-היום. 
       
       אני חוזרת להחלטת האו"ם - אחרי ההכרה בנשים כסובלות עיקריות מהמצב, הקריאה והדרישה לשתף נשים בכל תהליכי משא-ומתן לשלום, וגם, כפועל יוצא של זה, לשלב אותן בפוליטיקה המקומית ובפוליטיקה הבין-לאומית. אני רוצה לומר לכם, שבארץ כמעט לא התייחסו להחלטת האו"ם הזאת, אף שיש אצלנו מקרה יוצא דופן. "ארבע אמהות" היו גורם מאתגר וגורם משמעותי ביציאה של צה"ל מלבנון. ברגע שנשים נחושות ומוכנות לקחת חלק, מעורבות ואחריות ולהשפיע על תהליכי השלום, הן יכולות לחולל נפלאות. 
       
       אני קוראת עכשיו לכל הגורמים במערכת הפוליטית לשלב את הנשים בכל המוקדים של קבלת ההחלטות, גם במשא-ומתן, גם בצבא, גם במשרד ראש הממשלה; גם אם, נניח, נופלת החלטה להרוג את השיח' יאסין. יש מקום גם לנשים במערכת קבלת ההחלטות. גם במקום שבו נקבעות החלטות על פינוי חד-צדדי חשוב מאוד שתהיינה נשים, עם כל התרומה שנשים יכולות לתרום מבחינת קונסנזוס, הרמוניה, אמפתיה; לעשות דברים לא כגרזן נופל, אלא לעשות את זה בהידברות ובשיתוף כל פלגי החברה הישראלית. חסרות לנו נשים בכל המקומות האלה, בכל המקומות המכריעים שיקבעו עכשיו את עתידנו. 
       
       רוב ארגוני הנשים - ולא יושבות כאן נציגות של ארגוני הנשים - חוששים מנזק תדמיתי אם הם יעסקו בשאלות המדיניות וידרשו את הייצוג של הנשים בכל המקומות שבהם נופלות החלטות. ואולם עלינו לא רק לעסוק בנושאים שיש בהם הקונסנזוס הרחב, כמו אלימות נגד נשים, כמו זנות, כמו סחר בנשים, אלא להעמיד את הדרישה החד-משמעית ובפה מלא - לדרוש את המקום המתאים לנו והראוי לנו בכל מוקדי קבלת ההחלטות. 
       
       היום די מוסכם שיש תכונות לנשים ויש תכונות לגברים, והן לפעמים שונות אלה מאלה; לא טובות יותר אלא שונות. ואכן, יש לנשים מה שנקרא חשיבה רשתית. כשהן מגיעות לבעיה, הן מטפלות בה מכל הכיוונים ומביאות בחשבון הרבה מאוד משתנים, ואילו כאשר גברים מטפלים בבעיה, הם חושבים ומתקיפים אותה בצורה לינארית, בצורה קווית, תוך הסתערות והתעלמות מכל מה שקורה בצד. נשים נוטות יותר לשתף פעולה, נשים נוטות יותר להגיע להחלטות מתוך קונסנזוס, מתוך הרמוניה, מתוך משא-ומתן, מתוך ביזור הכוח ולא מתוך שאיפה לרכישת כוח בלבד, תוך השפעה ותרומה לחיים הציבוריים והפוליטיים. 
       
       האם אתם חושבים שאנחנו, החברה הישראלית, יכולים לוותר על כל הדברים האלה? אכן, המאה ה-21 מוזכרת כמאה של הנשים, כי לאט-לאט יש יותר הכרה בכך שנשים תתפוסנה את המקום הראוי להן כמין השווה, כמין המשפיע במאה ה-21. 
       
       אמר לנו היום שר הפנים בישיבת הוועדה לקידום מעמד האשה באופן די תמים, שהוא לא אוהב העדפה מתקנת. אנחנו, הנשים, בדרך כלל אוהבות את ההעדפה המתקנת. הוא אמר שבסך הכול זה בון-טון היום לשתף נשים בכל המקומות הציבוריים והפוליטיים, והוא דיבר על הבחירות לרשויות המקומיות. אכן, זה בון-טון, ומתוך הבון-טון הזה אנחנו נהיה שם בכוחות גדולים, בכל המקומות שבהם מתקבלות החלטות ובכל המקומות שבהם נקבעים תהליכי השלום. תודה. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת נסים דהן נמצא כיושב-ראש, והוא ידבר בסוף. חבר הכנסת צבי הנדל - אינו נוכח, והוא הפסיד את תורו. חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה. עכשיו נכנס חבר הכנסת הנדל. כשקראתי את שמו כבודו לא היה. מייד אחרי חברת הכנסת גלאון כבודו ידבר. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, חברת הכנסת גילה גמליאל, אני רוצה להצטער על שהשר שהשיב בשם הממשלה, השר אולמרט, השיב ויצא. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       גם אני כיושב-ראש הישיבה מביע את מחאתי על כך שהממשלה לא מצאה לנכון שהשר המשיב יישאר כאן עד הסוף. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       נמצא כאן השר גדעון עזרא, שאני מכבדת אותו מאוד. תמיד הוא נמצא, מקשיב בקשב רב ועונה. לא תמיד אני מסכימה עם מה שהוא עונה, אבל הוא מתייחס בכבוד רב לכנסת. 
       
       אני לא מדברת רק על פרוצדורה, על העובדה שהשר המשיב יצא. אני רוצה להתייחס לדבריו, והדברים שלו בעיני משקפים את חוסר ההבנה המוחלט, המוחלט, למצבן של הנשים בחברה הישראלית. מאוד יפה לעמוד כאן על הבמה ולדבר על נשים בשוק העבודה – דברים חשובים – כמה נשים מופלות בשכר, על כך שצריך לשפר את מצבן או את סביבת העבודה של נשים, אבל הדברים באים ונאמרים מתוך עמדה פטרונית, מתוך עמדה שלא מביאה בחשבון דבר אחד בסיסי, שדיברה עליו בפתח דבריה יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה - העובדה שנשים אינן מיוצגות במוקדי הכוח, העובדה שנשים אינן מהלכות בפרוזדורי השלטון, היא המשפיעה והיא המשליכה על מצבן הנחות של נשים בחברה הישראלית בתחומים השונים, לרבות בשוק התעסוקה. 
       
       העמידה הזאת כאן, על הדוכן, של השר המתאם שיש לו 80 תיקים והוא עוד אומר בכבוד והדר שהוא לקח על עצמו לתאם בין כל משרדי הממשלה את העובדה שלנשים תהיה סביבת עבודה תומכת בהתחשב בנורמות החברתיות, כאילו מדובר רק על בעיה של רלטיביזם תרבותי וחברתי, משקפת את הבעיה המהותית של מי שעומד בראש הפירמידה הזאת ולא מבין שעד שנשים לא תפרוצנה את מה שנקרא תקרת הזכוכית ועד שלא תהיינה מחצית מחברי הכנסת נשים, אנחנו נידונים לכך שמעמדן של הנשים בחברה הישראלית יישאר נמוך. 
       
       לא התכוונתי בכלל לומר את הדברים האלה, אבל חשבתי שאני לא יכולה לעלות על הדוכן בלי להתייחס לדבריו. חברותי שנאמו כאן אמרו דברים נכוחים, חשובים ונכונים, אבל חשבתי שאני לא יכולה שלא להתייחס לכך שעולה לכאן שר בשם ממשלת ישראל ואלה הדברים שלו לכנסת ישראל ביום האשה הבין-לאומי. בשביל מה הבאנו אותו לכאן? בשביל מה זה מה שהוא השיב בשם הממשלה? הדברים האלה בשם ממשלת ישראל מכתימים, מכפישים ומחפירים – מתוך כוונות טובות – כשהם משקפים פטרוניות ואיזו עמדה לא נכונה ובטח לא ראויה לכבוד הבית הזה ביום הזה. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       הממשלה היתה צריכה לשלוח לכאן את אחת השרות. 
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       למה? למה?
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       חבר הכנסת שלגי, מכיוון שאתה אומר את זה בפעם השנייה וענו לך על זה קודם לכן, העיסוק בעניינן של נשים בחברה הישראלית אינו עניינן של נשים בלבד. מדובר באינטרס כלל-חברתי, ואם הממשלה בחרה לשלוח שר זה בסדר, רק שידבר לעניין. זאת כל הבקשה. 
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       - - - יש כאן בעיקר חברות כנסת. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       נכון. 
       
       אדוני היושב-ראש, ברשותך, במעט הזמן שנותר לי אני רוצה לגעת בדברים שרציתי לומר היום. הבאתי לכאן כמה גזירי עיתון שגזרתי בשבועות האחרונים: "מחיר האונס – גט לאשה. גבר חרדי שהואשם באונס אשתו שבועות ספורים לאחר שנישא לה, ירצה רק שישה חודשי מאסר ועבודות שירות בתמורה להסכמתו למתן גט". זאת עסקת טיעון. "רק עבודות שירות למורשע במעשים מגונים, צעיר שביצע מעשי סדום ומעשים מגונים בנערים שהדריך"; "שישה חודשי עבודות שירות למורשע באונס".
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אבל כשבוצעה עסקת טיעון על עבירה - - -  בית-המשפט הכניס - - -
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אדוני חבר הכנסת בר-און, זה חשוב ונכון, אבל מה עניין שמיטה להר-סיני? מה עניין שמיטה להר-סיני? 
       
       למה בחרתי לציין את זה? נורא חשוב לעסוק בכל הדברים שנאמרו כאן על מעמדן ומצבן של נשים, אבל הבעיה המרכזית בעיני היא, שגם ביום האשה הבין-לאומי אנחנו נאלצים לדבר על כך שנשים מוכות, שנשים נרצחות, והבעיה הגדולה יותר היא שמערכת בתי-המשפט עדיין לא הפנימה את העובדה שהכנסת הזאת חוקקה חוק עונשי מינימום וחובת מאסר בפועל על עבירות מין ואלימות במשפחה, חוק של חברת הכנסת דיין ושלי. 
       
       לא ייתכן שבתי-המשפט, שצריכים לשדר שדר חברתי שאומר שגופן של נשים וכבודן של נשים אינם הפקר ושענישה באה להתרות ולהתוות דרך - לא הפנימו אותם שופטים שנשים אינן קניין, שנשים אינן רכוש בני זוגן, שאי-אפשר להכות נשים ולצאת מזה בזול. שופטים עדיין שבויים באיזו תפיסה שמקפלת בתוכה נורמות וסטריאוטיפים, אותם נורמות וסטריאוטיפים שדיבר עליהם השר אולמרט, שאשה היא קניין ואפשר להכות אותה ואחר כך לצאת בענישה קלה. הכנסת מחוקקת חוקים ועל בתי-המשפט ליישם את החוקים האלה. בתי-משפט שלא מיישמים חוקים מפקירים את כבודן וגופן של נשים. תודה. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה. חבר הכנסת צבי הנדל, בבקשה. 
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):

       מכובדי היושב-ראש, אדוני השר, חברות וחברי כנסת, ראשית אומר מילות תודה לחברת הכנסת גילה גמליאל, שעומדת בראש הוועדה לקידום מעמד האשה. כמה שאנו הגברים מדי פעם מתרעמים שצריכים ועדה מהסוג הזה, מסתבר שעדיין יש הרבה זלזול בנשים, ואני דווקא מתחיל בסיום דבריה של קודמתי בנושא גופה של האשה. 
       
       העונשים הניתנים על אונס או על מכות וכדומה, כשהגבר מנצל את כוחו הפיזי, שלעתים הוא רב יותר - לא תמיד זה כך, אך ברוב המקרים – הקלות של העונשים מביאה לזילות בלתי רגילה. העניין הזה בלתי מובן לי שנים. המודעות לצורך להגיש תלונה עלתה פלאים, בעיקר בזכות הפעולה הברוכה במשך שנים של חברות הכנסת, גם כאן בעיקר חברות ולא חברים, אך עדיין הטיפול בגברים המכים או האונסים רחוק מלהיות משביע רצון.
       
       אחד הדברים שמביאים לידי אלימות - ולא על זה אני רוצה להרחיב את הדיבור, אך אמרתי זאת כבר הרבה פעמים, ואני לא יכול בלי להזכיר לפחות, וחשוב מאוד שכולנו נהיה מודעים לעניין הזה – הוא המסרים שמועברים בעיקר בטלוויזיה. יש עידוד סמוי להרבה כוחניות. צריך לתת על זה את הדעת. אני לא תמיד אוהב את הרעיון שהטלוויזיה הופכת זירת ויכוח בין מי שכיפה לראשם למי שכיפת שמים לראשם. בעניינים האלה כולנו צריכים להתאחד, כי ברבות השנים הנזק רק ילך ויגבר.
       
       ראיתי פה נתונים שדווקא שימחו אותי בנושא חלוקת התארים באוניברסיטה בין נשים לגברים. יש פה כמה מקצועות, מדעים, למשל, ביולוגיה - 70% ממקבלי התואר הם נשים, מדעי החברה - 67%, משפטים - 52%, מקצועות מאוד מרכזיים, רפואה - 49%. הנשים מובילות במקצועות מאוד מרכזיים. 
       
       לא הופתעתי שבחינוך ובהכשרה להוראה השיעור הוא 78%. לא שאני חושב שחינוך הוא לא חשוב, הוא מאוד חשוב. לצערי הגדול, עדיין מקצוע ההוראה נחשב למשכורת שנייה בבית. הלוואי שנצליח להגיע, בעזרת השם, לרמה כזאת שגבר ידע שאפשר ללכת ולעסוק בחינוך, מעבר למשימה הלאומית, גם כמקצוע שיכול להביא פרנסה. אני מקווה שזה יתוקן.
       
       הדבר המרכזי שרציתי לדבר עליו הוא אחיותי וחברותי מיהודה, שומרון וחבל-עזה, גם קצת בבקעה, שבעשור האחרון, מעבר לכל חילוקי הדעות הפוליטיים בתוך הבית הזה - אין עוד ציבור כמו ציבור הנשים, האמהות, הסבתות, הילדות ברחבי יש"ע, שעבר כפי שהן עברו את העשור האחרון, וודאי את שלוש וחצי השנים האחרונות מאז הנסיגה מלבנון. אני חושב שהנשים עומדות שם בחזית כמעט בכל תחום אפשרי - חינוך הילדים, הנסיעות בדרכים, הקניות. כמעט שאין דבר בעת האחרונה שכשאתה רוצה לעשות אותו במרחבי יש"ע אינו דורש ממך גבורה גדולה מאוד. 
       
       ובנוסף, החלק הרוחני-הנפשי הגדול ביותר, שאתה צריך  גם להרגיע את המשפחה ולהיות עמוד התווך כשהילדים באים הביתה. לפעמים נתקלים בדרכים בקטעים קשים, והאם צריכה להיות זאת שמחבקת ומלטפת, מקרינה כוח ולא בוכה יחד אתם, על מנת שלא ייחלשו עוד יותר. 
       
       כל המלים שבעולם שאני יכול לאסוף כרגע לא יכולות להביע את מה שאני מרגיש אל האשה הממוצעת, לא הגיבורות המיוחדות, שהיא בעיני הגיבור הלאומי של התקופה האחרונה בארץ-ישראל, שכמוה היו בדורות אחרים כמעט תמיד, גם בקום המדינה וכו'. הפעם, בשנים האחרונות, אלה הן נשות יש"ע. אני שמח שהזדמנה לי ההזדמנות הזאת, הסמלית, להסיר את הכובע ולהצדיע בפני האמהות הנהדרות, הנשים המופלאות שגרות במרחבי יש"ע בעת הזאת. כה לחי.

היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה. חברת הכנסת גילה פינקלשטיין.

גילה פינקלשטיין (מפד"ל):

       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מברכת על קיום הדיון הזה היום לרגל יום האשה הבין-לאומי. לא כל ערך ומנהג המקובלים בתרבות המערבית המודרנית והפוסט-מודרנית ראויים לאימוץ ולחיקוי, אולם מוטב לנו לנהוג בתבונה, כמו אותו חכם תלמודי שאמר, כי יש מקרים שבהם ראוי לאכול את תוכו של הפרי ולהשליך את קליפתו. כך גם ראוי שיהיה היחס שלנו ליום האשה ולתנועת הפמיניזם בכללה. ליבת הרעיונות הפמיניסטיים כמובן חשובה וחיובית. כמו רבות ממדינות המערב המודרניות, השכילה מדינת ישראל ליצור יותר שוויוניות ומעורבות של הנשים בחברה מאלה שראינו בעבר. במסורת היהודית מאז ומתמיד נשמר כבודה של האשה והיה לה מקום מרכזי, אך גם בתחום זה חלו תמורות נחוצות, שעליהן אעמוד בהמשך. 
       
       התנועה הפמיניסטית בכללה השפיעה רבות על צורת החשיבה של החברה המודרנית, שבה בעבר משלו בכיפה בעיקר הגברים, שנחשבו מובילים בכל מובן. החברה הגברית העמידה בראש החברה והמשפחה את ראש המשפחה, את הגבר, שהיה האדם העובד, היצרן, בעוד הנשים זכו לתפקידים משניים, אם בכלל. כאמור, בדור האחרון חלה תפנית מרחיקת-לכת בהקשר זה בחברה המערבית, בהייררכיה שהשתנתה לטובה.
       
       השינויים באים לידי ביטוי כמעט בכל מגזרי החברה: במודעות גבוהה יותר מצד הרשויות והמעסיקים לצורכי הנשים העובדות, בעיקר אלה שבהיריון, אלה שלאחר לידה, דבר המתבטא בהגבלת פיטורים, בתשלומי ביטוח לאומי ובנקודות זיכוי של מס הכנסה; במודעות גבוהה יותר לנושא ההטרדות המיניות, בעיסוק גלוי בכך, שמאפשר יותר קלות בהגשת תלונות וביתר ביקורת על כך; וכמובן, בהבטחת ייצוגן של נשים במקומות עבודה רבים, בהם המגזר הציבורי.
       
       לא, אינני אומרת כאן כי הכול ורוד, ואכן לא כל הבעיות נפתרו. הנתונים הסטטיסטיים עדיין מצביעים על כך שנשים משתכרות פחות אף  שהן משכילות יותר, כפי שאמרו חברי וחברותי. עדיין יש אפליה ולא הכול תוקן בחקיקה באופן שיניח את הדעת, אך כאן בכנסת יש 18 נשים – ח"י – מספר יפה, אך רחוק מלהשביע רצון. 
       
       ועוד לא אמרתי מלה על התופעה הנוראה מכול, של האלימות הגואה נגד נשים. השיא שלה ברצח נשים בידי בני זוגן - תופעה בלתי נסבלת, שהפכה למכה של ממש, ואסור בשום אופן להתייחס אליה בביטול או בסלחנות. זהו טרור לכל דבר, וצריך להילחם בו.
       
       ובכל זאת, במעמד חגיגי זה אני מעדיפה להצביע גם על הפנים החיוביות, ובהחלט יש על מה להצביע. כנציגה ראשונה בכנסת זה שנים רבות של הציונות הדתית, אני מבקשת לייחד דברים אחדים למפנה שחל בקרב הציבור שאני מייצגת בתחום מעמד האשה ומקומה. 
       
       ללא ספק, אחת ההתפתחויות המעניינות בחברה הדתית ובחברה בכלל היא זאת שהתחוללה בקרב הנשים הדתיות בעניין זה. הללו תופסות מקומות מרכזיים יותר ויותר בשלל תפקידים ועיסוקים, ובמקביל הלך והתפתח בעשור האחרון לימוד התורה הנשי. זהו קול חשוב, שהיה חסר בפסיפס התורני וההגותי, ויש לכך השלכות חשובות. 
       
       בין היתר, נשים מעורבות יותר בהליכי דיון, טוענות רבניות מייצגות נשים בבתי-הדין, ואפילו על הפסיקה יש השפעה, גם אם עקיפה, משום שלכול ידוע כי הנשים הן כוח דומיננטי. הן ניחנו בחושים מחודדים, ברגישות מיוחדת. הידע של הנשים בכל התחומים, גם בזה התורני, התעצם לאין ערוך לעומת מה שהכרנו בעבר.
       
       מעבר למדרשות, למכללות, למסלולי ההכשרה, יש ביטויים מגוונים ועצמיים לקול הנשי הדתי-האורתודוקסי: נשים קוראות לעצמן את מגילת אסתר בפורים. אני רואה בזה צעד יפה וחידוש. יש יוזמות שונות, מניינים של נשים, כולם מבורכים, כל עוד הם פועלים בגדר המותר על-פי ההלכה. 
       
       לאשה הדתית בדורנו ניתנות הרבה יותר אפשרויות ועיסוקים רבים הפכו לגיטימיים. גם החברה הדתית השוקדת על ערכים ונותנת מקום של כבוד לערכי המסורת, לא חוששת לאמץ שינויים חיוביים בדפוס ההתנהלות שלה. החברה הדתית המודרנית לא נשארה מאחור. היא איננה מנותקת מהנעשה ומהתמורות המתחוללות סביבנו, וכאן חובה לציין כי האשה זכתה מאז ומעולם למלוא הכבוד הראוי, כפי שאנחנו שרים "אשת חיל" בליל שישי, אלא שתפקידיה התמקדו בטיפוח המשפחה והבית, בגידול הילדים - העיסוקים הנשיים היו מצומצמים יחסית. על כל פנים, רובם לא היו פומביים, אלא "כבודה בת מלך פנימה". 
       
       לסיום, אני רוצה לברך את חברתי גילה גמליאל, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, על פעילותה הנמרצת, המבורכת, במסגרת הוועדה, לקידום ענייניהן של הנשים. חברת הכנסת גילה גמליאל מנווטת את הדיונים בטוב טעם וברגישות. אני רוצה להודות לה על כך. שיתוף הפעולה בינינו הדוק ופורה.
       
        לדוגמה אציין את הישיבה שקיימנו בשבוע שעבר בוועדה. העלינו את מצוקתן של הבלניות במקוואות שאינן מקבלות משכורות כבר חודשים רבים. אני מקווה, באמת, כפי שהובטח מפי נציגי האוצר ומשרד ראש הממשלה במהלך הישיבה, שהבעיה תמצא את פתרונה. 
       
       יש לקוות כי כיווני הפעולה הנכונים יוסיפו ויבססו את מעמדן של הנשים בחברה הישראלית וקולה של האשה יוסיף ויישמע בכל מקום, כי הוא נחוץ לכולנו. תודה. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת מאיר פרוש, חמש דקות לכבודו.  
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גברתי יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום את יום האשה הבין-לאומי, ואני שואל אותך, אדוני היושב-ראש: מדוע דווקא היום? מדוע אנחנו מציינים היום את יום האשה הבין-לאומי? 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       היום ראש חודש ניסן. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       היום ראש חודש ניסן, אמר יושב-ראש ועדת הכנסת. היום ראש חודש ניסן. מה היה בניסן? בניסן נגאלו בני ישראל. בזכות מי, בזכות מי נגאלו אבותינו ממצרים? בזכות נשים צדקניות. ולכן אנחנו צריכים לציין את יום האשה, בזכות נשים צדקניות. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       השאלות הן רטוריות, זה לא מבחן בתלמוד. לא צריך לענות. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אומרת הגמרא בסנהדרין: בזכות נשים צדקניות והתנהגותן הצנועה ושמירתן על "כל כבודה בת מלך פנימה" נגאלו אבותינו ממצרים ומעוד גלויות, ובזכות לימוד התורה זכו לנצח במלחמותיהם עם אויביהם. אומרת הגמרא בסנהדרין, דף מ"ט, בזכות נשים צדקניות נגאלו ישראל ממצרים. ואמרנו שיציאת מצרים היתה בחודש ניסן. אולי זה מקרה שאנחנו דנים היום ביום האשה הבין-לאומי. אבל כשזה נקבע - אנחנו דנים ומדברים על זה. 
       
       אני רוצה שנשים לב, חברי הכנסת, עד כמה נשים נפגעו במהלך השנה האחרונה, במהלך השנתיים האחרונות, כתוצאה מהחלטות שהכנסת קיבלה. ואני לא רוצה לומר מי מהכנסת - אופוזיציה, קואליציה, מדוע היו קיצוצים כל כך עמוקים. אבל היופי שבמסגרת המשפחתית שהיתה לעם ישראל הוא העובדה שהאמא במסירות נפש רבה גידלה את בניה, השקיעה את כל המאמצים  לגדל את הילד, את הילדה, להמשיך את המסורת המשפחתית, את התא החם, את הבית היהודי. המסירות של ה"יידישע מאמע", שאנחנו התחנכנו, ורוצים שכך אנחנו נתחנך - אם אנחנו מדברים על  נשים צדקניות שבזכותן נגאלנו ממצרים. ולא רק ממצרים. כמו שאמרתי קודם, הגמרא אומרת – מכל המלחמות. ולא רק בזכות זה, אלא גם בזכות לימוד התורה. 
       
       כמה הממשלה הזאת פגעה בנשים שגידלו את ילדיהן בבית. הרי אחד האמצעים כדי שהאמא תוכל לגדל את הילדים בבית הוא אותן קצבאות, שלממשלה, למדינת ישראל, היתה הזכות לתת את האפשרות לקיום לאותן משפחות ברוכות ילדים. והממשלה הזאת באה וקיצצה, ומונעת מאותן נשים צדקניות שתוכלנה לגדל את ילדיהן, מכיוון שאין להן כסף לקנות את הדברים הבסיסיים בבית, את המוצרים הבסיסיים. וכך הממשלה לא רק פגעה בנשים צדקניות שלא יכולות לגדל את ילדיהן, וכמו שהגמרא אומרת - שהם נגאלו, וככה, בזכות לימוד התורה אנחנו צריכים לנצח במלחמותינו. וכמה הממשלה הזאת פוגעת בלומדי התורה, על כל צעד ושעל. 
       
       אתמול הבענו אי-אמון מכיוון שהממשלה לא משלמת לעובדי הרשויות והמועצות הדתיות, והזכירה זאת כאן חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, עד כמה הממשלה פוגעת בשירותי הדת. אם זה בנשים הצדקניות, אם זה בלומדי התורה, אם זה בשירותי הדת - האם זה לא הזמן שהממשלה תקיים דיון ונקיים דיון על מה שקורה לנו, אולי בגלל המעשים הרעים שאנחנו עושים?
       
       וכאן אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, אני באמת לא יודע מה הסיבה שבחרו את היום הזה, אבל אולי היום הזה נבחר כדי שאנחנו נעשה לעצמנו חשבון נפש. כל מה שפעלנו ועשינו, כדי לפגוע במסגרת המשפחתית החמה, כדי לפגוע באמא היהודייה שהתחנכה וחינכו אותה לגדל בית עם הרבה ילדים, לא כמו שהממשלה הזאת אמרה - שמענק לידה נותנים רק ללידה הראשונה. זאת אומרת שהממשלה הזאת מעוניינת רק במשפחות שיש להן ילד וכלב. ואם, חלילה, יש לידה שנייה בבית? ואם יש שלושה ילדים, וארבעה ילדים, ועשרה ילדים, ו-12 ו-15 ילדים? הם לא צריכים לקבל מענקי לידה? איפה ההיגיון? איפה הראש היהודי? מדוע הממשלה הזאת מאבדת את הראש היהודי ואת הצפון היהודי? 
       
       לכן, אולי בזכות קיום הדיון הזה, את, כיושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, ואת יודעת מה זו המסורת היהודית, מה זה התא המשפחתי המסורתי היהודי - אולי הגיע הזמן שהממשלה הזאת  תפקח את עיניה. תודה. 
       
       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
היו"ר נסים דהן:
       
       הודעה למזכיר הכנסת. 
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – 
       
       לקריאה ראשונה, מטעם חברי הכנסת: הצעת חוק לתיקון פקודת המסים (גבייה) (מס' 5) (הוצאות סבירות בנקיטת אמצעי אכיפה), התשס"ד-2004, של חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004) (מס' 2) (תיקון) (ביטול איחוד רשויות מסוימות), התשס"ד-2003, של חבר הכנסת עסאם מח'ול וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004) (מס' 2) (תיקון מס' 2) (ביטול איחוד רשויות מסוימות), התשס"ד-2004, של חבר הכנסת איוב קרא; הצעת חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004) (מס' 2) (תיקון מס' 3) (ביטול איחוד רשויות מסוימות), התשס"ד-2004, של חבר הכנסת דוד אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 90) (זימון בעלי תפקידים לישיבות המועצה), התשס"ד-2004, של חבר הכנסת חמי דורון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הרשות המקומית (הצהרת הון) (תיקון) (סגני ראש רשות מקומית), התשס"ד-2004, של חבר הכנסת חמי דורון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חובת קביעת מזוזה במבנה ציבורי, התשס"ד-2004, של חבר הכנסת יעקב ליצמן; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 13) (הארכת אשרה לעובד זר), התשס"ד-2004, של חברי הכנסת רשף חן, אתי לבני ושאול יהלום; והצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 28) (תחילת תוקף היתר לפיטורים או לפגיעה בהיקף משרה), התשס"ד-2004, של חברת הכנסת גילה גמליאל. תודה רבה. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה.

ציון יום האשה הבין-לאומי
       
היו"ר נסים דהן:
        
       חברת הכנסת אילנה כהן, בבקשה. 
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תרשו לי לברך את מפלגת עם אחד. תאמינו לי - מאה אחוז באו ליום האשה הבין-לאומי. ואני רוצה להגיד לכם, שהנשים בכנסת לא תבואנה בטענות אם זה המספר של הנשים שבאו. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       שירבו כמותכם בישראל. 
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אני הייתי נוכחת מתחילת הדיון. הנשים ילמדו, לפחות הנשים בכנסת, אם הן רוצות שיכבדו אותן, קודם כול שיהיו נוכחות פה. 
       
       לגילה גמליאל, יישר כוח על העבודה הנהדרת שאת עושה בוועדה לקידום מעמד האשה.
       
       הרבה מדברים על מעמד האשה, על ההבדלים. אם מלכתחילה הגברים היו בהיריון והיו יולדים, לא היתה שום אפליה. תאמינו לי, שום אפליה. לא היו מחוקקים שום חוק עזר – היום נציין את החוק של עם אחד, של זהבה גלאון, לזכויות הנשים ונגד אפליות הנשים וכן הלאה – בטוח שהם היו זוכים בכול. וראה זה פלא, היו עושים להם שעות גמישות, היו שואלים אותם מתי הם רוצים להביא את הילדים שלהם לגן, האם הם רוצים להתחיל בשעה כזאת, האם הם רוצים לגמור בשעה כזאת - בכלל לא משרה ראשונה ומשרה שנייה. תאמינו לי, הכול היה מגיע להם כדת וכדין. למה? ככה זה. אני לא צריכה להגיד לאדוני היושב-ראש, שזה מהתנ"ך והכול וכן הלאה.
       
       אין ספק, רבותי, שנעשים שינויים לאט-לאט. ושוב אני רוצה לברך את ההסתדרות. אני חושבת שההסתדרות עשתה הרבה מאוד למען הנשים. אני, בצניעותי הרבה, עומדת מולכם, מנהיגת נשים, רבותי, אני לא מתביישת להגיד את זה, כי עסקתי בזה הרבה-הרבה שנים. האחיות, רובן נשים. היינו משתכרות כמו במינוס ים-המלח, תאמינו לי. אחיות ברחו מהעבודה, חצי משרה וכן הלאה. שלא יבואו ויגידו לנו תמיד שאנחנו נחמדות, שאנחנו משרתות. לא ראיתי אף פעם שהוסיפו לנו תוספת צדקה במשכורת. אתם יודעים איך מכנים את האחיות? – המלאכיות בלבן. אומרים שזאת שליחות. לא ראיתי שהוסיפו תוספת צדקה. רק בנחישות, אכן נאבקנו והצלחנו.
       
       אני אתן דוגמה קטנה שאני נותנת תמיד. אף פעם לא שאלו שום גבר במשרה בכירה, שמקבל רכב, לאן הוא נוסע. כשרצינו רכב לאחיות הבכירות, שאלו: לאן האחיות נוסעות? אין ספק שעדיין יש פער עצום בשכר, גם כשגבר ואשה באותה דרגה; אולי לא בדרגה, אבל ברכב, בשעות נוספות ובכל התנאים הנלווים. אין ספק שזה עושה את ההבדל המהותי.
       
       אנחנו צריכות לדעת להיאבק, כי שום דבר לא מקבלים בחינם, רבותי, אפילו את צירי הלידה אנחנו לא מקבלות בחינם, תאמינו לי. אם היה ציר אחד לגברים, תאמינו לי, הם היו עושים "רולה" כזאת שזה היה נשמע בכל מדינת ישראל.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       עם ההתקדמות הטכנולוגית, גם זה יגיע.
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       ודאי, ודאי. הכול יגיע, תאמין לי. בן-אדם ייכנס מפה, יצא משם, אין ספק.
        
       מאוד חורה לי כשאני רואה פה את מספר הנשים. אנחנו צריכות לכבד. כל היציע היה צריך להיות מלא. אנחנו צריכות לדעת לכבד את עצמנו – יום-הולדת, אז יום-הולדת, רבותי – לדעת לייצג את עצמנו כמו שצריך. חברי הכנסת, לא היה מזיק לכם היום, אפילו בתור ג'סטה לכל הנשים - ואנחנו עובדות קשה ומטפלות ועושות קריירה והכול – אילו חברי הכנסת היו מפרגנים היום לנשים בכנסת.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       מפרגנים.
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אתה - בטוח. אתה גם בתור שר הבריאות היית עשר. אין לי מה להגיד לך, אתה עשר.
       
       אם הם לא פרגנו, אני רוצה לאחל קודם כול לכל נשות מדינת ישראל; ויישר כוח לחברות הכנסת ולעובדות הכנסת. תאמינו לי, אם נעשה לעצמנו, אנחנו נצליח. אל תצפו ממישהו אחר שיעשה לכם את זה. ושוב, תודה להסתדרות שעושה עבודה לתפארת מדינת ישראל. תודה.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת עמיר פרץ, על פרסומת כזאת לא חלמת מעודך. חבר הכנסת ואסל טאהא.
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברות הכנסת, תרשו לי קודם כול להזכיר את כל הנשים הערביות והישראליות, האמהות ששכלו את בניהן בכל התקופות ואיבדו את יקיריהן כתוצאה משפיכות הדמים המתמשכת במדינה. 
       
       תרשו לי גם לברך את האמהות שלקחו פעם חלק בהתארגנות והשפיעו בצורה דרסטית על ההחלטה הפוליטית של הממשלה בתקופת לבנון – הנשים בשחור. אני מברך אותן. 
       
       האמהות השכולות, אם פלסטיניות ואם ישראליות, יש לשמוע את זעקתן, יש לשמוע ולחוש את כאבן - הן באמת חסרות אונים, לא יכולות להשפיע על מה שמתרחש סביבן, ורק בדמעות ובדם הן חיות.
       
       תרשו לי גם לברך את נשות "איחוד האשה הערבייה", שהכרזנו עליו רק לפני חודש, על מאבקן למען שוויון ודמוקרטיה בישראל, והן עושות רבות, אם במדינה ואם בקרב המיעוט הנשי שבמיעוט הערבי. 
       
       המיעוט הנשי הערבי, חברי חברי הכנסת, סובל פעמיים, פעם משום שהוא מיעוט בתוך מיעוט שנאבק לשוויון ופעם אחרת משום שהוא מיעוט נשי שנאבק למען שוויונו.
       
       אדוני היושב-ראש, רציתי לענות לשר אולמרט שדיבר על עניין השוויון בסקטור הערבי, על בעיות הנשים. רציתי להגיד לכבודו: ערך השוויון בתרבות המזרחית הוא ערך נשגב, ואם אנחנו חוזרים אחורה, אני לא רוצה לפרט, בכל תקופות ההיסטוריה, אנחנו רואים שהאשה במזרח היתה לצדו של הגבר, אם זה בשדה, בעבודות, בכל תחום. 
       
       אם נחזור עוד אחורה, נמצא שמדינות נוהלו על-ידי נשים – ממלכת אל-ע'סאסינה נוהלה על-ידי המלכה אל-זבאא; תימן נוהלה בזמנו תקופה ארוכה על-ידי המלכה זנוביא. במצרים שג'רת אל-דר חתמה וניהלה משא-ומתן עם מדינות אירופה, אם זה במלחמה ואם זה בשלום. הערך הזה הוא לא רק ערך שאנחנו מייבאים וייבאנו מאירופה, זה ערך שטמון בחיקנו, ורק צריך לרענן ולטפח אותו.
       
       אני זוכר כשהייתי ילד, אמא שלי עבדה בשדה כמו אבא, אחיותי עבדו כמו האחים, בשדה ובכל מקום. אבל הסיטואציה השתנתה, גם הערכים לפעמים מושפעים ומשתנים. כשמדברים על המדינה הלאומית שקמה בעולם, מהמאה ה-19 והלאה, גם זה השפיע; זה השפיע על הדמוקרטיה, השפיע על כל תחומי החיים, השפיע על ערך השוויון בכל תחומי החיים וגם בתחום הנשי. המערכת הזאת של היחסים בחברה המודרנית השפיעה, המאבק הפוליטי השפיע. 
       
       לכן, כשאנחנו מדברים על הנשים הערביות שהן סובלות רבות, ועל האשה בכלל במדינה, נראה ש-60% מכלל העובדות במדינה בתחומי השלטון והכלכלה הן נשים, אבל כמה מהן בעמדות בכירות? - רק 4%, וזה מתבטא גם בשכר, מתבטא גם בהחלטות, מתבטא גם בהשפעה על תחומי החיים השונים. 
       
       אם אנחנו מסתכלים, חברי חברי הכנסת, על החקיקה, אנחנו נמצא שבאמת יש חקיקה נשית מסודרת. אבל כשאנחנו מסתכלים על החברה, זה לא בא לידי ביטוי הולם. עניין האכיפה לא הולם בכלל. אנחנו רואים כיצד בתי-המשפט דנים בעניינים האלה וכיצד שופטים בקלות. אם אפשר לדון בעניינים האלה, צריך לדון בהם בסימפוזיון רחב יותר. עניין האכיפה לא הולם את  כמות החקיקה, ולא תואם חקיקה מסודרת. מי אחראי? - הרשות המבצעת, הממשלה, שלא אוכפת את החוקים בצורה מסודרת והולמת את החקיקה שדיברנו עליה. 
       
       לכן, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, עניין החינוך הוא עניין מאוד חשוב. על מנת להגביר את המודעות לשוויון בין המינים, עלינו להגיע לנשים לפני שיהיו נשים, כשהן צעירות, תלמידות בבתי-ספר, כשבאמת רוצים לפתוח אופקים בפני האשה. עלינו באמת לטפח את המשפחתונים ולא לסכן אותם, לאפשר לאמהות לצאת לעבודה. האשה מחפשת מקום שבו יחבקו את הבן שלה וייתנו לו חיק מתאים והולם. צריך לתת לאשה הזאת, שבגאווה יולדת ומגדלת את בניה,  אפשרות לצאת לעבודה כשהיא שקטה ובטוחה שהבן שלה נמצא במשפחתון או במוסד הולם ומתאים. 
       
       אבל, מה שאנחנו חשים ורואים היום זה שהכול נפגע. המשפחתונים נפגעו, האמהות החד-הוריות נפגעו, הקצבאות שקשורות לנשים ולאמהות נפגעו. לכן, אם יש צורך, זה הצורך לשמור את כל המכלול הזה. תודה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת ואסל טאהא. נציג רע"ם לא נמצא. אחרון חביב - חבר הכנסת גדעון סער, בבקשה. לרשותך עשר דקות.  
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה בפתח דברי לציין שתי חברות כנסת, שבמקרה גם שתיהן נוכחות כאן, שעושות עבודה אדירה בנושאים השונים הנוגעים לקידום מעמד האשה. בראש ובראשונה זו יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, חברת הכנסת גילה גמליאל, שמובילה במרץ רב את הוועדה. אני  מודה שבתפקידי כיושב-ראש הקואליציה אני עושה את המירב כדי להעביר כמה שיותר חוקים לטיפול הוועדה, כי אני חושב שחשוב שתהיה ועדה שמקדמת חקיקה. בסופו של דבר, על כל חקיקה שנוגעת לנשים ניתן לטעון שהיא בתחומן של ועדות אחרות. אני חושב שחשוב לקבע את הוועדה הזאת כוועדה שמטפלת בחקיקה. חברת הכנסת גמליאל עושה את זה. היא עושה את זה ביעילות, במהירות אדירה, דרך אגב, לגבי כל הצעת חוק שמגיעה לוועדה, וגם ברצינות. אני רוצה לברך אותך על הפעילות שלך במשך כל השנה. באמת הפכת את הוועדה הזאת לאחת הפעילות ביותר בבית. התנצלותי היחידה היא שיש לי תפקיד כזה, שאני לא יכול להקדיש את תשומת הלב הראויה לוועדה שאני גם חבר בה. 
       
       העלית סוגיה שצריך למצוא לה פתרון,  סוגיה של תגמול עבור ייצוג נשים באמצעות מימון מפלגות. זו סוגיה שעלתה עוד בקדנציה הקודמת בוועדת השרים למעמד האשה. היתה לי הזכות להשתתף בהקמתה של ועדת השרים, כי לפני הממשלה הקודמת לא היתה ועדת שרים כזאת בישראל, למרבה התדהמה. אנחנו חשבנו שזו דרך נכונה, כי זו דרך שלא כופה על מפלגות לשלב, אלא נותנת תגמול. כחברה אני חושב שזה נכון, זה ראוי וזה מתאים שאנחנו מעודדים את השוויון. אנחנו לא כופים, אבל אנחנו מעודדים מפלגות שמעודדות את השוויון. גם אז היה לנו קושי עם משרד המשפטים. אני חושב שצריך לנסות למצוא פתרון לנושא הזה, ואני בטוח שגם נראה כיצד אנחנו יכולים לקדם אותו. 
       
       אני רוצה גם לשבח את יושבת-ראש ועדת החקירה הפרלמנטרית למאבק בתופעה של סחר בנשים, חברת הכנסת זהבה גלאון, שהפכה את הוועדה שבראשה היא עומדת זו כנסת שנייה ברציפות לא רק לכלי להעלאת המודעות לבעיה קשה מאוד, אלא גם לכלי מעשי להתמודדות עם התופעה, בעיקר באמצעות יוזמות חקיקה שעברו גם בכנסת הקודמת, גם בכנסת הזאת, ובסופו של דבר אני חושב שהיה לזה חלק גם בכך שבדוח - האחרון שעוסק בנושא הזה, עד כמה שאני זוכר - של מחלקת המדינה האמריקנית, מדינת ישראל עלתה בדירוג מבחינת האופי שבו היא נלחמת בתופעה הקשה הזאת. עדיין אנחנו רחוקים ממצב משביע רצון, אבל אנחנו ללא ספק נמצאים במצב הרבה יותר טוב מכפי שהיה לפני שהתחילה הפעילות של הוועדה שאת עומדת בראשה. אני רוצה לברך גם אותך. 
       
       אני חושב שבתוך זמן קצר מאוד, לפחות לפי מה שנאמר – עניין ממש של ימים - נראה הישג חשוב בנושא הקמת מקלט לנפגעות הסחר בנשים, דבר שנדחה במשך שנים בגלל בעיות של מאבקים בין המשרדים, בגלל בעיות של תקצוב, ובשנה זו יצא לדרך. אני חושב שזו בשורה חשובה של החברה למאבק בתופעה הזאת ולמיגורה. 
       
       אדוני היושב-ראש, המאבק למען ייצוג נשים הוא מאבק למען חברה טובה יותר, מכיוון שהוא מאבק למען השוויון בחברה. כאשר אנחנו נאבקים למען השוויון, אנחנו נאבקים למען חברה טובה יותר, אנחנו לא נאבקים למען הנשים בלבד. 
       
       אני חושב שנכון לומר, גם כאשר אנחנו מסתכלים על הזירה הפוליטית, על המערכת הפוליטית שכולנו חלק ממנה, על הכנסת – ואני לא רוצה פה לקפח את הגברים - תמיד בסוציולוגיה מדברים בהכללות, אז אם מדברים בהכללות, בסך הכול נשים בפוליטיקה הן יותר חרוצות, הן יותר מסורות, הן יותר מחויבות, הן יותר דבקות במשימה, הן יותר אידיאליסטיות. אני חושב שמערכת פוליטית שיהיו בה יותר נשים תהיה גם שוויונית יותר וגם טובה יותר. 
       
       אני לומד גם ממורי ורבי, מראש בית"ר, זאב ז'בוטינסקי, שזאת היתה תפיסת עולמו, וכך כתב: אולי ידוע לקורא כי מחשיב אני את האשה על הגבר בכל שטח יסודי של חיי הציבור והבית, חוץ מיגיע כפיים גס ופראי, שבו מכריע כוח השרירים. אין תפקיד ומקצוע שלא הייתי מוסר לאשה בעדיף על הגבר. אצלי היחס הזה אינו דבר של הרהורים וחשבונות. אצלי זהו חוש אורגני למעלה מכל ויכוח, ומקורו אולי בניסיון האישי. ומוסיף מעבר לניסיון האישי את שלמד מההיסטוריה: זוהי אולי הסיבה שבתולדות העמים יש אחוז גבוה פי כמה של מלכות מדרגה ראשונה מאשר של מלכים ממדרגה ראשונה - -  
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אני מבקשת להכניס את זה לכל המעסיקים. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       - - שלומית אלכסנדרה שלנו מימי החשמונאים האחרונים, אליזבת מאנגליה, קתרינה הגדולה מרוסיה, מריה תרזה מאוסטריה, וכולן הצטיינו בייחוד בהשלטת ארגון וסדר במדינה, בחברה ובמשק. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני משוכנע שאם המאבק למען ייצוג נשים – וודאי שהוא לא יכול לפסוח על המערכת הפוליטית – יצליח, תהיה לנו מערכת פוליטית ברמת מחויבות גבוהה הרבה יותר מכפי שיש לנו כיום. 
       
       אדוני היושב-ראש, נדבך חשוב נוסף כאשר אנחנו מדברים על ייצוג נשים ועל שוויון הוא שילוב נשים בתפקידי מפתח, בתפקידי ניהול במגזר הציבורי. בתפקידי כמזכיר הממשלה יצא לי ללוות תהליך של מינוי שבו עלתה סוגיה של מינוי נשים לתפקידי מפתח, תפקידי ניהול בכירים. 
       
       אנחנו יודעים שיש תנאי סף הקבועים בחוק, המגדירים כתנאי כזה ניהול עסקים בהיקף של התאגיד שאליו מתמנה מי שמתמנה. מאחר שמספר המנהלות – בשירות הציבורי וודאי, אבל במידה רבה גם בשוק הפרטי – הוא מצומצם, אם אנחנו מפעילים את הכלל הזה באופן שרירותי, מכני, על מינוי נשים, אנחנו יכולים להגיע לתוצאה של מעגל שוטה, שבו לא יתמנו נשים בגלל העדר ניסיון בניהול מערכות בסדרי גודל מאוד גדולים. 
       
       אני שמח שהוועדה למינויים בראשות השופט רביבי, על יסוד פסק-הדין של בית-המשפט העליון בפרשת שדולת הנשים, קבעה שאת הנושא הזה של כישורי הסף צריך לקרוא בהרמוניה עם העיקרון של ייצוג הולם, ובכך בעצם תרמה ליכולת למנות נשים לתפקידי מפתח. 
       
       החובה הזאת של מינוי נשים לתפקידי מפתח היא חובה שמוטלת בראש ובראשונה על הדרג המיניסטריאלי, שבאפשרותו למנות. בסופו של דבר, גברתי יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, זהו דבר שאנחנו צריכים גם לקיים אחריו מעקב בוועדה שבראשותך: לבוא ולראות באילו משרדים ממנים יותר ובאילו משרדים פחות, לעשות מדי פעם בקרה, לבקש ממשרדי הממשלה להציג תוכניות ולוודא שהמנכ"לים באמת מונחים על-ידי גישה שוויונית. בשעתו התחלנו לעשות את זה בוועדת השרים, ואני חושב שהדבר הזה ידרבן. ברגע שיהיו חשיפה, בקרה ופיקוח, אין לי ספק שייעשה יותר על-ידי השרים והמנכ"לים.
       
       אדוני היושב-ראש, אנחנו מציינים כאן את יום האשה הבין-לאומי. אינני יכול לסיים את דברי בלי לציין את אשתי שלי, את שלי, שהיא אשה נפלאה, שמעבר לכל מה שהיא עושה – וזה הרבה יותר ממה שאנחנו הגברים בדרך כלל עושים, גם כאמא וגם בניהול הבית – יכולה גם במשך כל ימות השנה, שנים ארוכות, לשאת אותי, ומאחר שאתם עובדים אתי כאן, אתם יודעים שזאת כשלעצמה מטלה לא פשוטה. תודה רבה לכם. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת גדעון סער. את הודעת הסיכום לדיון בנושא יום האשה הבין-לאומי תביא יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, חברת הכנסת גילה גמליאל. בבקשה.
       
אתי לבני (שינוי):
       
       אנחנו רוצים להוסיף משהו.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       זה לא הזמן, יש לי כאן דף עם החתימה של כל הסיעות, לרבות שינוי.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       מה עם ש"ס? יש חתימה של ש"ס? איפה הנשים של ש"ס?
       
גילה גמליאל (יו"ר הוועדה לקידום מעמד האשה):
       
       אני רוצה להקריא את הודעת סיכום הדיון במליאת הכנסת לציון יום האשה הבין-לאומי 2004, על דעת הסיעות: הליכוד, העבודה, שינוי, ש"ס, האיחוד הלאומי, מרצ, מפד"ל, חד"ש, עם אחד, בל"ד ורע"ם. 
       
       השנה, שנת 2004, מציבה הכנסת לעצמה את המשימה להשלים בחקיקה ובאכיפה את סגירת הפערים בין נשים לגברים, מניעת אפלייתן של נשים בשל היותן נשים ומניעת האלימות כלפיהן. 
       
       הכנסת רואה באשה שוות זכויות לגבר, ריבונית להחליט על גורלה ואורחות חייה, בהיותה אישיות משפטית אוטונומית. 
       
       הכנסת תשמור על שוויון זכויות הנשים המעוגן בעקרונות הצדק הטבעי, במגילת העצמאות ובחוק-יסוד: כבוד אדם וחירותו. 
       
       הכנסת דורשת לאפשר השתתפותן של נשים, בתנאים שווים לגברים, בחיים המדיניים, החברתיים, הכלכליים והתרבותיים, לרווחתה של החברה ולפיתוח המלא של הכוח הטמון בנשים.
       
       הכנסת רואה בדאגה עמוקה את התגברות האלימות כלפי נשים במשפחה, את מספרן העולה של רציחות נשים על-ידי בני זוגן ואת תופעת הסחר בנשים, ותמשיך לפעול להקטנת הנגע. 
       
       הכנסת נחושה בדעתה להוציא אל הפועל את העקרונות והאמצעים שיקנו זכויות שוות לנשים ויאפשרו קידומן של נשים בכל התחומים באמצעות חינוך, העדפה מתקנת, אכיפת חוקי השוויון וסגירת הפערים בשכר. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחברת הכנסת גילה גמליאל. רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה. 
       
אתי לבני (שינוי):
       
       הייתי מבקשת להוסיף להודעה הזאת, ואולי חברי הכנסת של כל הסיעות יסכימו.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חברת הכנסת אתי לבני, בפני מונח דף עם חתימת כל הסיעות, לרבות הסיעה שלך. אי-אפשר לתקן באמצע או להציע. אני צריך להביא את הדף הזה להצבעה. וכשיש חתימות של כל הסיעות, את כל מה שהיה צריך לעשות, היה צריך לעשות לפני. את יכולה להגיד את הדברים למיקרופון. אני אישית בוודאי לא אתנגד. אבל אני אצביע על הצעת ההחלטה שחברת הכנסת גילה גמליאל הביאה מהדוכן. בבקשה.
       
אתי לבני (שינוי):
       
       גם אני אצביע בעד ההצעה הזאת, כי היא הצעה טובה. אבל היא חסרה משהו, והייתי מבקשת, אם החברים כאן באולם יסכימו, להוסיף פסקה אחת, כי אני חושבת שזהו נושא בפני עצמו. הייתי קוראת לשתף נשים בכל משא-ומתן ובכל תהליכי השלום שיהיו – אם יהיו. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לך. 
       
       רבותי חברי הכנסת, ההצבעה החלה.
       
הצבעה מס' 2
       
בעד הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת גילה גמליאל – 14
נגד – אין
נמנעים – אין
הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת גילה גמליאל נתקבלה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       14 חברי כנסת הצביעו בעד, נגד – אין, נמנעים – אין. 

אילנה כהן (עם אחד):
       
       ההצבעה שלי לא נקלטה.
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אני עד שהיא לחצה.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני מוסיף את קולה של חברת הכנסת אילנה כהן. 15 חברי כנסת בעד, נגד – אין, נמנעים – אין. אם כן, הצעת הסיכום התקבלה.
       

       
הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 24), התשס"ד-2004 
       [מס' כ/34; "דברי הכנסת", חוב' י"ט, עמ' 10390;  נספחות.]
(קריאה שנייה וקריאה שלישית)

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני עובר לנושא הבא, רבותי חברי הכנסת: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 24), התשס"ד-2004, קריאה שנייה וקריאה שלישית. יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת שאול יהלום. בבקשה. 
       
שאול יהלום (יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כמה חשוב וכמה נעים לבוא ולהציע כאן הצעות חוק שנועדו לשפר באמת דברים הקשורים לנשים לאחר ההחלטה שקיבלנו ביום האשה הבין-לאומי. 
       
       אני מתכבד להביא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 24), התשס"ד-2004. 
       
       חוק עבודת נשים, התשי"ד-1954, כנוסחו היום, מסדיר בסעיף 6(ז) את חובתו של מעביד לשלם תשלומים להבטחת פנסיה או לקרן השתלמות לעובדת הנעדרת מעבודתה בתקופה שמשתלמים לה דמי לידה, כל עוד היא משלמת את התשלומים החלים עליה, אם חלים, להבטחת זכויות אלה. אנחנו מדברים על פנסיה ושאר הזכויות בתקופה שאחרי הלידה. 
       
       מטרתה של הצעת החוק היא לחייב את המעביד להמשיך ולשלם תשלומים אלה גם לגבי עובדת הנעדרת מעבודתה בתקופה שמשתלמת לה גמלה לשמירת היריון – בדרך כלל זה לפני דמי הלידה; זאת אומרת, אנחנו מדברים על תקופה שבה, כידוע לכולם, יש נשים שצריכות להיעדר בשל שמירת היריון – וזאת, כאמור, אם העובדת משלמת בעד התקופה שעבורה היא זכאית לגמלת שמירת היריון את התשלומים החלים עליה. 
       
       אדוני היושב-ראש, בדיוני הוועדה הוחלט להרחיב את חיובי המעביד להפרשות בגין עובדת המצויה בתקופה שמשתלמת לה גמלה לשמירת היריון ובתקופה שמשתלמים לה דמי לידה גם לעניין תשלומים לביטוח מנהלים. בין שהעובדת היא בפנסיה ובין שבביטוח מנהלים, התיקון הזה יחול עליה. קרי, להחיל את חובת המעביד על כלל ההפרשות לקופת גמל, כמשמעותה בסעיף 47 לפקודת מס הכנסה [נוסח חדש], שכולל את שני המסלולים שבהם מובטחות היום זכויות של אדם עובד.
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השבוע אנחנו מציינים בכנסת את יום האשה הבין-לאומי, כמובן באיחור קל. מקובל ליחס את המקור ליום זה ל-8 במרס 1857, עת נשים עובדות בבתי-מלאכה לטקסטיל פתחו בשביתה על תנאי העסקתן. אז היה זה צעד כמעט חסר תקדים, שהותיר רושם עז. המאבק על שיפור תנאיהן של נשים עובדות עודנו נמשך, ובהצעת חוק זו אנו מבקשים להוסיף נדבך קטן נוסף לתנאים אלה.
       
       מובן שלתודה ראויים, ראשית, חברי הכנסת שהגישו את הצעת החוק. אני רוצה להודות כאן לסיעת עם אחד, לחברי הכנסת אילנה כהן – שהיתה, לא רק כחברת עם אחד,  בדיונים והובילה את הדיונים בוועדה - עמיר פרץ ודוד טל, יוזמי החוק.
       
       הצעת החוק מוגשת בצירוף הסתייגויות, ואני מציע כמובן לחברי הבית לאשר אותה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית. אחר כך גם אבקש לדחות את ההסתייגויות.
       
       כבר הודיתי לחברי הכנסת המציעים, ואני מודה כמובן לכל צוות הוועדה: מנכ"לית הוועדה וילמה מאור וכל צוותה, היועצת המשפטית ג'ודי וסרמן וכל צוותה. תודה רבה לכם.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת יהלום. רשימת המסתייגים - לסעיף 4 יש הסתייגויות של: חבר הכנסת יוסי שריד - אינו נוכח, חבר הכנסת חיים אורון - אינו נוכח, חבר הכנסת רן כהן - אינו נוכח. חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       מוותרת.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       מוותרת. חבר הכנסת רומן ברונפמן - לא נוכח. חבר הכנסת אבשלום וילן - לא נוכח. חבר הכנסת אבשלום וילן, נכנסת, אתה מוותר?
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       כן.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       מוותר. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה - לא נוכח. קבוצת מרצ - שוב ויתרתם.
       
       רבותי חברי הכנסת, נעבור להצבעה. לשם החוק אין הסתייגויות. אני מצביע על שם החוק וסעיפים 1-3 כהצעת הוועדה.
       
הצבעה מס' 3
       
בעד סעיפים 1-3 - 15
נגד - אין
נמנעים - אין
סעיפים 1-3 נתקבלו.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בעד - 15, נגד – אפס, נמנעים - אפס. שם החוק וסעיפים 1-3 נתקבלו כהצעת הוועדה.
       
       סעיף 4 - חברת הכנסת זהבה גלאון, אתם  מסירים את ההסתייגויות?
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       כן.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       מסירים. חבר הכנסת וילן?
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       כן.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       מסירים. הסתייגות חבר הכנסת זחאלקה - הוא לא נמצא. לסעיף 5 אין הסתייגויות. סעיף 6, הסתייגות של קבוצת מרצ.
       
קריאה:
       
       מסירים.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       מסירים.
       
       אצביע על סעיפים 4-6, כולל. ההצבעה החלה.
       
הצבעה מס' 4
       
בעד סעיפים 4-6 - 16
נגד - אין
נמנעים - אין
סעיפים 4-6 נתקבלו.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בעד - 16, נגד – אין, נמנעים - אין. סעיפים 4-6 נתקבלו כהצעת הוועדה.
       
       אני עובר להצבעה בקריאה שלישית.

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אדוני, אתה צריך לשאול את  יושב-ראש הוועדה.
       
שאול יהלום (יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות):
       
       לא היתה הסתייגות.
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       לא חשוב.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת יהלום, אפשר לעבור להצבעה בקריאה שלישית?
       
שאול יהלום (יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות):
       
       אפשר.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת עמיר פרץ, אני מודה לך. 
       
       ההצבעה החלה.
       
הצבעה מס' 5
       
בעד החוק - 17
נגד - אין
נמנעים - אין
חוק עבודת נשים (תיקון מס' 24), התשס"ד-2004, נתקבל.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בעד - 17, נגד - אין, נמנעים - אין. הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 24), התשס"ד-
2004, התקבלה בקריאה שלישית.
       
דוד טל (עם אחד):
       
       חברת הכנסת אילנה כהן רוצה להודות.
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אני צריכה דקה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       את רוצה לעשות זאת משם?
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       זה יום האשה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בואי, בבקשה. אני לא יכול על חבר הכנסת עמיר פרץ.
       
דוד טל (עם אחד):
       
       ביום האשה אתה מקפח את האשה?
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       היה יום האשה והיתה הודעת סיכום, וסיכמנו. אני לא מקפח אותה. אני נותן לה. אני לא חייב.
       
דוד טל (עם אחד):
       
       חייב.
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה שאול יהלום, לכל הצוות, וללא ספק לחברי לסיעה, לחברי הכנסת עמיר פרץ ודוד טל. אני חושבת שבאמת לא היה זמן יותר מתאים להעברת הצעת חוק שתעזור להרבה נשים, ושוב אני אומרת: הן בשמירת היריון, ולא הגברים בשמירת היריון - אין יותר נכון מאשר להביא את זה ביום האשה הבין-לאומי. אני מקווה - ואני מדברת פה עכשיו לקואליציה - שתשמעו ותבינו כי יש לכם נשים בבית; שתהיו פתוחים, ולא צריכים להיות כל כך סגורים. בסך הכול, לגבי נשים אין קואליציה ואין גועליציה. תפסיקו עם הסיפורים האלה, ותהיו יותר פתוחים. בסופו של דבר, נשות מדינת ישראל מגיע להן שיתייחסו אליהן.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       - - - יותר רציני.
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אין ספק שאני לא אהיה חייבת. אני מבטיחה, ואני שוב חוזרת, שאם הגברים היו צריכים שמירת היריון, גם לא היו צריכים לעשות רצף של 30 יום, כי מהיום הראשון הם היו בשמירת היריון. תודה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חברת הכנסת אילנה כהן, תודה רבה.
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, תציין שזה החוק הראשון שחברת הכנסת אילנה כהן רושמת בספר החוקים של מדינת ישראל.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני מאחל לך הרבה מאוד הצלחה.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       תגיד במיקרופון שזה החוק הראשון.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       זה החוק הראשון שחברת הכנסת אילנה כהן העבירה במליאת הכנסת. יפה מאוד. אני מאחל לך להעביר עוד הרבה מאוד חוקים, בעיקר סוציאליים.
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       בעזרתו של חבר הכנסת שאול יהלום.

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       ומפלגת העבודה.
       

       
הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 25), התשס"ד-2004
[מס' כ/27; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ט, עמ' 4704;  נספחות.]
(קריאה שנייה וקריאה שלישית)

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       הנושא הבא הוא הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 25), התשס"ד-2004, קריאה שנייה וקריאה שלישית. יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת שאול יהלום. בבקשה.
       
שאול יהלום (יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות):
       
       חברת הכנסת אילנה כהן היא חברה פעילה בוועדה שלנו, והיא תמיד מוזמנת - לא רק בנושאים שקשורים בניסיונה, אלא גם בנושאי חקיקה - להוסיף ולהמשיך.
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד, ושוב בשמחה ובהנאה, להמשיך את אירועי יום האשה הבין-לאומי ולהביא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 25), התשס"ד-2004. הצעת החוק עוסקת בהארכת חופשת הלידה לאם עובדת בגין אשפוז ממושך של הרך היילוד. 
       
       חוק עבודת נשים, התשי"ד-1954, בנוסחו היום קובע, שאם זכאית לחופשת לידה של 12 שבועות, אשר ניתנת להארכה בשלושה מקרים שונים: 1. במקרה שבו היולדת חלתה ואושפזה בזמן חופשת הלידה לתקופה העולה על שבועיים; 2. במקרה שבו הרך הנולד חולה ומאושפז לתקופה העולה על שבועיים; בשני המקרים האלה ניתן להאריך את חופשת הלידה לתקופה מצטברת של ארבעה שבועות בלבד, כך שסך תקופת חופשת הלידה הוא 16 שבועות; 3. מקרה שלישי שבו יכולה אם להאריך את חופשת הלידה הוא בלידה של יותר מילד אחד, שאז זכאית האם היולדת להאריך את חופשת הלידה בשבועיים נוספים בעד כל ילד נוסף, מעבר לאחד, שהיא ילדה.

	עתה, בהצעת החוק המונחת בפניכם, מוצע להוסיף נסיבות שבהן תוארך חופשת הלידה, וזאת במקרה של תקופת אשפוז ארוכה במיוחד של היילוד. מוצע כי במקרים שבהם יילוד אושפז לתקופה של 12 שבועות לפחות, תוארך חופשת הלידה בארבעה שבועות נוספים. כמו כן קובעת הצעת החוק, כי עובדת אשר האריכה את חופשת הלידה בשל האשפוז הממושך של ילדה החולה, תהיה זכאית לדמי לידה גם בעבור התקופה של ארבעה שבועות אלה.

	יצוין, כי הארכת חופשת הלידה המוצעת יכולה להיות נוסף על ההארכות האמורות לעיל, ולהגיע לכדי 20 שבועות.

	אדוני היושב-ראש, אני שב ומזכיר מה שאמרתי בהתחלה, כשכולנו באווירה הזאת שהשבוע אנו מציינים את יום האשה הבין-לאומי. קבלת הצעת חוק זו, אשר מאריכה את חופשת הלידה ואת התקופה שבעדה משולמים דמי הלידה במקרים הקשים שבהם היילודים זקוקים לאשפוז ממושך, תיתן מעט סיוע נוסף לאם עובדת במצבים אלה ותביא לשיפור מצבה.

	אני מדגיש, שמדובר כאן בדרך כלל בפגים - וקראנו גם להצעת החוק: הצעת חוק לגבי פגים - שזה המקרה האופייני ביותר שתואם את הנושא. אבל, החוק הוא חוק כללי.

	אני רוצה להודות מכאן קודם כול לשותפה שלי להצעת החוק. יסודה של הצעת החוק הוא בהצעת חוק של חברת הכנסת זהבה גלאון ממרצ, שיושבת כאן באולם, ובהצעת חוק שלי. לכן, אני רוצה להוקיר את יוזמתך הברוכה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

	אנחנו מביאים את ההצעה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית בצירוף הסתייגויות. מובן שאני מציע לחברי הבית לסגת מההסתייגויות, ואני מציע לא לקבל אותן ולקבל את החוק החשוב הזה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית. 

	עם זאת, אחרי שהודיתי ליוזמת, לשותפה, הריני רוצה להודות לכל העוסקים בעניין, חברי הוועדה, האנשים שבאו - אנשי הביטוח הלאומי, משרד הבריאות, משרד המשפטים - וכמובן למנהלת הוועדה וילמה מאור ולכל צוות הוועדה, וכן ליועצת המשפטית של הוועדה עורכת-הדין ג'ודי וסרמן ולצוותה. 

	תודה רבה. נא לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת שאול יהלום, אתה אומר: נא. תאמר: אבקש.
       
קריאה:
       
       זה אותו דבר.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני עובר למסתייגים. לסעיף 1 יש הסתייגויות של: חבר הכנסת יוסי שריד - לא נוכח, חבר הכנסת חיים אורון - לא נוכח, חבר הכנסת רן כהן - לא נוכח. חברת הכנסת זהבה גלאון?
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       מוותרת.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       מוותרת. חבר הכנסת רומן ברונפמן - לא נוכח. חבר הכנסת אבשלום וילן?
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       מוותר.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       מוותר. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה - לא נוכח. קבוצת מרצ - שוב מוותרים? חברת הכנסת זהבה גלאון, גם לסיבוב השני אתם מוותרים? יש לכם פעמיים.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       כן.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה. אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 25), התשס"ד-2004 - שם החוק וסעיפים 1-3, כולל.
       

הצבעה מס' 6
       
בעד סעיפים 1-3 - 11
נגד - אין
נמנעים - אין
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       גמרנו להצביע? כולם הצביעו?
       
קריאות:
       
       לא - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני עושה הצבעה חוזרת, כי לחצתי. נא להצביע.
       
הצבעה מס' 7
       
בעד סעיפים 1-3 - 19
נגד - אין
נמנעים - אין
סעיפים 1-3 נתקבלו.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בעד - 19, נגד - אין, נמנעים - אין. הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 25), התשס"ד-2004, עברה בקריאה שנייה.
       
       אדוני יושב-ראש הוועדה, אפשר לעבור לקריאה שלישית?
       
שאול יהלום (יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות):
       
       כן.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני עובר להצבעה בקריאה שלישית. ההצבעה החלה.
       
הצבעה מס' 8
       
בעד החוק - 19
נגד - 1
נמנעים - אין
חוק עבודת נשים (תיקון מס' 25), התשס"ד-2004, נתקבל.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בעד - 19, נגד – 1, נמנעים - אין. הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 25), התשס"ד-2004, התקבלה בקריאה שלישית.
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       מי זה נגד?
       
יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       סליחה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תפקידי להקריא מי נגד, ולא לחפש אותו באולם.
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אתה חייב להכניס אותו לפגייה. מי נגד?
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת שטרן נרשם נגד, והוא מבקש - - -
       
יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני מבקש להחליף את ההצבעה.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת שטרן הצביע בטעות נגד, והוא מבקש לצרף את קולו למצביעים בעד. על כן, 20 חברי כנסת הצביעו בעד, נגד - אין. הצעת החוק נתקבלה בקריאה שלישית.
       
       חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת שאול יהלום, שקידם את החוק המשותף שלנו. הייתי אומרת שהוא "תיקתק" את החוק בעזרת היועצת המשפטית של הוועדה, ג'ודי וסרמן. אני רוצה להודות בעיקר לאותם הורים לפגים ולפגות שפנו אלי - ואני מניחה שגם לחבר הכנסת יהלום - והסבו את תשומת לבנו לכך שדובר באפליה שהקשתה עליהם. אין ספק שהחוק הזה הוא נדבך נוסף וחשוב בהגנה על זכויותיהם של הורים לילדים, בהתחשב בקשיי היום-יום ובהתחשב בצורך לגדל ולתחזק וגם לצאת לעבודה. תודה רבה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

       
הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 28) (תחילת תוקף 
היתר לפיטורים או לפגיעה בהיקף משרה), התשס"ד-2004
[רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/41).]
(קריאה ראשונה)
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       עתה הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 28) (תחילת תוקף היתר לפיטורים או לפגיעה בהיקף משרה), התשס"ד-2004, קריאה ראשונה - מאת חברת הכנסת גילה גמליאל, שגם תציג את הצעת החוק. בבקשה.
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברות הכנסת, חברי הכנסת, ראשית אני חייבת לומר שזה מחמם את הלב שביום שבו מציינים את יום האשה הבין-לאומי עברו עוד שתי הצעות חוק בכל הקשור לנשים. עכשיו אני מתכבדת להציג בפניכם לקריאה ראשונה את הצעת החוק בנוגע לפיטורי נשים בהיריון. 
       
       לצערנו, זה הפך להיות מכת מדינה. אנחנו ערים למספרים הבלתי-מתקבלים על הדעת  של פיטורי נשים בהיריון. בעקבות מספר רב של ישיבות שקיימנו בוועדה, העלינו הצעת חוק שהצלחנו לגבשה יחד עם משרדי הממשלה השונים באישור הממשלה ובאישור ועדת השרים. ההצעה תגביל את שיקול הדעת שקיים היום באפשרות למתן ההיתרים בדיעבד למעסיקים שמפטרים נשים בהיריון. אני שמחה לומר, שבשיתוף עם כל ארגוני הנשים, עמלנו על כך במספר רב של ישיבות, ויחד עם היועצות המשפטיות השונות והיועצים המשפטיים של כל המשרדים הגענו לנוסח מוסכם, שגם אותו נלטש לקראת הקריאה השנייה והקריאה השלישית.
       
       מטרת החוק היא לצמצם את שיקול הדעת שקיים היום, על מנת שיינתנו למעסיקים מינימום היתרים לפיטורי נשים בהיריון - כל המעסיקים יצטרכו לדרוש קבלת היתרים מראש, לפני שמפטרים את הנשים בהיריון. זה מה שיגרום, בסופו של תהליך, למצב שבו נשים בהיריון - במקום שיכירו בערך העליון של ההיריון שלהן, של ההיריון המבורך שבסופו של תהליך יעשה את עצם הקיום האנושי - - -
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אפשר לשאול אותך שאלה?
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       אפשר לשאול אותי שאלה.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       גם היום אי-אפשר לפטר נשים בהיריון, על-פי החוק הקיים. מה ההבדל?
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       ההבדלים הם שהיום, על-פי החוק הקיים, ברגע שמעסיקים מבקשים אישור משר התמ"ת, נכון לנקודת הזמן הזאת ניתן שיקול דעת בלתי מוגבל לשר התמ"ת או מי מטעמו במתן היתרים בדיעבד. כלומר: מעסיקים, מה שהם עושים, הם מנצלים את החוק על מנת לפטר את הנשים שבהיריון, ובדיעבד הם מבקשים את ההיתרים, ולצערנו, מהנתונים שקיבלנו, הרבה פעמים גם מקבלים. ההצעה יוצרת סיטואציות שמגבילות את שיקול הדעת של שר התמ"ת או מי מטעמו לנקודות מאוד ספציפיות, וזה גם מה שיוביל, בסופו של תהליך, למזעור מספר המצבים שבהם תפוטרנה נשים בגין היותן בהיריון. 
       
       אני מבקשת מחברות הכנסת וחברי הכנסת, ביום האשה הבין-לאומי, לתמוך בהצעת החוק בקריאה ראשונה. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחברת הכנסת גילה גמליאל. רבותי חברי הכנסת, אין לי רשימת דוברים. יש מישהו שרוצה - - -

אילנה כהן (עם אחד):
       
       - - -

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לא, לא. אני רוצה. אפשר לדבר?
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       מה זה: לא, לא, אתה רוצה? כבר הצביעו לפניך. אתה רוצה - אני מבקש להירשם.
       
קריאות:
       
       לא, לא. אף אחד לא נרשם.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, סבלנות דקה אחת, אני אעשה לי רשימה. ראשון ביקש נסים זאב - - -
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אולי אפשר להצביע?
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אילנה כהן.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אם כולם יוותרו, גם אני מוותר.
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       כן. אם אפשר לוותר ולהצביע, אדוני היושב-ראש - גילה, עדיף שיצביעו.
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       אני בעד שיצביעו ישר.
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       היושב-ראש, זה על דעת כולם.
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       זה על דעת כולם.
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       או.קיי., אנחנו רוצים להצביע.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, אתה מוותר?
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       לא. 
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אם הוא לא מוותר, גם אני לא מוותרת.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אני לא מוותר - - - מוותר. היום לפני 24:00 לא יוצאים.
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אם הוא לא מוותר, גם אני לא מוותרת. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       מה הרשימה, אדוני?
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חברי הכנסת נסים זאב, אילנה כהן, אופיר פינס-פז, יצחק הרצוג ואיוב קרא. יש לך שלוש דקות. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אנחנו מאוד רגישים לעבודת הנשים. אבל צריך להבין: אנחנו נמצאים במצב שנשים בהיריון עובדות, ולפעמים הן מנצלות את העובדה שהן בהיריון, כאשר הפיטורים הם לא מהטעמים שהעובדת כרגע בהיריון, והמעביד מנסה להיפטר ממנה. ויש מקרים רבים כאלה. אני יודע את זה, כי אני בעצמי, ברוך השם, מעסיק 80 נשים, ואני יודע שלפעמים קורה שאשה - - -
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       כמה גברים - - -
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אין אף גבר שעובד אצלי, רק נשים.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חברת הכנסת אילנה כהן, את צריכה לדבר אחריו, אם אני לא טועה.
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       - - -
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       יש לי 80 נשים, עוד אין לי אף גבר. למוסד לבנות אני לא מכניס גבר.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת יאסינוב, מה אתה, בפוזה הזאת, למה אתה מתכוון?
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       גם בחינם אני לא מכניס אותו.
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       - - -
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אולי תפסיק. תתלונן לא פה, למה אני מעסיק. אני מעסיק, מה לעשות? אני אחראי על מוסד של בנות, ואני אומר לך שהיו מקרים בודדים שאשה, הגיע סוף שנה והיא צריכה לעזוב את עבודתה. ואני אומר לכם מקרה שהיה באמת, שאשה נקראה לעבוד, אולי לשעות, לעבודה מסוימת, למקצוע מסוים, כשהיה צורך בתגבור. התגבור לא היה בו כבר צורך, ובעקבות הצמצומים של משרד החינוך היינו חייבים לפטר. אז היא באה ואמרה: אני עכשיו בהיריון, אין לך זכות לפטר אותי. אבל הטענה שנטענה והתשובה שניתנה - את באת רק לתגבור. אנחנו לא מפטרים אותך רק מפני שאת בהיריון, אלא מפני שבאותה שנה באת לתת את התגבור וסיימת את עבודתך. לכן, זה נושא לשר התמ"ת. אבל ברגע שאת מגבילה את שיקול הדעת ורוצה לצמצם את המספר - - -
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       זה על דעתו, על דעת המשרד שלו.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אני מסכים אתך, אבל אני לא חושב שהתשובות הן כלאחר-יד, אין שיקול דעת, בפרט שהעובדת כן מתלוננת וטוענת את טענותיה, ובאמת זה נושא לשיקול דעת מקצועי: האם יש פה כוונה זדונית? רק משום שהיא בהיריון מפטרים אותה, או שהיו מניעים אחרים, שהם באמת מקצועיים, או שאין לי היכולת להחזיק אותה כעובדת? למה להגביל? למה להרגיש שכל פיטורי אשה בהיריון זה נגד נשים? הרי מפטרים גם גברים. כשיש צמצומים, גם גברים לא עובדים. מה לעשות? מצמצמים שעות, מצמצמים בתקנים. אז גברים אפשר לפטר, כי הם לא בהיריון, כמו שאמרה חברת הכנסת אילנה כהן - - 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, אני מבקש שתסיים. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       - - אבל נשים לא ניתן לפטר, כי נשים הן בהיריון. לכן האיזון כאן - - -
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       חשבתי שאתה תהיה בעד נשים בהיריון.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אני בעד החוק, אבל - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       הוא יצביע בעד. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אני אצביע בעד, אבל אני אומר לך שאני מבקש שבוועדה, כשיושבים ודנים על הנושא הזה - זו סוגיה מאוד רצינית. רק בגלל הרגישות לפיטורי נשים, אנחנו יכולים לקחת את הסמכויות מהשר, ולבוא ולומר: פה הוא לא יכול להחליט בשבילנו? לדעתי זה לא נכון.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת זאב. חברת הכנסת אילנה כהן. תשתדלי לעשות את זה קצר. חבר הכנסת אופיר פינס, אתה ויתרת?
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לא.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת הרצוג, ויתרת?
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       ויתרתי.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       כל הכבוד.
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי כנסת, גם אני הייתי מוותרת, אבל אחרי ששמעתי את חברי, אני רוצה להגיד לכם: חבר הכנסת פינס שאל, הרי יש חוק ששומר כביכול על נשים בהיריון. בעיקרון, כיוון שעקפו את זה והלכו וביקשו היתרים ממשרד העבודה והרווחה בצורה גורפת - לכן זו הפריווילגיה. תקשיב לי, חברי השר נסים - - -
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       השר?
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       לא, חבר הכנסת נסים. סליחה. בגלל נסים דהן היה הבלבול.
       
       אני רוצה להגיד לך: כיוון שבדרך כלל הגברים הם אלה שעקפו את החוק והשתמשו לרעה בחוק - אחרת לא היו מביאים את החוק ולא הייתי מברכת את חברתי גילה על הצעת החוק. אני חושבת - אם קרה איזה מקרה שאשה באה לעבוד רק לתגבור, אז אתה תצטרך לחכות בסבלנות שניים-שלושה חודשים, ותחזיק אותה. כי אחרת, זה באמת מגביל את כל הנשים העובדות שהן בהיריון. כי בדרך כלל רק כשרואים אשה בהיריון - המוח החולני רק חושב איך ללכת ולפטר אותן ולהפסיק את העבודה שלהן. אין ספק שגם בפיטורים - הרי אמרנו כבר קודם שבדרך כלל מפטרים את הנשים. הגיע הזמן שבאמת ישמרו על הזכויות של הנשים, ואני מברכת. תודה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחברת הכנסת אילנה כהן. חבר הכנסת אופיר פינס-פז, בבקשה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, הצעת החוק הזאת היא הצעה ראויה, במקומה. אני, כשהייתי בתקופות מסוימות מעסיק בכל מיני מקומות, לא העליתי בדעתי מעולם לפנות ולקבל אישור משר העבודה, לרבות במקומות קשים שהיו בהם גירעונות כבדים ולמרות זאת לא הלכנו לפתרון הקל הזה, כי הוא פתרון באמת לא סביר, לא נכון, ואני בכלל מציע לצמצם את הסמכות הזאת, אולי אפילו עוד יותר בעתיד. אולי תוך כדי הדיונים - באיזו ועדה זה יידון? ועדת העבודה?
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       הוועדה למעמד האשה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       זו בעיה. אני באמת חושב, ואני לא אומר את זה רק אפרופו הצעת החוק הזאת, אני באמת חושב שכדאי שנכניס הוראה בתקנון, שראשי ועדות שיש להם חוקים לא יטפלו בחוקים של עצמם. אגב, כשאני הייתי יושב-ראש ועדת החוקה, השתדלתי - לא תמיד הצלחתי, אבל בדרך כלל לא טיפלתי בחוקים של עצמי. כי מה קורה? נוצר – באמת, לטובת החקיקה. אבל, זו באמת הערת אגב. 
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       - - -
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       זו באמת הערת אגב ונדון בה בפעם אחרת, אולי בוועדת הכנסת. 
       
       מכל מקום, יכול להיות שכדאי אפילו לצמצם עד ממש הקצה. כי אני לא רואה מצב - באמת, לא רואה מצב - שבו שר העבודה, שאין לו שום קשר לנושא הספציפי, ייתן למעסיק אישור - בוודאי לא בדיעבד, אבל גם לא לא בדיעבד - אלא במקרים שבאמת הדעת שלי לא מצליחה להבין. לכן, המנגנון הזה, אם הוא לא צריך לחלוף מן העולם, הוא צריך להיות באמת מאוד-מאוד מצומצם בסמכות שלו, ואני מברך אותך על העניין. 
       
       צריך לחשוב על עוד דבר, אף שאת בוועדה למעמד האשה. אני חושב שצריכה להיות סנקציה, גם כלפי המעסיק שפיטר שלא כדין - יש סנקציה, אבל סנקציה מאוד חריפה - אבל צריכה להיות גם סנקציה הפוכה, בנושאים שמדובר בהיריון שאיננו היריון. והיו דברים מעולם, הרבה דברים מעולם. אני אומר לכם גם מניסיוני האישי, היו טענות להיריון כשידעו שחרב הפיטורים מתנופפת מעל הראש. בעיני זה דבר חמור מאוד, ומי שמשתמשת שלא ברשות בטענה להיריון שאיננו קיים, אני חושב שגם כלפיה צריכה להיות סנקציה. משום שכולם צריכים לעמוד בפני החוק בניקיון כפיים, אסור לעשות מניפולציה, אסור לעשות שימוש לרעה. צריך לחשוב גם על ההיבט הזה. 
       
       אני, כמובן, תומך בהצעת החוק. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת אופיר פינס. אחרון הדוברים בהצעת החוק הזאת, חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את חברת הכנסת גמליאל על החוק. אני תומך בכל מאודי בך ובחוק הזה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       גם בה וגם בחוק?
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       בה ובחוק, זאת לא בושה. אלה מהלכים רבי-שנים. 
       
       דברים כאלה צריכים להיות מובנים מאליהם. מעולם לא חשבתי שצריך צו כדי להיות הומני או כדי להיות אדם שוויוני. זאת הראייה שלי. הייתי מעסיק, היו לי עסקים והיו לי מאות עובדות, ואף פעם לא ראיתי צורך לעשות את זה. השוויון צריך להיות בתוך האדם, ומי שלא שוויוני, מי שלא חושב על הצד האחר בראייה שוויונית, לעולם לא יהיה אדם שדוגל בשוויוניות. 
       
       הטריד אותי מאוד כשאהוד ברק הקים את ממשלתו ובמרצ נבחרו שלושה שרים דווקא. המפלגה שחרתה על דגלה את השוויון המיוחל – משום-מה לא מצאו שם מקום לאשה. זה היה דבר מדהים מבחינתי, שדווקא ברשימה כל כך שוויונית, עם שלושה גברים ושלוש נשים, שלושת השרים היו גברים. זאת צביעות לשמה. אני לא אשכח את המהלך הזה. לדעתי זה לא היה טוב. 
       
       הראייה שלי באופן כללי, חברת הכנסת גילה גמליאל, היא שצריך להיות שוויוני, ומי שדוגל בפמיניזם צריך להיות שוויוני. מי שחושב שלא צריך פמיניזם, זה סיפור אחר. הראייה שלי היא, שהתמיכה בפמיניסטיות מתבטאת גם בייצוג או במהלכים השוויוניים. אני לא מוכן לקבל נשים שמצד אחד דוגלות בפמיניזם, ומצד שני דוגלות במסגור או במשבצת או במגזר בתוך הרשימה. זה כפל וצביעות. או שאת מניפה את דגל השוויון, ואומרת שאשה יכולה בזכות הכישורים שלה, או שלא. אסור ללכת למהלכים שבהם מצד אחד את רוצה להיות שוויונית, ומצד שני את אומרת: תעשו לי הנחות, כי אני אשה. זה לא הולך ביחד. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת איוב קרא. 
       
       אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 28) (תחילת תוקף היתר לפיטורים או לפגיעה בהיקף משרה), התשס"ד-2004. 
       
הצבעה מס' 9
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 16
נגד – אין
נמנעים – אין
ההצעה להעביר את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 28) (תחילת תוקף היתר לפיטורים או לפגיעה בהיקף משרה), התשס"ד-2004, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       16 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים. על כן הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס'  28) (תחילת תוקף היתר לפיטורים או לפגיעה בהיקף משרה), התשס"ד-2004, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדה לקידום מעמד האשה להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       ועדת העבודה והרווחה. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת גלאון היתה פה ולא הספיקה להצביע. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני מוסיף את קולה של חברת הכנסת זהבה גלאון. הצבעת בעד הצעת החוק. אם כן, 17 חברי כנסת בעד. 
       
       הצעת החוק תועבר לוועדת הכנסת, שתחליט לאן היא תועבר. 
       

       
שאילתות ותשובות

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אנחנו עוברים לנושא הבא: שאילתות ותשובות לשר הביטחון. סגן השר זאב בוים, בבקשה.
       
524. יחס למשפחתו של חייל נעדר
       
חבר הכנסת שלמה בניזרי שאל את שר הביטחון
	ביום א' באב התשס"ג (30 ביולי 2003):

	ב"מעריב" פורסם, כי בני משפחתו של חייל שגופתו נמצאה בחודש יוני טוענים, בין היתר, כי החיפושים אחריו החלו רק שמונה ימים לאחר היעדרותו, וכי לא הורשה להם לראות את המכתב שנמצא ליד הגופה.

	רצוני לשאול:

	1. האם יש יסוד לטענות המשפחה?

	2. האם גורמי צה"ל נועדו עם בני המשפחה כדי לשמוע את דבריהם ולנסות לפייסם?

	3. האם ייבדק המקרה, ואם כן – באיזו מסגרת?

תשובת סגן שר הביטחון זאב בוים:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)

	1. המנוח שירת כלוחם בגדוד הנח"ל, אך לא שב ליחידתו ביום שבו היה אמור לעשות כן. עוד באותו יום נעשו ניסיונות לחפש את המנוח. בוצע ביקור בדירתו ואף נוצר עמו קשר טלפוני. בסוף אותו יום הוכר המנוח כנפקד. ב-11 ביוני 2003, לאחר שנערכו ניסיונות נוספים לאתר את המנוח, דווח האירוע למצ"ח ומייד נפתח נוהל איתור נעדר, בהתאם לפקודות. במסגרת הנוהל נבדקו אפשרויות הימצאותו של המנוח בביתו. נוצר קשר עם תחנת משטרת ישראל בגזרה ועם בתי-החולים ובתי-התמחוי, נבדקו תנועות בחשבון הבנק שברשותו, בוצע ניסיון איתור איכון למכשיר הטלפון הסלולרי שלו, אך כל אלה לא הביאו, בשלב הזה, לידי ממצא שיכול היה לתרום לאיתורו. בתאריך 20 ביוני 2003 נמצאה גופתו של המנוח.

	במסגרת חקירת מותו של החייל, לא נמצא מכתב אובדני או כל מכתב אחר על גופתו של המנוח או בזירת ההתאבדות. עם זאת, כן נמצאו מכתבים בביתו של המנוח המעידים על מצוקה נפשית.

	2-3. צה"ל ביצע תחקיר ללמוד ולהפיק לקחים מאופן הטיפול הצבאי באירוע טרגי זה. ראש אכ"א מינה ועדת חקירה וקיבל את הערתה על כך שלא בוצע ביקור בית במשפחה בין התאריכים 5 ו-10 ביוני 2003. 	כמו כן ציין ראש אכ"א, כי היה נכון לצוות למשפחה איש קשר מקצועי ממערך הנפגעים, וראה בכך תקלה שיש לתקנה ולהקפיד להבא שלא תישנה. תחקיר האירוע אף הועבר לכלל המפקדים ללימוד והפקת לקחים.

930. אלימות כלפי אסיר בכלא-4 
       
חבר הכנסת שלמה בניזרי שאל את שר הביטחון
       ביום כ"ט בכסליו התשס"ד (24 בדצמבר 2003):
       
       ב"מעריב" מיום ט"ו בכסליו התשס"ד, 10 בדצמבר 2003, פורסם כי חיילים הכלואים בכלא-4 הדביקו בדבק מגע את עיניו של אסיר אחר והצמידו סיגריה בוערת למצחו. בעבר הועלו טענות גם נגד סוהרים, שבעקבותיהן הוקמה ועדת בדיקה.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם הידיעות נכונות? 
       
       2. אם כן – מה העלתה הבדיקה עד כה?
       
       3. מה ייעשה בנדון?
       
תשובת  סגן שר הביטחון זאב בוים:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1-3. האירוע המתואר בשאילתות אכן התרחש. מייד עם היוודע דבר האירוע נפתחה חקירת מצ"ח ואותרו שני החיילים החשודים והם הופרדו והועברו להשגחה. הכלוא עצמו קיבל טיפול רפואי והועבר למחלקה אחרת. מפקד בסיס הכליאה נפגש עם אמו של החייל ועדכנה בפרטי האירוע. נכון לעכשיו, התיק עדיין מטופל על-ידי הפרקליטות הצבאית והמשטרה הצבאית.
       
       אבקש להבהיר, כי מקרה זה הינו אחת הסיבות אשר בגינן מינה הקמצ"ר ועדה מקצועית לבחינת הנעשה במתקני הכליאה מהיבטים שונים. כמו כן אבקש להדגיש, כי המשטרה הצבאית רואה בחומרה רבה מעשה מסוג זה.
       
	
1113. כוחות האו"ם בצפון
       
חבר הכנסת אריה אלדד שאל את שר הביטחון
       ביום י"ב בשבט התשס"ד (4 בפברואר 2004):
       
       לאור הפרסומים כי ישראל מממנת את כוחות השלום של האומות המאוחדות בארצות אחרות – רצוני לשאול:
       
       1. האם הופנתה פנייה לאומות המאוחדות שיפעלו לפירוק המטען בזרעית שממנו נהרג רס"ל יאן רוצנסקי?
       
       2. האם זומנו חיילי האומות המאוחדות להיות נוכחים בגזרת הפירוק, כדי למלא את ייעודם בשמירת הפסקת האש בגבול, ואם לא – מדוע?
       
תשובת סגן שר הביטחון זאב בוים:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       ראשית, יש לציין כי שאלת מימון כוחות השלום באו"ם אינה בתחום אחריות הצבא אלא באחריות משרד החוץ, ולכן לא אתייחס לסוגיה.
       
       מידע כללי - בתאריך 4 בינואר 2004 התגלתה זירת מטענים על-ידי צה"ל בגזרה המערבית, בק.ד. - קו דיווח - 79. בשל אילוצים טכניים ואילוצי מזג אוויר השהה צה"ל את עבודות נטרול הזירה לתאריך 19 בינואר 2004. עבודות הפינוי הסתיימו בחייל צה"ל הרוג - רס"ל יאן רוצנסקי ז"ל - וחייל פצוע קשה כתוצאה מטיל נ"ט שנורה לעבר כלי 9D- שבו עבדו.
       
       רקע לאירוע – לאחר שהתגלתה זירת המטענים על-ידי כוח צה"ל בק.ד. 79, כבדרך קבע, גם הפעם הועבר המידע למפקדת יוניפי"ל וזומן צוות חקירה מטעמם במטרה לתעד ולקבוע את מיקום הזירה והדרכים לנטרולה. קציני יוניפי"ל אישרו את קיום זירת המטענים בנקודה, תוך קביעה כי זירת מטענים מונחת בצד הישראלי של הקו הכחול.
       
       בתאריך 19 בינואר 2004, עם תחילת הפעילות לנטרול הזירה, הועבר דיווח עדכון לאו"ם בערוצי הקישור. יש להדגיש כי האו"ם עודכן על פעילותנו סמוך למועד הביצוע מסיבות של ביטחון שדה.
       
       במהלך התיאום עם מפקדת יוניפי"ל הודיעו אנשי יוניפי"ל כי בכוונתם לתדרך את האוכלוסייה האזרחית במרחב ולהנחות את אנשיהם הממוקמים בקרבת הזירה ללוות בתצפית את תהליך פינוי הזירה, תוך שמירה על טווח בטיחות מתאים, זאת כדי למזער סכנת פגיעה בחפים מפשע.
       
       לאורך כל מהלך הפעילות נשמר קשר רציף עם יוניפי"ל, שאף דיווח כי זיהה את המקום שממנו נורה טיל הנ"ט לעבר ה-9D- הצה"לי. כמו כן, הנושא הועבר לידיעת הגורמים הרלוונטיים במשרד החוץ, למרות העובדה שהזירה הונחה, כאמור, על-פי יוניפי"ל, בשטח ישראל. לאחר האירוע נבדק האזור בשנית על-ידי צוותי מדידה של יוניפי"ל והובהר כי הזירה ממוקמת אף בצמוד לקו הכחול בשטח הלבנוני של הקו. בשלב זה נדרשה על-ידינו מעורבות פעילה של משרד החוץ מול מטה האו"ם בניו-יורק על מנת לטפל בנטרול הזירה. עד היום הזירה עדיין לא נוטרלה.
       
       לסיכום – משהתברר כי זירת המטענים ממוקמת מדרום לקו הכחול, בטרם האירוע, לא היה מקום לדרוש מיוניפי"ל לפנות את הזירה, שזוהתה בשטח הריבוני של ישראל. כזכור, מנדט יוניפי"ל חל על שטח לבנון בלבד.
       
       בנוגע לזימון צוות מיוניפי"ל לצפות במהלך הפעילות – משקיפים מכוח יוניפי"ל שהו באזור הזירה, אומנם בצד הלבנוני של הקו הכחול, אולם בתיאום מלא עם צה"ל, תוך שמירה על קשר רציף עם משקיפי הכוח בשטח. לאור זאת, יוניפי"ל דיווח על האירוע למטה האו"ם בניו-יורק.
       
1181. מאסר לסרבנים
       
חבר הכנסת דוד אזולאי שאל את שר הביטחון
       ביום י"ט בשבט התשס"ד (11 בפברואר 2004):
       
       בתי-דין צבאיים גוזרים עונשי מאסר על סרבנים.  
       
       רצוני לשאול:
       
       1. מי קובע את היחס לסרבנים?
       
       2. בכמה סרבנים מדובר?
       
       3. האם נשקל לנקוט צעדים נוספים, חינוכיים, הסברתיים ואחרים, במקרים כאלה?
       
תשובת סגן שר הביטחון זאב בוים:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1. אופן הטיפול הפיקודי בחיילים אשר מסרבים לשרת או לקיים פקודה מטעמים אידיאולוגיים נקבע, מטבע הדברים, על-ידי הרמטכ"ל. עם זאת, ההחלטה לגזור עונש מאסר על חייל אשר נשפט בפני בית-הדין הצבאי בשל סירוב לקיים פקודה היא החלטה שיפוטית טהורה הניתנת לשיקול דעתם של השופטים היושבים בדין.
       
       הפרקליטות הצבאית עוסקת, בין היתר, בהעמדתם לדין, פלילי ומשמעתי, של חיילים בשירות סדיר ומילואים המסרבים למלא את הפקודות הניתנות להם על-ידי מפקדיהם בשל התנגדותם למדיניות הממשלה ו/או צה"ל באזורי יהודה, שומרון ועזה.
       
       בית-המשפט העליון עמד לא אחת על כך שסרבנות סלקטיבית מובהקת זו היא פסולה, והדגיש כי חובה על רשויות הצבא להעמיד לדין את העבריינים המסרבים למלא את חובתם לפי דין, משום שאין להעלות על הדעת שצה"ל, ככל מערכת צבאית, יוכל להשלים עם תופעה של סירוב לציית לפקודות חוקיות. 
       
       אכן, בתופעת הסרבנות יש "כדי לפגוע בהיערכותו, באימוניו ובכוננותו של צה"ל ובביצוע משימותיו, ובמה שאינו פחות חמור – במורל של חברים לנשק, הנושאים בעול ובסכנה". זאת ועוד: אין להפוך את צה"ל לכלי משחק בשיג-ושיח הפוליטי, ואין לשאת דגל קיבוצי נגד השירות בו, מתוך מטרה לחתור תחת יסוד היסודות של צה"ל כצבא אל-מפלגתי ועל-מפלגתי, הנתון למרותה של הממשלה החוקית הנבחרת של מדינת ישראל. וגם בשל כך, שומה על רשויות אכיפת החוק הצבאיות לעמוד בקפדנות על ענישתם של אותם עבריינים המסרבים למלא את חובתם לפי דין.
       
       2.  בשנת 2003 הועמדו לדין בפני בין-הדין הצבאי חמישה חיילים בשירות סדיר, אשר סירבו למלא את הפקודות שהוטלו עליהם בשל התנגדותם למדיניות הממשלה וצה"ל באזורי יהודה, שומרון ועזה, וזאת לאחר שריצו בתחילה עונשי מחבוש אשר הוטלו עליהם בדין משמעתי בגין סירובים אלה. הם הורשעו בדין על-ידי בית-הדין הצבאי המחוזי, וביום 4 בינואר 2004 נגזר עליהם עונש של שנת מאסר לריצוי בפועל. בגזר-הדין באו לידי ביטוי שיקול ההלימה, שיקול הרתעת הרבים ותקופת הלחימה שבה מצויה מדינת ישראל זה למעלה משלוש שנים. חמשת הנאשמים הגישו ערעור על הרשעתם ועל העונש אשר נגזר עליהם, וביום 25 בפברואר 2004 חזרו בהם מערעורם. יש חייל נוסף אשר הורשע בבית-דין צבאי בגין סירובו לקיים את הפקודה להתחייל, אולם טרם נגזר דינו.
       
       בנוסף נידונו בשנים האחרונות חיילים בשירות מילואים, אשר סירבו לשרת באזורי יהודה, שומרון ועזה, בדין משמעתי בפני מפקדיהם ביחידות השונות, והוטלו עליהם עונשי מחבוש.
       
       3. מתבצעת פעילות מובנית במסגרת ההכנה לצה"ל – מועמדים לשירות ביטחון, וכן במהלך השירות, בנוגע לחשיבות ההפרדה בין השירות הצבאי במדינה דמוקרטית שהשירות הצבאי בה הינו על-פי חוק לבין תפיסותיהם האישיות של החיילים.
       
1215. פירוק פלוגת משטרה צבאית בשל לקיחת שוחד
       
חבר הכנסת דני יתום שאל את שר הביטחון
       ביום כ"ו בשבט התשס"ד (18 בפברואר 2004):
       
       לאחרונה דווח כי אלוף פיקוד המרכז הורה על פירוק פלוגת המשטרה הצבאית שפעלה במחסום קלנדיה, בעקבות פרשת שוחד שבה היו מעורבים חלק מחיילי הפלוגה. 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם המידע נכון?
       
       2. אם כן – מה היא מדיניות משרדך וצה"ל במניעת מקרי השוחד בנקודות חיכוך עם אזרחים, וכיצד מתבצע הפיקוח על יישומה?
       
תשובת סגן שר הביטחון זאב בוים:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1-2. א. בפרקליטות הצבאית מטופל עניינם של כמה חיילים החשודים בכך שבעת שירותם במחסום קלנדיה כבודקי מעברים הם קיבלו טובות הנאה מאנשים אשר ביקשו לעבור במחסום, בתמורה לזירוזם בתור במחסום ולעתים בתמורה להעברתם במחסום ללא בדיקה כנדרש או ללא בדיקה כלל.
       
       ב. צה"ל רואה חשיבות רבה באכיפת נוהלי המעבר במחסומים, ונוקט צעדים להגברת הפיקוח והבקרה על הנעשה במחסומים. בנוסף, נערכות פעולות הסברה והדרכה בנושא לחיילים העתידים לשרת במחסומים.
       
       ג. בנוגע לפלוגת המשטרה הצבאית שפעלה במחסום קלנדיה, נציין כי הפלוגה פורקה, בהחלטה משותפת של אלוף פיקוד המרכז וקצין המשטרה הצבאית הראשי, לאור בעיות שונות שהתגלו בתפקודה. אי לכך, במסגרת בניית הכוח, הוחלט לפרק את הפלוגה הישנה ולהציב במקומה שוטרים צבאיים, אשר מיועדים לעסוק בבידוק במעברי מרחב התפר.
       
1220. לקיחת שוחד במחסומי צה"ל
       
חברת הכנסת ענבל גבריאלי שאלה את שר הביטחון
       ביום כ"ו בשבט התשס"ד (18 בפברואר 2004):
       
       לאור הדיווחים על לקיחת שוחד במחסומים על-ידי חיילי צה"ל מערבים אזרחי ישראל ומפלסטינים בתמורה להעברתם במהירות וללא בדיקה ביטחונית מספקת – רצוני לשאול:
       
       1. מה הוא היקף התופעה?
       
       2. אילו צעדים נוקט צה"ל כיום כדי לאכוף את נוהלי המעבר במחסומים?
       
תשובת  סגן שר הביטחון זאב בוים:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1-2. אותרו שני מקרים שבהם חיילים במחסום קלנדיה ומחסום נוסף בגזרת טול-כרם קיבלו, לכאורה, טובות הנאה מאנשים אשר ביקשו לעבור במחסום, וזאת בתמורה לזירוז התור או להעברה במחסום ללא בדיקה כנדרש.
       
       כל החיילים נתונים כיום במעצר סגור, אחת נמצאת במעצר פתוח. משפטה של חיילת אחת מבין התשעה הסתיים ונגזר עליה עונש של שישה חודשי מאסר לריצוי בפועל.
       
1242. ידיעה על פגיעות בתושבים פלסטינים בחברון
       
חבר הכנסת מוחמד ברכה שאל את שר הביטחון
       ביום ג' באדר התשס"ד (25 בפברואר 2004):
       
       פורסם בתקשורת, כי כמעט מדי לילה פוגעים מתנחלים בתושביה הפלסטינים של חברון, שוברים חלונות וגורמים לנזקים, וכי בעקבות כך נאלצים הפלסטינים לעזוב את העיר.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם נבדקו הטענות ונמצאו מוצדקות, ואם כן – מה ייעשה בנדון?
       
       2. כמה אזרחים פלסטינים עזבו את העיר?
       
       3. כמה ימי עוצר הוטלו עליה בשנה החולפת?
       
תשובת סגן שר הביטחון זאב בוים:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1. כוחות הביטחון - משטרת ירושלים, מג"ב וכוחות צה"ל - פועלים באופן שוטף לשמירת החוק והסדר. במקרים של הפרת סדר מצד היהודים הדבר מטופל באופן מיידי.
       
       2. בתקופה האחרונה יש מגמה של אכלוס בקסבה, אוכלוסייה שחוזרת למרכז העיר, ולא להיפך, כפי שנטען.
       
       3. למעלה מחצי שנה לא היה עוצר במתחם שקרוב ליישוב היהודי, למעט במקרים שבהם הופר השקט, ואז בוצע עוצר בהתאם לנהלים.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני מודה לך, אדוני סגן שר הביטחון. 
       
סגן שר הביטחון זאב בוים:
       
       אני מודה לך, אדוני היושב-ראש. 

       
יוזמת הממשלה להגביל בחקיקה את זכות השביתה 
       [על-פי 86(א) לתקנון הכנסת.]
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אנחנו עוברים לנושא הבא: יוזמת הממשלה להגביל בחקיקה את זכות השביתה - דיון על-פי סעיף 86 לתקנון הכנסת. חבר הכנסת חיים כץ - לא נוכח. נעבור לרשימת הדוברים. חברי הכנסת דוד אזולאי, זהבה גלאון ושאול יהלום - לא נוכחים. אני מודיע שחבר הכנסת שאקרא בשמו ולא יהיה נוכח, לא ידבר. 
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אדוני, סגרת את הרשימה?
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       הרשימה סגורה. חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה. 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אנחנו עוברים לדון בנושא שהוא מהותי מאוד למרקם החיים של החברה הישראלית. זו חברה שנבנתה על בסיס של מערכת יחסי עבודה קיבוציים, על בסיס הבנות בין מעסיקים לעובדים, על בסיס של פיקוח הוגן, מאוזן וראוי של בית-הדין לעבודה על יחסו של העובד למעביד ויחסו של המעביד לעובדיו, ויצרו איזון ראוי. והנה, חירות שנתפסה אצל כולנו כחירות וזכות בסיסית ביותר בדמוקרטיה, הזכות לשבות, נמצאת לפתע פתאום בסכנה. אנחנו עדים למסע מתמשך של הממשלה  ושל חברי הכנסת מהקואליציה, של שר האוצר נתניהו ושל חבריו בסיעת הליכוד, לנסות להגביל את זכות השביתה, שהיא זכות יסוד בסיסית בדמוקרטיה הישראלית. 
       
       אף שאין הוראה פוזיטיבית בחקיקה הישראלית לעניין זכות השביתה, הכירו בקיומה בתי-דין לעבודה ובתי-משפט רגילים. השופט אגרנט, למשל, אמר בפסק-דין מאוד חשוב: הזכות של התובעים לנסות להשפיע על אדם לקבל עבודה והזכות של נתבעים לנסות להשפיע לסרב, שתיהן נראות זכויות של חופש פעולה אינדיבידואלית - rights of freedom of individual action - שכל אחת מהן היא חוקית וראויה להגנת החוק, אם אך האמצעים שמשתמשים בהם הינם חוקיים וכשרים. 
       
       בית-הדין לעבודה והפסיקה במדינת ישראל אימצו את אותה גישה. הם קבעו ששביתה במהותה שייכת לא לתחום הזכות, אלא לתחום החירויות - ה-liberties - שנתונות לסייגים מחייבים. גישה זו משקפת את הדין בישראל, ולאחרונה אפילו נתפסת כזכות-על, כזכות יסוד בהסכם קיבוצי. נשיא בית-הדין הארצי לעבודה, השופט מנחם גולדברג, קבע כי הדיבור "זכות יסוד" יש בו כדי להצביע על חשיבותה של ה"זכות", ולכן היא בעצם גם חירות. 
       
       והנה, אנחנו עדים בזמן האחרון למאמץ סיסטמתי ומתמשך, במסגרת מאבקים פוליטיים, בניסיון לשחוק דבר שהוא זכות בסיסית ביותר, גם אם היא לא נעימה. לעתים אני סובל מאוד משביתות, כמו כל אזרח אחר, וגם אני מקלל את התורים בשדה התעופה. לעתים מאוד לא נעים לי לראות מקומות שאזרחים נזקקים בהם לשירות נמצאים בשביתה, אבל יש פה איזון של זכויות - זכות האזרח לקבל שירות, אבל היא לא זכות יסוד. זו תקווה ורצון של כולנו לתת שירות יותר טוב ולקבל שירות יותר טוב. אבל מנגד, לאדם בישראל, לאזרח, יש זכויות - יש לו זכות לחופש הביטוי ויש לו זכות לחירות ההפגנה, גם הן לא נמצאות עלי ספר ומוכרות כ-liberties, כחירויות יסוד. גם זכות השביתה נחשבת זכות יסוד. 
       
       מה שקורה בתקופה האחרונה הוא ניסיון לשחוק את זכויות היסוד האלה, הוא ניסיון לפגוע בזכויות היסוד האלה, הוא ניסיון לעקר בצורה סיסטמתית, מהדלת האחורית, את החירות המאוד בסיסית של עובדים שנאנקים היום תחת יוזמות אגרסיביות מאוד של הממשלה בניסיון לשחוק ולפגוע על אתר בזכויות הבסיסיות ביותר של האזרח. 
       
       אדוני מזכ"ל ההסתדרות, לפחות תיתן לי את הזכות להישמע בלי הפרעות. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אני מתנצל, אבל אני רוצה להגיד לך, שחבר הכנסת נסים זאב שאל שאלה - - - 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אני רוצה להגיע לדברי סיכום. לעובדים בישראל מגיע ייצוג. לעובדים בישראל, שנותנים מדמם ומחלבם כדי לתת שירות, מגיע שמישהו ייצג אותם ומגיעה להם החירות הבסיסית ביותר לנקוט את נשק השביתה ללא הגבלה על-פי הכללים. 
       
       אני מפחד מאוד שאם הכנסת הזאת תיגע בחירות הקדושה הזאת, מחר היא תיגע גם בחופש הביטוי ולמחרת בחופש ההפגנה. תתחילו לגעת בחירות השביתה ותמצאו את עצמכם פוגעים בחירות ההפגנה ובחופש הבעת הדעה ומגבילים אותם. על כך אני זועק ועל כך עמיתי זועקים. הבית הזה נקרא להגן על החירות הזאת ללא כחל ושרק. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת יצחק הרצוג. חבר הכנסת יעקב ליצמן - אינו נוכח. חבר הכנסת אילן שלגי, בבקשה.  
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אני מבקש לשאול את חברי, חבר הכנסת הרצוג, מה עם הזכות שלנו, של כל האזרחים, לחופש מהמחנק, לחירות מפני סגירת השאלטר, מפני חסימת הנמלים, מפני שביתות פראיות בשדה התעופה חדשות לבקרים. אנחנו צריכים להגן על זכויות העובדים, אבל צריכים גם לדעת להגן על הציבור. 
       
       המדינה תצטרך להחזיר לבעלותה את נכסיה. זו חובתה וסמכותה של הממשלה לייעל את המשק גם על-ידי שינויים מבניים. לא ייתכן שאיגוד מקצועי יטיל וטו על מה שנקרא "מעשה מדינה" - act of state. יש להשתדל ששינויים מבניים ייעשו תוך פגיעה מזערית בעובדים, תוך יכולת לאפשר פרישה מוקדמת. בסופו של דבר הרי קיים חוק פיצויי פיטורים ואף עובד לא נשלח הביתה בלא כלום. 
       
       לפי נתונים שהציג איגוד לשכות המסחר בדיון בוועדה לענייני ביקורת המדינה ביום 17 בנובמבר 2003, היו במדינת ישראל, לפי מדד של ימי שביתה אבודים לתושב בארבע השנים מ-1997 עד 2000, פי-58 ימי שביתה מאשר באיטליה, פי-65 מאשר בארצות-הברית, פי-81 מאשר בבריטניה, פי-495 מאשר ביוון ופי-3,088 מאשר בגרמניה. המספרים מדהימים. זה מראה שיש אצלנו איזה חוסר איזון וצריך לטפל בכך בחקיקה. זכות השביתה היא לגיטימית, לא צריך לבטלה, אך עם זאת חשובה גם זכותו של הציבור הרחב, שנפגע שוב ושוב מן השביתות. 
       
       יש להחיל את החוק המחייב משאל בין העובדים בטרם שביתה, ראשית כול על שירותים חיוניים מונופוליסטיים: הנמלים, אספקת חשמל, אספקת מים, שירותי חינוך – המורים, שירותי הבריאות, בתי-המשפט ועוד. יש גם לאסור לחלוטין שביתה שבה עובדים שובתים שלא במסגרת מאבק מקצועי שלהם, אלא כשביתת אהדה למצוקתם של עובדים אחרים. 
       
       בארצות-הברית וביפן אסור לעובדי הסקטור הציבורי לשבות, כפי שאצלנו אסור לצה"ל ולמשטרה לשבות. 
       
       על-פי דוח הממונה על יחסי העבודה במשרד האוצר, ישראל הוגדרה בעשור החולף כאלופת העולם בסכסוכי עבודה. בשנת 2002 אבדו למשק קרוב למיליון וחצי ימי עבודה, 94% מהם בסקטור הציבורי. בשנת 2001 אבדו למשק 2 מיליוני ימי עבודה, מהם 98%, חבר הכנסת פרץ, במשק הציבורי. בעוד במדינות המערב יש ירידה בכמות ימי השביתה, אצלנו יש עלייה. הדבר פוגע במוניטין של המשק הישראלי, בייצור ובכושר התחרות שלנו בזירה הבין-לאומית. 
       
       בבריטניה קבעה ממשלת תאצ'ר בחוק, בשנת 1984, משאל בין העובדים בבחירות חשאיות. כמו כן הוטלו מגבלות על חופש השביתה בשירותים חיוניים, כגון בתי-חולים, שירותי דואר ועוד. כאשר חזר ה"לייבור" לשלטון בשנת 1996 הוא לא ביטל את החוקים האלה. הוא הבין מה טוב למשק.
       
       ההסתדרות והוועדים החזקים השולטים מרשים לעצמם כוחנות וסחטנות לשיפור תנאיהם של העובדים החזקים, והכול על גב הציבור הנפגע מהשביתות ותוך פגיעה קשה במשק הישראלי. צריך  שעובדי נמל חיפה יבינו שהנמל אינו שלהם, אלא של כולנו, שעובדי רשות שדות התעופה יבינו שנתב"ג הוא לא שלהם, הוא שלנו. כנ"ל גם עובדי חברת החשמל, שיפסיקו לחזור ולאיים עלינו, עם היד על השאלטר, כאילו החשמל הוא שלהם. 
       
       דווקא בתקופה קשה זו של טרור רצחני ברחובותינו, פגיעתן של השביתות קשה עוד יותר,  וזו האחריות של הממשלה ושל כולנו כאן בכנסת להביא לכך סוף. תודה רבה.  
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת שלגי. חבר הכנסת אופיר פינס-פז, בבקשה. 

זהבה גלאון (מרצ):
       
       נרשמתי, מתי אני? אני במציעים במקום ג'ומס. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני אכניס אותך עוד מעט במקום ג'ומס. 
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אני לא בטוח שאתה יכול לעשות את זה אחרי שסגרת את הרשימה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מודה לנשיאות שהחליטה לקיים דיון של כלל חברי הכנסת בנושא החשוב הזה. אני מצטער שרוב חברי הכנסת בחרו שלא להשתתף בדיון הזה, אבל חשוב שתיקבע עמדה של הבית לפני שתיקבע עמדה של הממשלה, שדנה בחוק הזה בוועדת שרים לענייני חקיקה. 
       
       קודם כול, מדובר בזכות יסוד, הזכות להתארגנות וזכות השביתה. בכל מדינה שמחשיבה את עצמה למדינה מתוקנת, הזכות הזאת יש לה מעמד מיוחד בספר החוקים. אם יש חוקה, זאת תמיד זכות מובנית בחוקה, בחוקים ובכללים הראשונים, זה חוק-יסוד. רק אצלנו לא נוצר לדבר הזה מעמד מיוחד, להיפך, דווקא לזכות הקניין על כל המשתמע ממנה יש היום מעמד מיוחד בספר החוקים הישראלי, כי מי שחוקק את חוקי-היסוד – אני כמובן מעריך את כולם, את כל מי שיזם את תחילת יצירת חוקה לישראל – היה יותר רגיש לדברים ההם מאשר לדברים האלה. התוצאה היא, שבסוף קמה ממשלה בישראל שמנסה לגעת בקודש הקודשים, מבחינתי, ולפרק את אחד הדברים המרכזיים שבנו כאן מדינה. 
       
       לא במקרה קמה הסתדרות עובדים בארץ-ישראל. לא במקרה. היא לא קמה בהרבה מדינות אחרות. הדברים האלה נוסדו על תפיסת עולם סוציאליסטית של ביחד, של עזרה הדדית, של סולידריות. חבר הכנסת שלגי, אם התנועה שלך היתה מנהלת את המדינה ב-1948 לא היינו כאן היום. אני משוכנע בזה.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אתה צודק, אבל אנחנו ב-2004. הסוציאליזם "פאסה". 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       ב-2004 צריך לראות איך מתאימים את התנאים של המציאות הישראלית למציאות משתנה, וזה בסדר גמור. אי-אפשר להיתקע בעבר. 
       
       מה אתם מציעים? קודם כול להצעה אין תוחלת. אני לא מדבר עליך, אלא על מה שהממשלה מציעה ועל מה שכמה מחברי הכנסת כאן מציעים. אלה דברים מופרכים, פשוט מופרכים. קודם כול מנסים לייצר דה-לגיטימציה למנהיגי העובדים במדינת ישראל ואומרים: אתם לא יכולים להחליט, כלל העובדים יחליטו. חבר הכנסת אפללו, אתה באת מארגון עובדים. גם אני נבחרתי בזכות ארגוני עובדים, ואני יודע איך הם עובדים. שלא תהיה לכם טעות, שלא תהיה לכם רבע טעות – כל מנהיגות עובדים תקבל תמיכה טוטלית בהצבעה של כלל ציבור העובדים שלה על יציאה לשביתה. תאמינו לי, תמיכה טוטלית. אתם תרצו להחליש ותצאו מחזקים. זה מה שיקרה. אתם באמת חושבים שכמה ראשי ועדים יושבים בחדר סגור ומקבלים החלטות שלא על-פי צו מצפונם או רצון כלל ציבור העובדים שהם מייצגים?
       
השר גדעון עזרא:
       
       אופיר, הם לא יקבלו שכר. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אם אתם הולכים לדרך הזאת, בואו נלך גם בדרך חזרה. בואו נחליט שגם כאשר חוזרים לעבודה עושים משאל עם של כל העובדים. למה רק כשמכריזים על שביתה? גם כשחוזרים לעבודה. בואו נלך עד הסוף לגמרי ונחליט ששרי הממשלה, שהם נבחרי ציבור כמו ראשי ועדים או ראשי איגודים מקצועיים, גם הם צריכים לקבל החלטות אסטרטגיות בשיטה של משאל עם. בואו נשאל את כל הציבור. למה שישבו כמה שרים בממשלה ויקבלו החלטות גורליות שמשפיעות על כל אחד ואחד מאתנו? אולי נהפוך את כל החלטות הממשלה למשאלי עם, והעם יחליט בכל נושא ובכל נושא חשוב. זה מה שאתם רוצים? הרי אתם הופכים את העניין הזה לחוכא ואטלולא. אתם צריכים להתמודד עם הבעיה, והבעיה היא סכסוכי העבודה. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת אפללו, אתה רשום. חבר הכנסת אפללו, אתה עוד מעט מדבר. הוא צריך לסיים מזמן. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       תן לי לסיים. תן לי לסיים ואל תפריע לי עשר שניות. 
       
       אתם צריכים להתמודד עם הבעיה ולא עם הדרך לטייח אותה. הבעיה היא שאתם מתנגחים יום-יום עם העובדים על כל צעד ועל כל שעל. לכל סכסוך עבודה, חבר הכנסת שלגי, יש שניים, כמו בטנגו. אין סכסוך עבודה חד-צדדי. יש שניים שמסוכסכים על עניין. יש בית-דין לעבודה והוא מתפקד נכון. היה משא-ומתן שנמשך, הוא היה קשה והיה מקצועי, אבל הוא הוכרע בהסכמה. אל תנסו לשבור את הכלים, כי זה יחזור אל הממשלה כבומרנג. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת אופיר פינס. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה - אינו נוכח. חבר הכנסת ואסל טאהא, בבקשה. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זכות השביתה עיקר מטרתה להבטיח את האמצעים שבהפעלתם יוכל העובד להשפיע על תנאי עבודתו ולהשיג את ההכרה בזכויותיו המוגנות. זכות זו באה בהתאמה וכחלק אינטגרלי מחופש ההתארגנות וחופש האספה, שכל אדם זכאי להם, והן מובטחים לו. על המדינה לשמור על זכויות אלה, בעיקר במדינה המתיימרת לקרוא לעצמה דמוקרטית. 
       
       ההכרה בזכות השביתה ובזכות העובדים להתארגן ולנהל משא-ומתן קיבוצי בתפיסה של משא-ומתן בין עובד למעביד מראש אינה שוויונית, וברור כי המעביד הוא בעל עליונות כלכלית והייררכית על עובדו. השביתה ואמצעים אחרים שיש לעובדים, כמו הקמת ועד וכלל חוקי העבודה והשכר, מעניקים לעובד כלים למיתון או לסגירת הפער בינו לבין מעבידו ומאפשרים לו קיום בכבוד ושוויוניות מסוימת מול מעבידו. הרצון של הממשלה הוא לקחת את הכלי הזה ולהשאיר את העובדים חשופים. 
       
       אני רוצה להזכיר, כי ממילא יש הגבלות על זכות השביתה, כלומר, כאשר העובדים מחליטים על שביתה זה עובר תהליך דמוקרטי. העובדים מודיעים 15 יום מראש שהם רוצים לשבות, יש ועד שמעביר את ההחלטה בהליך דמוקרטי, בהצבעה. 

אלי אפללו (הליכוד):
       
       זה לא בהצבעה. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       זה בהצבעה בתוך הוועד. זה תהליך דמוקרטי. כשהייתי ראש רשות הייתי עד לכמה החלטות של ועד העובדים, שהעביר אותן בהליך דמוקרטי ובהצבעה בתוך הוועד. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       במקום להתבייש  - - -
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אפללו - - -  כי אתם האבא והאמא של החונטות. אתה יודע את זה?
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - - לא ידעתי שאני  - - - להגיד את האמת? כשאתם מחליטים, אתם משביתים את כל המשק. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת אפללו, ויתרת על זכות הדיבור שלך היום?
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       מכאן, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת - - -
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת אפללו, מה קרה? עוד מעט אתה צריך לדבר. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       חבר הכנסת אפללו, ועדי העובדים מתחייבים למסור הודעה מוקדמת של 15 יום לפני כל שביתה. שביתה תהיה חוקית רק אם היא מתקבלת בהליך דמוקרטי בתוך הוועד ובהצבעה ותוך קיומם של הסכמים קיבוציים רבים שבהם העובדים מתחייבים שלא לשבות בתקופת תוקפו של ההסכם. אלו ההגבלות. לבוא ולמשוך ולקחת את זכות השביתה, את הכלי היחיד הזה מידי העובדים? זה עוול. 
       
       מכאן, אדוני היושב-ראש, שלא מדובר בחבורת בריונים המנסים למרר את חיינו, כפי שהממשלה מנסה לצייר. זה אבסורד שהולכים תמיד למאבק נגד אותם עובדים קטנים וחלשים, כשיש ועדי עובדים חזקים שאינם מאוימים, ודווקא הם עושים אפליה ומנצלים את כוחם כדי לזכות בעוד ועוד זכויות מונופוליסטיות, כמו חברת החשמל. איפה הממשלה כאשר מדובר בהם? למה כאשר אנו מציעים חוק לשריון מקומות עבודה בחברות הממשלתיות האלה, הממשלה שותקת, לא מדברת, לא מעזה לדבר ולא מתערבת בענייניהם הפרטיים העסקיים? תודה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת טאהא. רבותי חברי הכנסת, השר ביקש להגיב. השר גדעון עזרא, בבקשה. אחריו ידבר חבר הכנסת דוד טל. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       תחליף בבקשה ביני לבין דוד טל. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אין בעיה. אני מבין שדוד טל מסכים. חברת הכנסת גלאון אחרי חבר הכנסת פרץ .
       
השר גדעון עזרא:

       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מדובר בדיון לפני שהכנסת ראתה את הצעת הממשלה. הצעת הממשלה עדיין אינה מוכנה, אך בהחלט יש משקל לדברים שיאמרו כאן חברי הכנסת, שצריכים להיות מובאים בחשבון. 
       
       אני רוצה להסביר כמה נקודות. מדובר בראש ובראשונה על הגבלת שביתה בדרך הזאת של הצבעה בשירותים החיוניים. יש ויכוח והיה ויכוח בוועדת שרים לחקיקה מהו שירות חיוני. האם טיסות הן חיוניות? האם ייצוא לחו"ל הוא חיוני? יש ועדה שנקבע שהיא תקבע את רשימת השירותים החיוניים באמת, כאשר אין כוונה ללכת מעבר לכך.
       
       אל תחשבו לרגע אחד שזו תהיה שביתה אוטומטית, שהוועד ירצה והעובדים יתמכו. יש שם סעיף אחר שאומר במפורש שמי ששבת לא יקבל שכר עבור תקופת השביתה – לא כפי שזה מתנהל היום, שבסוף השביתה מסכימים לתת את הכסף רטרואקטיבית. זו בעיה.
       
       הנקודה השלישית שהיא בעייתית היא מהו הגוף שיכלול את המצביעים בשירות החיוני. גם בנושא הזה יש חילוקי דעות כאלה ואחרים. 
       
       הנושא לא סגור, כל מי שמדבר נגד הממשלה לא יודע את הצעתה הסופית של הממשלה. עדיין אין הצעה.

זהבה גלאון (מרצ):

       קראנו בעיתונים את הצעת החוק.
       
השר גדעון עזרא:

       הצעת החוק שתוגש לכנסת אינה הצעת החוק של רוחמה אברהם, אלא הצעת חוק של הממשלה. דנו בכך שתי ישיבות, ועדת השרים לחקיקה. עדיין לא הגיעו לסיכום. ההערות שלכם בהחלט חשובות וחיוניות, אך תתייחסו לשירותים החיוניים בהחלט. אתם בכנסת יכולים לומר מהם השירותים החיוניים באמת של מדינת ישראל. יש כוונה בחוק להגדיל את מספר הימים לצורך מתן הודעה מראש על הכוונה לשבות. זה גם סעיף שמופיע בהצעת החוק. אני מציע לכם: תתייחסו רק לשירותים חיוניים, ולא לכלל המשק.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה רבה לשר גדעון עזרא. חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה. אחריו - חברת הכנסת זהבה גלאון.

עמיר פרץ (עם אחד):

       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, הרשו לי בתחילת דברי לברך משלחת שלגמרי באופן בלתי מתוכנן - משלחת של ראשי איגודים מאחד האיגודים הגדולים בעולם, של ה"אי.גה. מטאל" בגרמניה, שהוא איגוד שמונה 2.7 מיליוני חברים, אחד האיגודים שמדינת ישראל למדה מהמסורת שלו בדרך שבה עוצבה  מערכת יחסי העבודה בישראל. אני רוצה לברך את ארווין פיט, חבר הנהגת ה"אי.גה. מטאל", את בירגיט גריב ואת תומס וויט, שנמצאים כאן, ונפל בחלקם להשתתף בדיון שמחבר אותם להתלבטויות שאנו מקיימים במדינת ישראל.
       
       אין לי עניין להיכנס להתנצחויות, כי אני חושב שצריך לבחון בכל סכסוך, לא רק בסכסוך עבודה, גם סכסוך בין שכנים, בין עמים, צריך קודם כול לבחון מהם מקורות הסכסוך, ואז לבחון אם הארגון נהג בדרך אחראית או לא.
       
       בואו נבחן את אחד הסכסוכים המרכזיים ביותר שהיו, ושההסכמה סביבו הצילה את המשק הישראלי, אותו משבר שהיה סביב צמצום המגזר הציבורי. הרי מקור הסכסוך החלטת הממשלה לקצץ, להוריד בזכויות. אני מניח שאם היינו עושים הצבעה - אין לי ספק שהתמיכה היתה מוחלטת. עובדה היא, שגם כאשר הממשלה הורידה שכר לעובדים, והודיעה שמי שיחזור לעבודה יקבל שכר, והיו עובדים שהלכו עם 100 ש"ח לביתם - ניסו לפתות אותם בהרבה מאוד דרכים - העובדים נשארו במאבקם.
       
       אך תארו לעצמכם, חבר הכנסת אפללו, אתה פותח כל חודש את התלוש שלך, ומורידים לך קרוב ל-2,000 ש"ח מהתלוש כיוון שאני חתמתי על הסכם של הורדת שכר בסעיף עידוד הצמיחה, הסכם שנותן לממשלה 4 מיליארדי ש"ח, 2 מיליארדי ש"ח בשנה. אני בטוח שאם היית מצביע בהצבעה חשאית, האם אתה בעד ההסכם או לא, בתום השביתה - אני לא יודע מה היית מצביע. אני יודע שרוב חברי הכנסת בהצבעה חשאית היו מצביעים נגד ההסכם הזה. רוב העובדים בסקטור הציבורי היו מצביעים נגד ההסכם הזה, ובצדק. אין להם שום סיבה להסכים שיורידו להם לא שכר ולא זכויות. אך אנחנו, כארגון יציג, לקחנו על עצמנו את האחריות לסייע ולעבור את המשבר שהיה במשק הישראלי.
       
       אני רוצה לתת לדוגמה את משבר הפנסיה. אני שומע פה לעתים חברי כנסת שתוקפים; המושג: הוועדים הגדולים, חברת החשמל, כל המתקפות הפראיות האלה. חברת החשמל לא שבתה כבר 20 שנה. מקומות עבודה, אולי מהחזקים ביותר, לא שבתו כבר שנים ארוכות. נכון שבמשבר הפנסיה הם עשו מעשה סולידריות, וכל מדינת ישראל ואזרחי ישראל צריכים להודות להם על כך. מדוע? כי למי קיצצו זכויות? קיצצו זכויות בהסדר הפנסיה לעובדים שנמצאים בפנסיה תקציבית? לא. קיצצו זכויות לעובדים במפעלי המזון, במפעלי הטקסטיל, במפעלי המתכת. להם אין כוח לכופף את הממשלה, לצערנו הרב. אם היינו מפסיקים את העבודה ב"אסם" ולא היו מספקים "במבה" בישראל, אני מניח ששר האוצר לא היה מתרגש מזה כל כך, ולא היה מחליט לשנות את הקיצוץ שהוא עשה לפני שמונה חודשים. 
       
       מחר אתה, חבר הכנסת אפללו, בזכות המאבק שהיה תוכל להסתובב כחבר כנסת עם חזה נפוח, כי אתה עומד להצביע על תיקוני החקיקה באותו חוק פנסיה שחוקק לפני שבעה חודשים, ובזכות המאבק שלנו יש תיקוני חקיקה שמחזירים מאות שקלים ואלפי שקלים לפנסיונרים. אתה מחר תוכל להסתובב בעפולה ולומר: נכון, גזלו מכם, אך החזרנו לכם. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       זמנך נגמר.
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       תן לו את הזמן שלי, הוא אומר דברי טעם.
       
עמיר פרץ (עם אחד):

       בגוף החוק הממשלה כותבת, שהחוק הזה מוגש בעקבות הסכם בין יושב-ראש ההסתדרות לשר האוצר, והוא מתקן סדרה גדולה מאוד של נושאים, של משפחות שיכולות להיות מאושרות מאוד בערב פסח. לצערי, חלק גדול מהמשפחות האחרות, של עובדי מועצות דתיות ועובדי רשויות מקומיות, שיגיעו בלי שכר - עובדים במגזר הציבורי שהמדינה אחראית להם יגיעו לליל הסדר בלי שכר. ומה תאמר להם? לא לשבות? לא להיאבק? אין להם הזכות? תיתן סמכות לשר להוציא להם צווים במקום לתת לבית-הדין לעבודה לעשות זאת?
       
       הבוקר שר האוצר ואני היינו בדיון בפני נשיא בית-הדין הארצי לעבודה בנושא הנמלים. אני שאלתי את שר האוצר: מי מחרחר מלחמה בישראל, מי? הרי יש משא-ומתן כמה חודשים. איך התעוררנו בבוקר ושמענו פתאום ג'ינגלים, שאם יהיו שינויים בנמלים, מחירי התה, הקפה והסומסום  יוזלו. יא אללה, איזה יופי. מחירי התה, הקפה והסומסום יורדו. יוצא מן הכלל. תאר לך, חבר הכנסת אפללו, שמחר הממשלה היתה מחליטה שעל מנת לשכנע את הציבור שתוכנית ההתנתקות היא טובה, היו אומרים: אם נפנה את עזה, ונפנה את הווילות של נצרים, מחירי הקפה, התה והסומסום  ירדו. תאר לך. היו אומרים - ויכול להיות שזה נכון. אתה היית מסכים לזה שממשלה תמכור בדרכים של הסתה? אתה היית מסכים לזה? 
       
       אין לי בעיה שלשכת המסחר מפרסמת פרסומים נגד העובדים ונגד ההסתדרות. זה בסדר. כמו שאם מחר יהיה ויכוח על נושא פינוי עזה, ואנשי יש"ע יפרסמו מודעות נגד הפינוי ואנשי "שלום עכשיו" יפרסמו מודעות בעד הפינוי - זה לגיטימי. זה בסדר. ממשלה שלוקחת לעצמה כלים בכספי הממשלה, בכספי האזרח, נוקטת עמדה? ממשלה, יש לה רוב. היא צריכה לקבל החלטות. 

אלי אפללו (הליכוד):
       
       באילו אמצעים אתה פועל?  - - -
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       תירגע. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת אפללו. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       באיזה כסף הוא מדבר? 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       חבר הכנסת אפללו, תראה, אני מכבד אותך. תאמין לי, אני מתייחס אליך בכבוד. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני מבקש, חבר הכנסת פרץ, יש לנו עוד הרבה מאוד דוברים. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אני אומר לך שזה לגיטימי שההסתדרות תפרסם, ולגיטימי שהמעסיקים יפרסמו. הממשלה היא של כולם. אין לה זכות כזאת. כמו שמחר יהיה ויכוח על עזה, ויהיה לגיטימי ש"שלום עכשיו" יפרסמו, ויהיה לגיטימי שיש"ע יפרסמו. הממשלה, תהיה שמאלית או ימנית, אין לה זכות להשתמש בשום קמפיין. זכותה לבוא לכנסת, להשיג רוב. לאחר שהיא שינתה את המצב היא חייבת להסביר מה המצב החדש. זה בסדר? זה משהו שונה לחלוטין. בתהליך של סכסוך או של חקיקה זה דבר בלתי לגיטימי לחלוטין. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת פרץ, אני לא רוצה לנתק לך את המיקרופון, אדוני. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       רק במשפט אחד, לדבריו של השר. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בבקשה. אתה מדבר כבר שבע דקות. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אדוני, יש ויכוח על ההצבעה, ואין לנו בעיה שיקבעו הצבעה גם שיוצאים לשביתה וגם שחוזרים משביתה. אני מניח שתהיה אנרכיה במדינה הזאת. רוב ההחלטות שאנחנו, כארגון יציג, קיבלנו בשנתיים האחרונות הן החלטות של תוכניות הבראה קשות, ולפעמים חתמנו בעיריות ובמקומות עבודה על הצורך לפטר, לצמצם, כדי להציל מפעל או עירייה כלשהי. ברוב המקרים לא היינו מקבלים רוב.
       
        לגבי הזמן של אותה תקופת צינון, אדוני השר, תביא בחשבון דבר אחד. הרי אתה חבר ועדת שרים לחקיקה. תביא בחשבון, 14 יום לא נקבעו במקרה, כי אם אתה קובע זמן צינון של 60 יום, נניח שמחליטים לפטר, מה הטעם בכלל לעשות סכסוך, הרי הפיטורים נכנסים לתוקף אחרי 30 יום? ואם לשר מותר להיערך בעוד 30 יום, וממשלה שמביאה חוק הסדרים בדרך כלל באוקטובר, מחוקקת אותו בנובמבר-דצמבר, מה הטעם להכריז סכסוך? מה יקרה? 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אין מגבלה? 

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       זהו, סיימתי. אנחנו, כהסתדרות, נרצה להתגונן. 

אלי אפללו (הליכוד):
       
       אנחנו רוצים - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       סליחה. הוא יושב-ראש ההסתדרות הכללית. 
       
קריאות:
       
       מה - - -

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       ביקשתי ממנו לפחות שבע פעמים לסיים. חבר הכנסת דורון, תירגע גם אתה. חבר הכנסת אפללו, הוא מסיים. אני מבקש, עמיר פרץ, תסיים. אל תנצל את החברות בינינו. נוריד את זה מאילנה כהן ומדוד טל. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       משפט לסיום - אני מציע לכולם: המבנה הקיים הוא נכון, וכולם ממלאים את תפקידם באחריות. מי שינסה ליצור אטומיזציה של ועדי עובדים, יקבל אנרכיה במשק הישראלי. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת עמיר פרץ. חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה. היא לא יושבת-ראש ההסתדרות, והיא תדבר שלוש דקות. 
       
קריאות:
       
       - - -
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       זאת אומרת שליושב-ראש ההסתדרות מותר לדבר - - -
       
חמי דורון (שינוי):
       
       לפי איזה סעיף בתקנון זה? 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       לפי הסעיף שלי, של אלי בן-מנחם. יש לך יושב-ראש כנסת, אתה יכול לפנות אליו, חבר הכנסת דורון. בסדר? בבקשה, חברת הכנסת גלאון. גם יושב-ראש הכנסת בעצמו היה מאפשר לו לדבר יותר. 

זהבה גלאון (מרצ):
       
       אדוני השר, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, ההצעה הזאת, שהשר עזרא אמר שהיא עוד לא התגבשה, היא בתהליכי גיבוש, רק כל כך הרבה שמענו עליה - כבר יש לנו ניסיון רע עם הממשלה הזאת ועם הדברים שהיא מביאה. אם ההצעה הזאת במתכונת זו או אחרת, כפי שדווח עליה בתקופה האחרונה בכלי התקשורת, תובא בפני הכנסת לאישור הכנסת, זה יהיה הניסיון החמור ביותר שעשתה ממשלה, ניסיון לסיכול ממוקד של העובדים, ככה אני מתייחסת לזה. סיכול ממוקד של העובדים. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       סיכול ממוקד של הסיכול. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       חבר הכנסת אלי אפללו, כמי שיש לו בכל זאת איזו רגישות חברתית, היית צריך להיות מחוץ לאולם הזה, לא היית צריך בכלל להשמיע כאן את דברך, והיית צריך להתבייש בשם ממשלה שבאה לפגוע בזכויות יסוד אלמנטריות של עובדים, זכויות שהוכרו מכוח חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, זכויות שהוכרו בפסיקה של בג"ץ במשך שנים בבית-המשפט העליון. באה הממשלה, כי למישהו לא נוח. כן, הרבה פעמים גם לי היה מאוד לא נוח כשהיתה שביתה ולא פינו את הזבל, אז מפני שלא נוח ממשלה מתגייסת במלוא כוחה ופוגעת בזכות האלמנטרית שמוכרת בכל העולם, שבג"ץ קבע עליה - זה ציטוט מבג"ץ -  שהיא בבחינת פרה קדושה? אז למה, כי יש פה ממשלה - - -

חמי דורון (שינוי):
       
       - - -
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       בג"ץ קבע שזכות השביתה היא זכות יסוד, היא בבחינת פרה קדושה, ובאה הממשלה שפוגעת - - -
       
חמי דורון (שינוי):
       
       איזה מספר הבג"ץ הזה? 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אל תפריע לי. כשתדבר - דבר בתורך. 
       
חמי דורון (שינוי):
       
       את מוכנה להפנות אותנו לבג"ץ? 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       כן. בג"ץ קבע, אני מצטטת, אני אראה לך את זה. 
       
חמי דורון (שינוי):
       
       באיזו עתירה? 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אני לא זוכרת, אני מצטטת לך. 
       
חמי דורון (שינוי):
       
       איזו, איזו עתירה? 

זהבה גלאון (מרצ):
       
       חבר הכנסת דורון, בדבר אחד אל תפקפק - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת דורון, תדבר אתה אחר כך, בצד, ותנסה לדלות ממנה באיזה בג"ץ זה היה. 
       
חמי דורון (שינוי):
       
       בשבוע האחרון חיפשתי ב"תקדין" ולא מצאתי - - -
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אז יגעת ולא מצאת. לא עשית עבודה מספיק יסודית. בג"ץ קבע - - -
       
חמי דורון (שינוי):
       
       - - -
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אל תתווכח אתי בכלל כשאני מעלה את זה. הרי אני לא ממציאה. עולה בדעתך שאני אומרת משהו שלא קיים? בסדר, אל תתווכח. עוד לא הרווחת את זה, בשביל להתווכח, תאמין לי. 
       
חמי דורון (שינוי):
       
       כן. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       ממש לא. 
       
חמי דורון (שינוי):
       
       ממש כן. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       ממש לא. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני חוזרת, בשביל הפרוטוקול ובשביל חבר הכנסת חמי דורון, שצריך ללמוד עוד כמה דברים, שבג"ץ קבע על זכות השביתה, שהיא זכות יסוד והיא בבחינת – ציטוט - פרה קדושה. הממשלה הזאת, שפוגעת בעובדים כל היום, שמקצצת ומקצצת בכבשת הרש, הולכת לעשות את הפגיעה הקשה ביותר ולפגוע בזכות יסוד אלמנטרית. היא מגבילה, ואם לא תעשו ככה - אתם רוצים לאיים על העובדים? לא מספיק מה שאתם עושים בממשלה הזאת, עכשיו גם לאיים על העובדים? שאנשים יחששו לעשות את הדבר האלמנטרי, שזה זכות המחאה? ואיך מוחים אם לא בשביתה? איך מביאים לידי ביטוי מחאה? 

	איזו ממשלה, אלוהים. טוב, לאלוהים אני לא נזקקת ברגעים אלה, אני לא יודעת מאיפה הבאתי אותו. לא זה מה שיעזור לנו כרגע. אני אומרת שראוי ונכון שהממשלה הזאת תמשוך חזרה כל הצעה שבאה לפגוע בציבור הגדול במדינת ישראל, ציבור העובדים, שרוצה לממש את הזכויות שלו, ורוצה לעשות זאת בכבוד. תודה רבה.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון. חבר הכנסת דוד טל. אחריו - חבר הכנסת אהוד יתום. אם הוא לא נוכח - חבר הכנסת איוב קרא. חבר הכנסת דוד טל, אני מבקש ממך לעמוד בשלוש דקות, לא יותר. 
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, השר עזרא, ידידי ורעי הטוב, אני חושב שכל הניסיון הזה להביא הצעה מהסוג הזה לכנסת, הגם שאתה אומר שההצעה הזאת לא מגובשת דיה, יש לו רק כוונה אחת: לנסות ולנגח את ההסתדרות. יכול להיות שאפשר להגיד שההסתדרות טובה יותר או טובה פחות. יכולה להיות דעה כזאת או אחרת על ההסתדרות, אתם יכולים לומר כל דבר. אבל עצם העובדה שאתם משתמשים, אני קורא לזה בנשק יום הדין, בנשק שאסור לכם להשתמש בו - כי מה קורה פה בכנסת כל הזמן? זו מסורת ארוכת שנים בכנסת, שלא מתערבים במערכת יחסי העבודה בצורה בוטה וגסה שכזאת. 
       
       היו הרבה הצעות חוק, ואני כיושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתתי עוד הזדמנות גם לאוצר וגם לרופאים, במקרה הזה, להידבר. מפני שהיתה הצעת חוק של חבר הכנסת טיבי, חוק על מנהלי מחלקות, ונתתי עוד ועוד זמן, כמעט שנה משכתי את אחמד טיבי, וכאב לי מאוד, מפני שהוא היה חבר הכנסת היחיד שלא הצליח להעביר אצלי הצעת חוק, וכל האחרים כן – זהבה גלאון פרחה בוועדה עם הצעות החוק שלה – כולם פרחו, ורק הוא לא העביר, כי היועצת המשפטית אמרה לי: דוד, להתערב בנושא הזה זו תהיה התערבות גסה במערכת יחסי העבודה, ודבר כזה אסור שיקרה. ובאמת צריך למצוא את כל הדרכים כדי להגיע להבנות ולהסכמות.

	אם היינו מקצצים, למשל, בזכויות הפנסיה של חמי דורון, שלי ושל רשף חן, אני חושב שהכנסת הזאת היתה צווחת ורועמת ומתרגשת. אבל, לפגוע באנשים שהשכר שלהם הוא 3,000-4,000 שקלים זה פשוט להיות גיבורים על חלשים. אסור שהדבר הזה יקרה. 

	זכות השביתה היא דבר לגיטימי בכל מדינה מתוקנת בעולם, היא דבר אלמנטרי שנשאר בידי העובד. נכון שלא צריך לעשות בה שימוש – ואני חושב שלא עושים בה שימוש זול מדי, כפי שאמר חבר הכנסת שלגי. הוא טען ונתן דוגמאות, שפה במדינה יש הכי הרבה שביתות, אבל הממשלות לדורותיהן שפכו את דמם של העובדים יותר מכל הממשלות האחרות בעולם. השכם והערב, השכם והערב מקצצים ופוגעים בעובדים. לא פוגעים באנשים עם משכורות כמו שלנו, של 28,000-30,000 שקלים, ואני בטוח שכשפגעו בנו עם דמי הצמיחה ב-2,200 או ב-2,800 שקלים, אף אחד מאתנו לא הרגיש בזה. אבל אם לוקחים אדם שמשתכר רק שכר מינימום ובו פוגעים ב-10%, בשבילו זה הרבה כסף. אנחנו לא חשים ולא רגישים למצב הזה ומאוד אטומים למצב של האנשים האלה.
       
       אשר על כן, לא נכון יהיה להגיש הצעה מהסוג הזה. תיטיב הממשלה לעשות אם תמשוך את ההצעה הזאת, ותמיד כשיש סכסוכים תגיע להבנות עם העובדים כדי לקיים את המערכת. תודה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת דוד טל. חבר הכנסת אהוד יתום – אינו נוכח. חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חצוי לגבי הצעת החוק. מצד אחד, אני רוצה לסיים את השביתות האלה בכל שני וחמישי, שמפריעות לכל בית בישראל, ולפעמים אני מרגיש שהן מיותרות והן על חשבון משלם המסים. לא אכפת לי שיהיו שביתות בכל שני וחמישי כשהן על חשבון החופשה השנתית, לדוגמה. מה הועילו חכמים כשאתה מביא אנשים על חשבון יום העבודה לטייל בירושלים? מה עשינו?
       
       אני בעד זכות השביתה, וזכות השביתה היא דבר חשוב בחיים הדמוקרטיים, גם לארגונים השונים, החזקים והפחות חזקים, ועל כמה וכמה לאנשים קשי-יום שנמצאים במפעלים כמו "אסם", במפעלי המתכת. פחות חשובים בעיני המונופולים, החברות ששולטות על שוק מונופולי פה במדינת ישראל, שאליהן אנו מתכוונים בהצעת החוק, ולכן אני מרגיש נוח מאוד עם הצעת החוק.
       
       לא ייתכן שהחברות הללו, שיש להן מונופול במדינת ישראל, יחשבו שזה של אבא שלהן או שאלה נכסים שירשו מהאבות. חבר הכנסת דוד טל, אתה רואה שכשהעובדים באים למקומות העבודה – ועליהם הכעס הגדול – הם מסתובבים כמו אפנדי בתוך החברה הזאת, מקבלים 50,000, 60,000, 70,000 ואף 80,000 שקלים, שותים כוס קפה, אומרים: מה שלומכם? כי הם חזקים בוועד או שהוועד מגבה אותם, ולזה התכוונו. אנשים לא התכוונו לאלה שמייצרים את ה"במבה" ולא התכוונו לאלה שמייצרים את הסומסום ולא התכוונו לאנשים שמרוויחים 5,000 שקלים, כי אנחנו מזדהים אתם אבסולוטית, ואין לנו שום בעיה עם זה. 
       
       אני רואה מה שקורה היום. שובתים ברשויות המקומיות – אנחנו מזדהים עם הרשויות המקומיות. על לא עוול בכפם קורה שהם לא מקבלים משכורות של 3,000, 5,000, 6,000 שקלים. לאלה אנחנו לא מתכוונים. אנחנו נגד הניהול של השביתות הללו בצורה שהוא נעשה, שבכל שני וחמישי שובתים, לפעמים בגלל ראש רשות כושל, שמנצל אפילו כספי חינוך לטובת תשתיות, דבר שאסור על-פי חוק, כי זה כסף צבוע של החינוך. 
       
       כל המצב הזה אבסורדי. אני חד-משמעית בעד שבירת המונופולים האלה. חד-משמעית. אז באמת הסומסום יהיה זול, והסוכר יהיה זול, והעץ יהיה זול. ואלה שמנסים להתייפייף ולהסתתר מאחורי הדבר הזה לא צודקים. ברגע שאתה מוריד את העלויות, ויש תחרות, אוטומטית מחיר הסומסום יורד. אנחנו לא מחפשים את אותם אנשים קשי-יום ואנשים שלא יכולים לגמור את החודש. לכן אני מציע לחברי ללכת למהלך של פשרה בעניין הזה. 
       
       אני נגד לקיחת זכות השביתה. הובלתי הצעת חוק של כיבוי אש, אדוני היושב-ראש, ובגלל זכות השביתה ביטלתי את הצעת החוק. אני לא ממשיך אותה, כי היה חשוב לי שתהיה בהצעת החוק זכות שביתה לארגון כיבוי אש. אנשים כאלה, שבקושי מרוויחים, ולפעמים חודשיים או שלושה חודשים לא מקבלים את משכורתם, בוודאי שאני אתם. אבל כשאני רואה בחברות הגדולות אנשים שמתרברבים בעשרות אלפי שקלים של משכורת בסוף החודש – הוא זכה במפעל הפיס, כי הוא זכה במכרז באותה חברה – את זה אנחנו לא רוצים. אנחנו רוצים שיהיה שוויון, שאנשים ירגישו שהם שווים בין שווים, ולא זכית במפעל הפיס כי נכנסת לאיזו חברה ממשלתית שיש לה מונופול, ואתה כל החיים שלך מסודר, ואתה לא צריך לדאוג. זו כוונת החוק, לזה אנחנו מתכוונים.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת איוב קרא. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – לא נוכח. חבר הכנסת אורי יהודה אריאל, בבקשה. אחריו – חברת הכנסת אילנה כהן.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, זכות השביתה היא זכות יסודית, חשובה מאוד לעובדים, ולא פחות חשובה לקליינטים, לאזרחים. אנחנו רואים כדוגמה חריפה את מערכת החינוך בשביתות שהולכות ונמשכות, הולכות ומכות בכולם ללא רחם. 
       
       אני לא זוקף את זה דווקא לחובתם של המורים, שהרי יש להם טענות, ואין שיטה אחרת מספקת. יש אפשרויות אחרות, אבל לא קבועות בחוק, שמאפשרות לברר את העניין ולהגיע לידי בוררות כזאת או אחרת, שתחייב את כל הצדדים. ואז המורים, לדוגמה – יש בהחלט סקטורים אחרים, אינני רוצה שייחשב הדבר כאילו המורים הם הגרועים שבשובתים – שובתים, מנצלים את זכותם. זאת זכות. אלא שכמו בדברים אחרים יש הגזמה, וכשיש הגזמה יש ריאקציה, וממילא מגיעות הצעות חוק או תקנות לבית הזה, שמנסות להביא את הדברים לידי איזונים סבירים.  
       
       נדמה לי שזו לא טעות בהערכה לומר, שרוב אזרחי ישראל, נקעה נפשם מהשיטה הקיימת, שהיא שיטה שהבסיס שלה היה טוב, וברבות הימים הורחבה לדברים בלתי אפשריים. לכן הצעת החוק או הצעות החוק שעולות על הפרק, גם אם עוד לא הגיעו לבית הזה, יש בהן דבר שמייצג את הלך הרוח הציבורי, את מצב המשק ואת הצורך של המשק ושל החברה בישראל, ויצטרכו למצוא את האיזונים המתאימים. זה יהיה שם המשחק, שם הדיון, זה יהיה עיקר הוויכוח בבית הזה – מה האיזונים בין הזכויות השונות של האזרחים ושל העובדים. לאלה ולאלה יש זכויות.
       
       בדקה שנשארה אני רוצה להזכיר את כוחות הביטחון שאין להם זכות השביתה, ובדין. אין להם אפשרות לשבות כי הם מייצגים את הדברים הכי בסיסיים –  הזכות לשמור על החיים. זהו המוסר הראשון של כל ממשלה שצריכה לשמור על חיי אזרחיה. אחרי זה יש לה חובות רבות – חינוך, בריאות וכן הלאה.
       
       אם היו שואלים היום את חיילי צה"ל אם הם מוכנים לפנות אזרחים מבתיהם, או בעברית קלה יותר – לגרש אותם, אני מעריך שרובם היו מסרבים, והיו גם שובתים אם היתה להם זכות כזאת. אין להם הזכות הזאת, ואני שמח שאין להם. הם לא יכולים לעשות את זה. אנחנו המחוקקים ואנחנו האזרחים יכולים אולי לעשות בשמם דברים מסוימים. היה ראוי שהממשלה הזאת לא תטיל עליהם חובות שלא לשמן הם התגייסו.
       
       אני קורא לראש הממשלה, כמו גם לשר הביטחון ולממשלת ישראל, לא להשתמש בילדינו, בנכדינו ובבנינו לצרכים שאין להם שום מקום בחברה האזרחית. כפי שהמשטרה ממונה, אם צריך, על הוצאת מישהו מביתו, או על אכיפת החוק בכל דבר ועניין, כך גם במקרה הזה. השימוש הנלוז בחיילי צה"ל למשימות לא להם -  לא ראוי ולא נכון שיהיה בבית הזה. תודה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת אורי יהודה אריאל. חברת הכנסת אילנה כהן, בבקשה. חברת הכנסת כהן, כל מה שאת רוצה, תשתדלי בשלוש דקות. 
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי כנסת, אתם יודעים - כשאני מסתכלת - שיש אנשים טובים ויש אנשים רעים. מה קרה? אתם יודעים, כשאדם הולך למכולת לא שואלים אותו מאיזו מפלגה הוא ומאיזה צד הוא, מהצד הזה או מהצד הזה. כשלזקן אין כסף לקנות תרופות, לא שואלים אותו מאיזו מפלגה הוא. 
       
       אני רוצה להגיד לכם, ואביא דוגמה ממערכת הבריאות. לא שהאחיות מפירות חוק; בחוק, חובת המדינה לתת סיעוד לתלמיד. קמים בבוקר ואומרים: 900 אחיות מפוטרות. אז לפי החוק הזה, מה אתם רוצים? שיחכו 30 יום, 60 יום, 90 יום? הלוא אומרים להן: ב-1 בחודש מפטרים אתכן. 
       
       איפה הידיים הנקיות? מי שרוצה ידיים נקיות, אתם יודעים מה אתם מזכירים לי? כמו שהילדים אומרים, מי התחיל? מי התחיל? אין ספק שאם אפילו רוצים לעשות שינוי, לעשות רפורמה, תביאו תוכנית מסודרת. לא קם אדם בבוקר ואומר: "פלימן" נסגר. למה "פלימן" נסגר? היתה איזו תוכנית? הם היו בגירעון? לא. וכשהיה הלחץ, עובדה שהוא נשאר. אחר כך "אברבנאל" נסגר. למה "אברבנאל" נסגר? כי החולים האלה לא יכולים להגיב? אז ודאי שאנשים יקומו. 
       
       אני רוצה להגיד לכם: אם זה תלוי בי, אם ילכו לסגור בתי-חולים גריאטריים-שיקומיים ובתי-חולים פסיכיאטריים, אני אעזור להם לשבות, וזה לא למען העובדים. כי אני לא מפחדת, לעובדים תמיד תהיה עבודה בבתי-חולים, אין בעיה. אבל מישהו צריך להגן על החולים. אני רוצה להגיד לכם: עומדת מולכם מי שהיתה באוהל הצום הרבה-הרבה ימים. ועל מה צמנו? על כך של-40-50 חולים בלילה היתה אחות אחראית אחת או שתיים. זה לא תפקיד המדינה לתת לחולים זכות לקבל טיפול כמו שצריך? 
       
       אז לא יכול להיות. אני אגיד לכם מה, אתה קראת את החוק? מה הוא בא ואומר? שגם אם מישהו יעשה שעות נוספות, הוא לא יקבל. אני רוצה להגיד לך, אם בחדר לידה תהיה שביתה, ואחות לא תגיע, מה יגידו ליולדת? בואי נשים לך פלומבה כי אין כסף? איזה מין דבר זה?
       
       כלומר, אתה יודע איך אומרים - חשמל לא בבת אחת. אין ספק שיש דברים, רבותי, שצריך לשבת ולעשות אותם במשא-ומתן. אני בהחלט מסכימה שיש דברים שנוצרו לפני הרבה שנים.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חברת הכנסת אילנה כהן, אודה לך אם תסיימי.
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אני כבר מסיימת. רבותי, מי שלא יעשה דברים במשא-ומתן, ואם הוא יממש את החוק כפי שהם רוצים, אני מודיעה לכם שכל המדינה וכל העובדים – אתם אומרים להם: תפירו חוק. כי זה מה שאתם אומרים. זה בדיוק כמו שאמרו לאחיות במאבק הגדול שלהן, שהיה באמת דבר צודק. כולם אמרו שהאחיות צדקו. רק מה? כשאני באה ואומרת, בשירותים החיוניים ובכל המקומות האלה, לפני שהמדינה מחליטה כל כך הרבה החלטות בלי חשיבה ובלי שום דבר, קם האוצר ועושה ביעור חמץ, מוציא את כל ההחלטות בלי לשתף עובדים, בלי לעשות שום דבר, ואומר: על-ידי חקיקה. והראיה לכך, כמו שעמיר אמר: כשישבו אתנו למשא-ומתן, אני חושבת שאנחנו הראשונים שהסכמנו לוותר על שכר.
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -

אילנה כהן (עם אחד):


       סליחה, אפללו. אני מציעה לך דבר אחד.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חברת הכנסת אילנה כהן, את אומרת לי משפט, והמשפט הזה הוא אחד המשפטים הארוכים ששמעתי.
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אני עונה לחבר הכנסת שאמר קודם הרבה דברים. אני מציעה לך דבר אחד, תאמין לי, תזכור דבר אחד שאילנה אמרה לך: מי שלא כואב לו, לא צועק "איי". ומי שלא רוצה כל כך הרבה שביתות, שלא יעשה דברים באופן חד-צדדי ולא הגיוני. כי אחרת הוא יקבל את זה בחזרה. אני אגיד לך מה, גם תרופה, כשנותנים אותה ומשתמשים בה יותר מדי, לא מועילה. תודה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחברת הכנסת אילנה כהן. חבר הכנסת מאיר פרוש – לא נוכח. חבר הכנסת חמי דורון, בבקשה. 
       
חמי דורון (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא יכול שלא להתייחס, אדוני, להתפרצותה של חברת הכנסת גלאון מעל בימה זו. אין מה לעשות, חוק-יסוד: חופש הביטוי הוא למעשה דבר שנגזר מחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, ונגזר מבחינה משפטית בבית-המשפט העליון, ולא על-ידי בית-דין לעבודה. וכשבית-משפט קובע ואומר על משהו שהוא פרה קדושה, זה עדיין לא הופך אותו לחוק-יסוד או לנגזרת של חוק-יסוד. אז נכון שזכות השביתה היא באמת זכות בסיסית של העובד, אבל היא עדיין איננה חוק-יסוד או זכות יסוד על-פי חוקי מדינת ישראל. עם כל הכבוד, צריך להביא את זה בחשבון כאשר אנחנו מדברים. כי כאשר באים ובודקים מהי זכות יסוד, אנחנו צריכים לבדוק את הנושא מבחינה מידתית. אנחנו צריכים לשקול תמיד – מצד אחד מי מרוויח ומצד שני מי נפגע. לכן, הדברים האלה עדיין לא נקבעו בפסיקה, וכשאני מדבר על פסיקה אני מדבר על בית-המשפט העליון, לפחות על-פי מיטב ידיעתי. יכול להיות שאני לא יודע. הבנתי שחברת הכנסת גלאון היא כנראה בת-סמכא בנושא בית-המשפט העליון, ולכן אמרה מה שאמרה, והתפרצה בצורה שהתפרצה. נדמה לי שהיא חייבת התנצלות לבית הזה, אדוני. 
       
       לגופו של עניין, נכון, כפי שאמר השר גדעון עזרא, כנראה עדיין אין טיוטת חוק בנושא שבו אנחנו דנים, אבל ישבתי כאן והקשבתי מתחילת הדיון על הנושא, וראיתי שאף שיש מי שמדבר כנגד החוק הזה, כולם מסכימים שקיימת בעיה של שביתות, לעתים פראיות. כולנו זוכרים את השביתה של "אל על" לפני כשנתיים-שלוש שנים, שבה אלפי אזרחים ישראלים נתקעו בחוץ-לארץ ולא יכלו לחזור לארץ ערב יום הזיכרון לחללי צה"ל, ערב יום העצמאות. גם מי שביקש לחזור, החברה שלחה מטוסים, אבל גבו סכומים מיוחדים ממי שרצה לטוס אז. 
       
       כלומר, קל מאוד באמת לאותם כוחות חזקים ולאותם ועדים חזקים או אותם ועדים במגזר הציבורי לשבות ולהרים או להוריד את השאלטר, תלוי מאיזה צד מסתכלים. אין לי ספק בדבר אחד, יש מדינות בעולם שבעניין זכות השביתה, שהיא זכות חשובה וממומשת - במגזר הציבורי אסור לשבות בהן. מי שרוצה את האפשרות ואת הזכות לשבות או לנהל משאים-ומתנים בדרך של כוח כזה או אחר, רשאי לא לעבוד במגזר הציבורי. המגזר הציבורי הוא מגזר שבדרך כלל צריך לתת שירותים חיוניים למשק. חשמל הוא שירות חיוני למשק. בתי-חולים הם שירות חיוני למשק. מזון הוא שירות חינוי למשק. צה"ל הוא שירות חיוני למשק. אז מה עשתה המדינה?
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת דורון, אני מבקש לסיים.
       
חמי דורון (שינוי):
       
       עוד דקה, ברשותך. אומנם אני לא יושב-ראש ההסתדרות.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אל תוסיף שום מלה, אם אתה רוצה עוד דקה. הנה, קיבלת דקה. תסתכל למעלה ותראה שקיבלת דקה.
       
חמי דורון (שינוי):
       
       אני מודה לך, אדוני. 
       
       הכנסת קבעה בחקיקה, שהמשטרה, הצבא, ועכשיו, על-פי פקודת המשטרה, גם השב"ס, אינם רשאים ואינם זכאים להקים ארגוני עובדים ואינם זכאים לשבות. אלא מה? יש מצבים שבהם אין למדינה ברירה. כאשר מישהו נוקט את נשק השביתה, שהוא נשק יום הדין והוא הנשק שצריך להיות האחרון, כי היד קלה על ההדק, אז אין לממשלה ברירה, והיא תהיה חייבת למנוע שביתות בשירותים חיוניים באמצעות חקיקה. 
       
       היות שזו רק הצעה, אני מציע לחברת הכנסת אילנה כהן, את חברת הנהגת ההסתדרות, עד כמה שאני יודע. תפנו אתם לאוצר ותנסו לגבש הצעה מסודרת עם מבנה מסודר שלפיו אותם ארגונים או אותם ענפים חיוניים לא יוכלו להשתמש בנשק השביתה כפי שהם משתמשים בו כיום, וכפי שהיתה הדוגמה קודם לכן של המורים, כשאלפי ילדים נמצאים בבעיה, כל יום במקום אחר. אני מציע שתגיעו להסדר, ואז תוכלו לבוא ולהגיד, הנה מצאנו פתרון. אבל  אי-אפשר לבוא ולומר מצד אחד: תשאירו לנו את הזכות לעשות שביתה מתי שאנחנו רוצים, ומצד שני לבוא לממשלה ולומר לה: אתם לא יכולים להשתמש בחקיקה כנשק למניעת שביתה. 
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       נאמר: במשא-ומתן.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת חמי דורון. חברת הכנסת גילה גמליאל – לא נוכחת. חבר הכנסת אלי אפללו, בבקשה. 

דוד טל (עם אחד):
       
       אנחנו לא נצא מכאן, נשמע את אפללו.
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני יושב פה בדיון ומתפלא לשמוע איזו הצגה שנעשתה כאן על-ידי חבר הכנסת עמיר כהן, סטנד-אפ קומדי של "במבה", "ביסלי".
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אין חבר הכנסת כזה, עמיר כהן. 
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       - - - 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אין חבר כנסת כזה. אין חבר כנסת כזה. אתה יכול להגיד: עמיר את כהן.
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       סליחה, אני חוזר בי. עמיר פרץ. 
       
       אני רוצה להגיד לכם, זו צביעות ממדרגה ראשונה. בואו נדבר לגופו של עניין מה החוק הזה אומר. החוק הזה לא בא למנוע אפשרות של שביתה, הוא בא למנוע מאיזו חונטה של ועדי עובדים או מההסתדרות החדשה לקבוע את ההסדר לאנשים שלא רוצים לשבות.  לעובדים יש זכות להחליט אם יש צורך בשביתה או לא. זו האמת. כולם באים להגיד, שאנחנו באים למנוע את זכות השביתה. חברת הכנסת אילנה כהן, דעי לך שאנחנו לא מתנגדים לזכות השביתה, אנחנו רק רוצים למנוע את ההפקרות הזאת, שהעובדים מתנגדים לשביתה ויושב הוועד ומחליט לעצמו, בגלל אינטרסים זרים, כמו שההסתדרות החדשה מכתיבה לוועדים הסכמים, לתמוך בנושאים אחרים. העובדים האלה רוצים לחזור לעבודה ולא רוצים בכלל ללכת לשבות, ואתם, שדואגים לאינטרס כביכול של העובדים – אני מתפלא לשמוע. 
       
       הרי בואו נגיד את האמת, המפלגה שלכם היא מפלגה פוליטית. מפלגה פוליטית; לא רק דואגת להסתדרות, דואגת גם לפוליטיקה – אינטרסים זרים לעומת טובת העובדים. ואתם באים להטיח בנו ביקורת. 
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אפללו, אין דבר כזה - -  -
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אני אומר לך שזו אמת, לחלוטין. אני חוזר ואומר לך, אם אתם רוצים לייצג את העובדים, תתנתקו ממפלגה פוליטית פה. זו מפלגה שיש לה דעות. הוא רוצה להצטרף היום למפלגת העבודה, להנהיג את מפלגת העבודה. זו פוליטיקה. זה לא הסתדרות שבאה לייצג את העובדים. אם אתם רוצים באמת לייצג את העובדים, תתנתקו מפוליטיקה, תדברו בשמם של העובדים. ולעובדים יש זכות להחליט, לא רק לוועד. 
       
       אני חושב שהצעת החוק הזאת, אדוני היושב-ראש, היא הצעה צודקת, נכונה. סוף כל סוף אנחנו באים לשמור על האינטרס של העובדים ולהגיד: אתם, העובדים, תחליטו אם אתם רוצים באמת לשבות; אם אתם חושבים שזה צודק, אז העובדים יחליטו. מה קרה? לא קרה בעבר שאינטרסים - - -

אילנה כהן (עם אחד):
       
- - - 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       בשביל מה יש נבחרים?
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת אלי אפללו, אם אתה חושב שוועד עובדים שנבחר על-ידי עובדים יחליט אחרת, אתה טועה. ואני מרשה לעצמי להתפרץ באמצע, כי אני רשום ואין מי שיחליף אותי, אז אני לא אדבר. 
       
       אגיד לך משפט, אני באתי מ"אל על". הרי הייתי הרבה שנים יושב-ראש ועד עובדים ב"אל על", וההסתדרות החליטה שהשביתה שלנו היא שביתה פראית, עשינו את זה ללא אישור העובדים, ופיטרה את ועד העובדים. אני מדבר על שנת 1976, לפני 28 שנים. אנחנו פוטרנו, העובדים באו לקלפי, והחליטו כולם – כמעט 100%, כמו ברוסיה, חבר הכנסת רשף – שהם תומכים בעמדת ועד העובדים, ובחרו אותנו שוב לוועד העובדים. להסתדרות לא היתה אז ברירה. זו לא היתה הממשלה, היתה ההסתדרות. ואז הם החליטו לשבת אתנו, עם אותו ועד שהם פיטרו. כי מה זה ועד עובדים? חברי ועד העובדים הם הנציגים הישירים של העובדים. ואם הם בחרו בהם, הם המנהיגות, ולא יעזור שום דבר. אז חבל. אני אישית חוויתי את זה על בשרי. אז מה אני אוכיח שאני צודק. 
       
       בבקשה, חבר הכנסת אפללו.
       
חמי דורון (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, אתה שכחת רק דבר אחד, אז הממשלה וההסתדרות היו אותה מפלגה.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       מה זה משנה?

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       נכון, זה לא קשור. אנחנו פוטרנו כוועד עובדים, וזה לא עזר.
       
חמי דורון (שינוי):
       
       אבל זה היה שם המשחק.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת דורון, אם אתה חושב שאם מחר במשרד התמ"ת או במשרד אחר הוועד יצא לשביתה והעובדים יחשבו אחרת או חושבים אחרת - אתה טועה. כי ועד עובדים בדרך כלל מנהיג ומוביל את העובדים. העובדים חושבים אותו דבר. 
       
חמי דורון (שינוי):
       
       אני לא טועה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       הזמן יוכיח.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אפשר לשאול שאלה את מר אפללו? האם כשהוא מחליט על משהו, הוא שואל את הבוחרים שלו? 
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אין לו זמן - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       את זה אמרו קודם. חבר הכנסת זחאלקה, אמרו את זה קודם. חבר הכנסת אפללו, הזמן הסתיים כי הפרעתי לך.
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מאוד שמח. מה שאמרת היום בא לחזק את מה שאני אומר. פעם ההסתדרות היתה גם הממשלה. פעם ההסתדרות דאגה באמת לראות אם הוועדים האלו לא ייצגו את העובדים. אבל ההסתדרות היום היא האופוזיציה, לא באה לראות מה באמת האינטרס של העם. היא באה לראות מה האינטרס של המפלגה שלה. ופה בדיוק ההבדל הדק, ואני מסכים אתך כאן. חבר הכנסת חמי דורון אמר בדיוק את ההבדל.
       
דוד טל (עם אחד):
       
       הליכוד שותף בהסתדרות הזאת.
       
חמי דורון (שינוי):
       
       זה קשקוש, זה לא הליכוד.
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       - - - 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת דוד טל, אמרתי שהזמן יוכיח מי צודק, ואני בטוח שהצדק ייטיב, ולא אתם, כי העובדים והוועד זה אותו דבר. 
       
       אתה רוצה לסיים? עוד חצי דקה אתה רוצה? 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אני רוצה לדבר.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       מה לדבר? הזמן הסתיים נטו. אני מוסיף לך דקה, כמו לחבר הכנסת חמי דורון. בבקשה, דקה שלמה. נא לא להפריע. דבר, חבר הכנסת אפללו. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       תקשיבו טוב, חברי, אנחנו באים בהצעה הזאת לשפר את התנאים של העובדים.
       
דוד טל (עם אחד):
       
       איך?
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       נמאס להם. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת דוד טל, יש לנו עוד הרבה מאוד דוברים.
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       לעם ולעובדים נמאס. נמאס. הם רוצים להחליט מה טובתם. הם המחליטים, הם יצביעו אם באמת צריכים ללכת להשבתה או לא, כי הם יודעים יותר טוב מכל אחד אחר, ויותר טוב מההסתדרות החדשה.
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אתה הולך לבוחרים שלך, או הממשלה הולכת לבוחרים שלה בכל פעם מחדש? 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת טל, זה על חשבון הזמן שלו, יש לו עוד 25 שניות. עזוב, תפסיק. 
       
דוד טל (עם אחד):
       
       הממשלה הולכת למשאל עם כל שבוע? על כל תוכנית כלכלית? 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       חבר הכנסת טל, חבל שאתה הולך, תישאר פה. הממשלה לא חייבת ללכת. הממשלה נבחרה. 
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       - - -
       
דוד טל (עם אחד):
       
       גם ועד עובדים נבחר. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אבל אנחנו לא מדברים על השבתת המשק. 
       
דוד טל (עם אחד):
       
       - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת דוד טל, חבר הכנסת אפללו מנצל את המצב ורוצה בכל פעם תוספת זמן. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אני מאוד שמח לשמוע, אבל התפעלתי פה מההופעה הנהדרת של יושב-ראש ההסתדרות, שהיתה כמו סטנד-אפ קומדי. אני אומר לכם, תתחילו ליישר את העניין, תראו מה טובת העובדים. 
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       - - -
       
אלי אפללו (הליכוד):

       זה תפקידכם, ולא לנסות לנהל מפלגה. אנחנו באים להציע לטובת העובדים זכות לשבות, אבל הם יחליטו על כך. תודה רבה. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת אפללו. חבר הכנסת יעקב מרגי - לא נוכח. חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, בבקשה. 
       
       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       הכרזה לסגנית מזכיר הכנסת, בבקשה. 
       
סגנית מזכיר הכנסת רות קפלן:
       
       ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת:
       
       לוח תיקונים להצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון מס' 9), התשס"ד-2004.
       
       לקריאה שנייה ולקריאה שלישית - הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 28), התשס"ד-2004, שהועברה מוועדת הפנים ואיכות הסביבה. תודה רבה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה. 
       

יוזמת הממשלה להגביל בחקיקה את זכות השביתה 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בבקשה, חברת הכנסת גילה פינקלשטיין. 
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השביתות במשק הפכו זה כבר למכת מדינה. הן גורמות סבל ממושך ובלתי נסבל לאזרחים רבים. התרגלנו לצערנו לכך שבמשך השנה פורצות שביתות ומשלימות את המכסה הקבועה והמקוממת. 
       
       אזרח מן השורה קם בבוקר לעיסוקי יומו, ולעולם הוא לא יודע מאין תיפתח הרעה. פעם אלו הנזקקים לשירותים ציבוריים שמוצאים במשך שבועות וחודשים דלת נעולה במשרדי הטאבו, מס הכנסה, ביטוח לאומי. פעם אחרת אלו הורים לילדים בגילים שונים – ומדובר ברבבות גברים ונשים שרובם עובדים – הנאלצים כמעט דרך קבע למצוא פתרונות של הרגע האחרון לילדים המושבתים על כורחם. פעם אחרת אלו נוסעים הנכנסים לארץ דרך נמל התעופה ונתקלים בהתעללות ממושכת של עובדי המכס שמעכבים את זרימת הנכנסים שעות ארוכות. 
       
       אם את הישראלי זה מרגיז, הנזק כפול ומכופל כשמדובר בתיירים. בעידן שבו כל כך מעט תיירים נכנסים לישראל - אם כי לאחרונה התבשרנו על עלייה מתונה, אולם הדבר רחוק מלהשביע רצון - כל פגיעה כזאת בתדמית המדינה היא הרבה מעבר למה שאנחנו יכולים להרשות לעצמנו. 
       
       כבר מזמן הגיעה השעה לבלום את השיטפון הבלתי-נשלט הזה. חיי האזרחים כאן גם כך אינם קלים. המצב הביטחוני והכלכלי ידוע ומוכר לכולנו. אין צורך להוסיף עוד צרה לצרות שלנו ולמרר את חיינו בלי הצדקה. 
       
       יש לברך על יוזמת הממשלה להגביל את השביתה. חופש העיסוק, חופש ההתאגדות וגם חופש השביתה הם יסודות מרכזיים בהוויה הדמוקרטית. מחד גיסא אין לאסור כליל ובאופן גורף את יכולתם של עובדים למחות ואף לנקוט עיצומים נוכח הרעה בתנאיהם, אולם מאידך גיסא אין לאפשר זאת באופן בלתי מבוקר. על-פי הערכות תעשיינים וסוחרים, השביתה הגדולה במשק שהתרחשה לפני כחודשיים גרמה להפסד של תוצר ומסים של מיליארדי שקלים, לאובדן שווקים ולקוחות ולגידול באבטלה. 
       
       זה  המקום להזכיר הצעת חוק ותיקה, שאף אני שבתי והנחתי על שולחן הכנסת הנוכחית – הצעת חוק לבוררות חובה בשירותים חיוניים. מסיבות אלה ואחרות המוכרות במקומותינו ההצעה טרם עברה את ההליכים המתבקשים, אך לכול ברור כי יש לחוקק חוק מסוג זה בהקדם, מה גם שלא תהיה בו ההתנגדות שעורר הרעיון של האוצר להגביל מאוד את השביתות. אלא שיש לסייג ולהזכיר כי הצעת חוק זו עוסקת אך ורק בשירותים החיוניים ביותר לקיומם של חיי האזרחים, כגון שירותי רפואה, מים, חשמל, ואין בה מענה ליישוב מהיר של סכסוכי עבודה אחרים במגזר הציבורי. 
       
       עד שתימצא ההסכמה על המתכונת הראויה והמאוזנת לקיום מחאות במקומות העבודה, כדי למנוע סבל מיותר ושביתות חסרות פרופורציה והצדקה, יש לברך על יוזמת הממשלה להגביל את השביתות בדרך של צמצום בפרק הזמן והצבעה במקום העבודה. יש לקוות כי הצעת החוק תושלם בהקדם, ובכך תהיה ברכה והקלה גדולה לאזרחים רבים. תודה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחברת הכנסת גילה פינקלשטיין. חבר הכנסת רשף חן, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת יחיאל חזן. 
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       למה? אני הבא בתור. 
       
רשף חן (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דובר כאן לא מעט על הזכות לשבות. נאמר שזוהי זכות יסוד, והאמת העובדתית היא שכך אנחנו רגילים לדבר על העניין הזה – כאיזו זכות. אני מבקש להרהר בקול רם בשאלה, האם לשבות זוהי באמת זכות. 
       
       שביתה היא מעשה כוחני שגורם נזק. לפעמים הנזק הזה הוא אדיר. היו פה לא מזמן שביתות שגרמו נזק של מיליארד שקל ביום אחד. אני שואל אם יש למישהו במדינה זכות לגרום נזק כזה, או כל נזק. האם זה שונה ממצב שבו מישהו הולך ושובר את החלונות של הבית או של המכונית של מישהו? התשובה היא לא. 
       
       אני שואל את עצמי מהי מטרת השביתה, מהי המטרה שלאורה לכאורה נוצרה הזכות הזאת. התשובה היא שמטרת השביתה היא לפתור סכסוך עבודה. זהו סכסוך אזרחי בין שני צדדים. למיטב ידיעתי, במדינה מתוקנת הדרך לפתור סכסוכים היא לא דרך של כוחנות, אלימות וגרימת נזק. יש דרך אחת בחברה מתוקנת לפתור מחלוקת כשאתה לא מגיע להסכמה. קודם כול אתה מנסה להגיע להסכמה, ואני חושב שזה ברור לכולנו שזאת צריכה להיות השאיפה. אבל לפעמים לא מגיעים להסכמה. כשלא מגיעים להסכמה, הולכים לרב, הולכים לגורם אובייקטיבי, שופט, בורר ששומע את הצדדים ומקבל החלטה. הוא מקבל החלטה צודקת. הוא מקבל החלטה לאור הסכמים, לאור צרכים כלכליים ואחרים. זו הדרך לפתור סוג כזה של בעיה – לא בכוח, לא באלימות ולא בגרימת נזק. 
       
       מה הבעיה? וכאן, חברי, אני מחלק את האחריות בין הממשלה להסתדרות במידה שווה לחלוטין, מפני שזו האמת. נושא הבוררות המוסכמת תלוי באוויר במדינת ישראל כבר עשרות שנים, וזהו הפתרון הנכון. זה הפתרון שהיה פותר את הבעיה הזאת. אבל שני הצדדים, גם ההסתדרות וגם הממשלה, לא מוכנים לוותר על נשק הכוחנות, לא מוכנים לוותר על הזכות שלהם לנקוט פעולות חד-צדדיות מזיקות, שמי שנפגע מהן הוא הציבור. בעניין הזה אני חושב שהממשלה וההסתדרות חולקות ביניהן את האשמה, והנושא הזה מצריך מחשבה ותיקון. 
       
       הנפגעים הישירים והיחידים מהעניין הזה הם הציבור – הציבור שעומד בתור, הציבור שהסחורה שלו תקועה בנמל והמפעל שלו עלול לקרוס בגלל העניין הזה, הציבור שלא מקבל את השירותים, הציבור שבסופו של דבר משלם את מיליארד השקל האלה ביום – מפני שזה לא כסף של ההסתדרות וזה גם לא כסף של הממשלה, זה כסף שלנו שפשוט שופכים אותו לים. 
       
       בעניין הזה הגיע הזמן ששני הצדדים יוותרו על נשק הכוחנות, מפני שנכון הוא שזכות השביתה כביכול נולדה בעולם שבו המעסיקים לקחו לעצמם את הזכות לנקוט צעדים חד-צדדיים, כוחניים באותה מידה. האמת היא שלדעתי אנחנו הגענו לשלב שבו אין זכות לאף אחד מהצדדים לנקוט צעד כוחני. הם יכולים לנסות להגיע להסכמה. אם לא מגיעים להסכמה, הולכים לבורר, הולכים לשופט ומקבלים החלטה. זה לדעתי הפתרון. 
       
       לדעתי, אין זכות שביתה במדינת ישראל. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת רשף חן. חבר הכנסת יחיאל חזן, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת נסים זאב. 
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו מקיימים את הדיון רק משום שהממשלה החליטה סוף-סוף לעשות סדר. במשך שנים רבות שוק העבודה במדינת ישראל היה מאורגן כך שמי שהוביל את השוק הזה – בעיקר ההסתדרות – תמיד עמד וסחט את האדם הקטן. כולם יודעים את האמת. ההסתדרות בעצם מייצגת את הארגונים הגדולים - חברת החשמל, "בזק", הנמלים. היא מייצגת את הארגונים שבאמת יכולים לפגוע באזרח הקטן. 
       
       כאשר הממשלה רוצה לעשות שינויים מבניים במשק, ההסתדרות היא הארגון שמונע בעד הממשלה לקדם רפורמות שהן חשובות למשק. והכול באצטלה של לדאוג לעובד. חברי חברי הכנסת, לא כך הם פני הדברים. אנחנו יודעים את האמת. גם באותם מקומות עבודה מאורגנים גדולים, כמו "בזק" ואחרים, יש עובדים שההסתדרות, ארגון העובדים וועד העובדים לא דואגים להם. לא דואגים להם, מכיוון שהם האחרונים שהגיעו לעבוד באותו מוסד. לא דואגים להם, מכיוון שהם לא מאוגדים והם לא ותיקים ואין להם קביעות. בעצם, תחת הכותרת של ארגון עובדים ושל הסתדרות חדשה הם מתעללים כמעט כל פעם מחדש באזרחי המדינה, כאשר הם משביתים את שדה התעופה, כאשר הם משביתים את הנמל וכאשר הם מאיימים על הממשלה שאו-טו-טו הם מפסיקים את זרם החשמל. אין ברירה לממשלה אלא להגביל את השביתה.
       
       כבר נגמרו הימים של הפנקס האדום. כבר עשה טובה חבר הכנסת חיים רמון בכך שבאמת פירק את ההסתדרות. היום כולנו יודעים שמי שהחליף אותו, יושב-ראש ההסתדרות עמיר פרץ, בעצם דואג קודם כול לעמיר פרץ וקודם כול לאותם אנשי שלומו שמתפרנסים בהסתדרות, והוא לא דואג לאותם עובדי הסתדרות שמפטרים אותם ולא משלמים להם משכורות. הוא לא דואג להם. אותו זה לא מעניין. הרי הוא הארגון הגדול ביותר שלא משלם שכר לעובדיו זה תקופה ארוכה ומפטר עובדים. כבר היינו עדים לא פעם אחת לאותן תביעות של עובדי ההסתדרות כלפי ההסתדרות. בואו ונאמר את האמת, עמיר פרץ - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת חזן, אוסיף לך דקה ותסיים בתוך הדקה הזאת.
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       בהסתדרות הם דואגים קודם כול לעצמם וקודם כול למי שהוא באמת מאנשי שלומם, ורק אחר כך לעובד ולמדינה. לא פעם אחת נתקלתי בעובדה שאותו נציג של הסתדרות לא רק לא דאג לעובד – נכון, באצטלה שהוא דואג - אלא יותר מכך: הוא גם גרם לו עוול ועוגמת נפש מכיוון שהוא לא הסכים אתו. הוא שלח אותו לוועדה פריטטית ושלח אותו הביתה.
       
       לכן, הגיע הזמן שממשלת ישראל, שרוצה לעשות רפורמות, באמת תגביל אותה זכות שביתה כדי לשמור על המשק, כדי לסייע לחלשים וכדי שיפסיקו להתעלל באזרחי מדינת ישראל. בסופו של דבר, אותן רפורמות שהממשלה רוצה ליישם יביאו תועלת, יביאו ליצירת מקומות עבודה ויביאו באמת לשקט בשוק העבודה במדינת ישראל.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת יחיאל חזן. חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת ישראל אייכלר.

נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זכות השביתה היא זכות בסיסית, זכות ראשונית של עובד, אבל כמובן צריך לקבל את אישורם של האיגודים המקצועיים. השביתות חייבות להיות שביתות מסודרות ולא פראיות. ביטול זכות השביתה הוא אנטי-דמוקרטי. יש כאן זכויות מוקנות לעובדים שהממשלה רוצה לקחת מהם. אפילו מדינות קפיטליסטיות מאפשרות שביתות.
       
       השאלה היא, האם אנחנו במצב חירום, ואולי במסגרת של חקיקת חירום היינו מבטלים או היינו מחליטים שאין שביתות. אבל, במציאות העגומה שלנו אנחנו מדברים על צמיחה כלכלית, בלימת המיתון. שר האוצר מנסה להביא משקיעים מחו"ל. ודאי שאם הם ישמעו על שביתות, אותם משקיעים זרים יברחו ולא יבואו. 
       
       מה רוצים מהעובדים? כמה אפשר לרדוף את העובדים? כמה אפשר לדרוש מהם? הממשלה קיצצה בקצבאות הילדים. הגדילו את המסים וההיטלים. מורידים את רמת השכר. יש שחיקת שכר. מבקשים גם לא לשבות. האם רוצים להפוך את הפועלים לעבדים כמו שהיינו במצרים? אנחנו מדינה של העולם השלישי, סין או טייוואן, או שאנחנו נחשבים למדינה מתקדמת?
       
       במקום לטפל בעובדים ובמקום לחסום אותם באיסור על שביתות, צריך לבדוק מהם המניעים לשביתות. עובדים לא מקבלים משכורות במשך חודשים רבים. אבד הצלם האנושי שלהם, הכבוד של העובד. הורים עם  ילדיהם הולכים לבתי-תמחוי. 
       
       שמעתי את חבר הכנסת עמיר פרץ כשאמר שיש הבעת סולידריות, והוא אפילו משבח את הבעת הסולידריות הזאת. ברמה העקרונית, אני חושב שאפשר להביע סולידריות ואולי לשבות, אבל אי-אפשר להשבית שירותים חיוניים במדינת ישראל ללא גבול.
       
       אני  חושב שהממשלה שיושבת על המדוכה בנושא הזה, מצד אחד צריכה להרשות את השביתה ולתת לאיגודים המקצועיים להחליט החלטות, אבל להגביל בדבר אחד - בתקופת זמן. לא יכול להיות שפתאום השביתה תימשך 100 או 150 יום. אין גבול. צריכים פה לצמצם - - -
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       היתה לי הצעת חוק כזאת - - -
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       - - - לצמצם את תקופת הזמן של השביתות.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       הפוגות.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       הפוגות.
       
       דבר נוסף, תראו מה הפלא: תמיד בערב פסח אנחנו רואים שערמות הזבל ברחובות הן ללא גבולות, ותמיד הבעיה עם עובדי התברואה, מבחינת הרשויות המקומיות, היא דווקא בערב פסח. לפעמים מנצלים את המצוקה הזאת, דווקא כשיש כל כך הרבה אשפה ברחובות ופחי הזבל מלאים. זה פוגע בציבור.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת נסים זאב.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       לכן, זה צריך להיות דבר מאוזן ומחושב היטב.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת נסים זאב. חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה. אחריו - אחרון הדוברים, חבר הכנסת גדעון סער.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמעתי שרוצים לעשות משאל עם על פינוי יישובים. שמעתי שרוצים לעשות משאל עם בקרב העובדים על קיום שביתה. אבל לא שמעתי שהליכוד שאל את בוחריו, כאשר הרכיב ממשלה רעה, האם הם רוצים להתנתק מן היהדות ומארץ-ישראל ולהקים ממשלה עם שינוי. אני בטוח שאם היו שואלים אותם, התשובה היתה שונה.
       
       הממשלה החליטה החלטות כלכליות נוראות בקיץ, ולא שאלה את העם על התוכנית הכלכלית. ההסתדרות ארגנה שביתות נוראות ובעיקר מתמשכות במשך יותר מ-100 ימים, ולא שאלה את העובדים. כך שכל שליט עושה מה שנוח לו ומה שמבסס את שלטונו, ולא אכפת לו, לא טובת העם ולא טובת העובדים.
       
רשף חן (שינוי):
       
       - - -
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אנחנו נגד ניצול עובדים בכל המגזרים. כמי שמייצג ציבור שרובו עובד קשה במגזר הפרטי וכמעט שאין לו רשות כניסה למגזר הציבורי, אני כואב את כאבם של העובדים במגזר הפרטי, כי הם מנוצלים, מקופחים ומפוטרים, כפי שהיה לפני המהפכה של הפרולטריון.
       
רשף חן (שינוי):
       
       - - - זה המגזר הציבורי.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אין מי שיגן על העובדים במגזר הפרטי, ובעיקר אלה עובדות שמקבלות שכר רעב וחרב הפיטורים השרירותיים מתנוססת עליהן כחרב דמוקלס. 
       
       אבל, אני שואל את ההסתדרות שלוש שאלות. ראשית, מדוע אתם לא מכריזים שביתה כללית במשק לאות סולידריות עם עובדי הרשויות המקומיות והמועצות הדתיות, שכבר חצי שנה לא מקבלים משכורות?  וכי שכרם של עובדי המקוואות אינו חשוב כפנסיה הצוברת והפנסיה התקציבית של האיגודים החזקים?
       
       שנית, מדוע אין סולידריות עם עובדים שאנוסים לעבוד בשבתות ובחגים כדי שלא להפסיד את מקומות העבודה, ההולכים ונפתחים בשבתות? אנשים חרדים, בעזרת השם, ישמרו שבת במסירות נפש. אבל מה יהיה עם יהודים מסורתיים, שרוצים לעשות את השבת בבתיהם ועם משפחותיהם ועלולים לאבד את משרותיהם?
       
       ושאלה שלישית, כיושב-ראש הוועדה לפניות הציבור קלטתי את סבל העם בימי השביתה המתמשכת של עובדי המדינה והגשתי הצעת חוק שעניינה הפוגות בשביתות - לא מניעת שביתות, אלא הפוגה של יום-יומיים בשבוע כדי לשחרר שסתומים. ההסתדרות עשתה "ויצעקו", וגם הממשלה לא תמכה בהצעת החוק שלי, אבל קיוויתי שבהצעות החוק שהממשלה הולכת לגבש, במקום לשבור שביתות, אפשר לקבוע ששביתה במגזר הציבורי אסור לה להימשך יותר מיומיים, שלושה ימים, ואחר כך, אחרי יומיים של שהות, לעשות עוד שביתה, אם צריך. זה הדבר שצריך להיות מוסכם, לדעתי, גם על ההסתדרות וגם על הממשלה. סיימתי בפחות משלוש דקות. תודה רבה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       כל הכבוד, חבר הכנסת אייכלר. חבר הכנסת גדעון סער, בבקשה. 
       
שר התיירות בנימין אלון:
       
       אני יכול לדבר אחריו, שתי דקות?
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       כן. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי שר התיירות, נדמה לי שהיום העובדה שההסתדרות הכללית עושה שימוש מופקע, ציני, חסר אחריות, בנשק השביתה, אינה שנויה עוד במחלוקת פוליטית. זה דבר שיודע כל ישראלי שסבל את אותם ייסורים במה שנוגע לסידורים בנושאים האישיים ביותר בחייו - כאשר הוא חוזר, תוקעים אותו במכס - כל אותה מסכת שבעצם בסוף מכוונת כנגד האזרח. היא גם איננה מביאה תועלת לעובדים שהיא אמורה לייצג, משום שהיא פוגעת בכלכלה, היא פוגעת בייצור; ברגע שהיא פוגעת בייצור, המשק מצטמצם, יש פחות מקומות עבודה, יש יותר מפוטרים, בקיצור - רע לעובדים, רע לאזרחים, רע למשק ולמדינה. וזה לא מפריע ליושב-ראש ההסתדרות הכללית ולחבריו להמשיך בדרך הזאת. 
       
       על כן, אדוני היושב-ראש, יש שלוש חובות שמוטלות עלינו, על הכנסת, על הממשלה, ברגע זה. ראשית, על הממשלה להשלים במהירות אותה חקיקה - שאני מבין שבעצם הושלמה בימים האחרונים - ולהביא אותה לאישור הכנסת בקריאה הראשונה, אותה חקיקה שנועדה לצמצם ובמקרים מסוימים גם למנוע את השימוש בנשק השביתה על-ידי ההסתדרות הכללית.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       סליחה, האם זה כולל הפוגות בשביתות, שאחרי שבוע לפחות יהיו יומיים של שירות במגזר הציבורי?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       תראה, אפשר למצוא אמצעים שונים. אני מדבר על כך שצריך למצוא את הדרך – 1. למנוע שביתות מופקרות שגורמות נזק למשק ולאזרחים; 2. להבטיח אספקה של שירותים, ובפרט שירותים חיוניים, לאזרחי ישראל. ולכן, נוסף על היוזמה הממשלתית, חובה עלינו כחברי כנסת לקדם אותן הצעות חוק פרטיות של חברינו, חברת הכנסת רוחמה אברהם, חבר הכנסת יורי שטרן, כל אותם חברים שהעבירו בקריאה טרומית במהלך המושב האחרון הצעות חשובות בדיוק בנושאים האלה, של הבטחת השירותים החיוניים והגבלת השימוש הבלתי-אחראי בנשק השביתה על-ידי ההסתדרות הכללית.
       
       הדבר האחרון הוא החובה המוטלת, אדוני השר, על ממשלת ישראל להיערך לכך שכאשר יהיו סכסוכי עבודה, אם יהיו, ואנחנו כמובן מקווים ומאחלים שלא יהיו, ויהיה איום על השירותים החיוניים, ממשלת ישראל תדע, שלא כבעבר, להיערך לאספקת אותם שירותים חיוניים לאזרחי ישראל. תודה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת גדעון סער. שר התיירות בני אלון, בבקשה. 
       
שר התיירות בנימין אלון:
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה - אני מודה לך, אדוני היושב-ראש. אני רק רציתי להעיר, הנושא של הצעת החוק הפרטית, בשלב זה, אבל היא תעבור גם ליבון ממשלתי, הוא שירותים חיוניים. לא מדובר, כמובן, על התערבות בזכות השביתה בכל גורם או בכל ענף, אלא רק בשירותים חיוניים. 
       
       אני לא אתייחס עכשיו לדיון שעסקו בו רבים לפני, רק הערה ביחס לעובדי הרשויות המקומיות ולעובדי המועצות הדתיות. אני חושב שזה באמת דבר בלתי אפשרי שאנחנו נצא לפגרה ואחר כך נסב לשולחן הסדר, כשאנשים - ולא משנה אם פירקו את משרד הדתות בצדק, אם שינו הגדרות של עיריות ורשויות ועשו דברים שהיו צודקים והתעכבו, לא ייתכן שאנשים במשך שישה חודשים לא מקבלים שכר, אנשים שעבדו. אני לא חושב שזה צריך להיות נתון לאיזו מחלוקת בבית הזה. 
       
       אני ניסיתי כמה שאפשר לקדם סידור, זה נתקל כל הזמן בקשיים. זה גם עלה בממשלה כמה פעמים. קשיים של ספקים, שהקדימו לקחת את התשלומים שניתנו למועצות דתיות או לעיריות, כך שגם כשניתן כסף הוא לא הגיע למשכורות של העובדים. אני יודע שממש בשעות האלו ובימים האלו נעשה מאמץ אחרון לתת מקדמות ולמצוא דרך. בסופו של דבר,  גם אם הם לא עובדי ממשלה מאה אחוז, גם אם השלטון המקומי היה אמור לדאוג לאחוז גדול מהשכר של המועצות הדתיות, שלא לדבר על העיריות ששם זה השלטון המקומי, בכל אופן מדובר בעובדי ציבור, וממשלת ישראל לא יכולה להתנער מאחריות, ובאמת להסב כבת-חורין לשולחן הסדר, כשאנשים במשך חודשים לא קיבלו משכורת. ואני מדבר על משכורות רעב. אני מדבר על בלניות שמקבלות 2,000-3,000 שקל בחודש. 
       
       אני מעלה את הנושא הזה בהקשר של השביתה, משום שאותם שירותים חיוניים לא שבתו. מסיבות של מצפון ושל אמונה, הבלניות לא הרשו לעצמן לגרום למצב שמי שרוצה לטבול, לא תטבול. הקברנים לא הרשו לעצמם לגרום למצב שאדם לא יובא לקבורת ישראל. משגיחי הכשרות שמקבלים מבתי-המלון - קיבלו, אבל אלו שמפקחים על הכשרות ואמורים היו לקבל מהמועצות הדתיות לא רצו לגרום למצב שלבתי-המלון ייגרם נזק כלכלי כזה גדול שיוסרו תעודות כשרות. לכן, אסור בשום פנים ואופן לנצל באופן ציני את האי-רצון של אנשים לשבות מסיבות דתיות ומסיבות מצפוניות. 
       
       אני מאוד מקווה שלפני פסח אנחנו נתבשר שהשולחן שאנחנו מסבים אליו הוא שולחן של בני-חורין, וגם השולחן של חברינו וחברותינו, עובדי המועצות הדתיות והרשויות המקומיות, גם הוא לא שולחן של לחמא עניא - של לחם עוני - ולא שולחן של סבל של חודשים, של אי-קבלת משכורות. אני חושב שהאתגר מוטל פה על כולנו, ללא שום הבדל השקפה ומפלגה. תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לשר התיירות, חבר הכנסת בני אלון. 
       
       רבותי חברי הכנסת, דנו בנושא: יוזמת הממשלה להגביל בחקיקה את זכות השביתה. לידיעתכם, סיכום הדיון וההצבעה ייערכו במועד אחר.
       

הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 66 והוראת שעה), התשס"ד-2004 
       [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/80).]
(קריאה ראשונה) 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני עובר לנושא הבא: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 66 והוראת שעה), התשס"ד-2004. יציג את הצעת החוק השר בני אלון. בבקשה. 
       
שר התיירות בנימין אלון:
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זו הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 66 והוראת שעה), התשס"ד-2004.    
       
       סעיף 174 לחוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה-1995, קובע כי חייל משוחרר שעבד בעבודה מועדפת או נדרשת ולא מיצה את זכותו לדמי אבטלה יהיה זכאי למענק, בכפוף לתנאים הקבועים בחוק. גובה המענק האמור הינו כ-7,379 שקלים. בשנת 2003 שולם המענק לכ-10,700 חיילים משוחררים. 
       
       ברשימת העבודות המוכרות כעבודה מועדפת או נדרשת הוספה במסגרת חוק הביטוח הלאומי גם עבודה באבטחת מוסדות חינוך, המבוצעת בידי מי ששירת כלוחם במהלך שירותו הצבאי. 
       
       אולם, לצערנו הרב, המציאות הביטחונית השוררת בארץ בכלל והאירועים הטרגיים של הימים האחרונים בפרט, מלמדים על צורך דחוף בגיוס ובהעסקה מתמשכת של מאבטחים, לא רק למוסדות חינוך אלא גם לצורך אבטחת התחבורה הציבורית. 
       
       לפיכך, מוצע לתקן את חלק ה' שבלוח ח' לחוק, ולקבוע בו כי עבודה באבטחת תחבורה ציבורית תיחשב לעבודה מועדפת או נדרשת, כמשמעותה בחוק, לגבי חייל ששירת כלוחם או כתומך לחימה, ותזכה את החייל המשוחרר במענק. 
       
       בשלב זה מוצע לקבוע את התיקון האמור כהוראת שעה, לגבי מי שעבד באבטחה או שהחל לעבוד באבטחה בתקופה שמיום 1 באוקטובר 2003 ועד יום 31 במרס 2004. 
       
       אני מבקש להעביר את הצעת החוק להכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות. חתום על הדברים שר הרווחה זבולון אורלב, שאני מייצג אותו כאן. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לשר התיירות בני אלון. רשימת הדוברים סגורה. חבר הכנסת שלא יהיה נוכח כשאקרא את שמו, לא ידבר. חבר הכנסת אהוד יתום - לא נוכח. חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה, לרשותך שלוש דקות. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהודות לשר בני אלון על הצעת החוק. אני חושב שכל דבר שיכול להביא לאווירה טובה בקרב משוחררי צה"ל – צריכים לגבות את זה. 
       
       אני חושב שאנחנו לא עושים מספיק בכל מה שקשור לחיילים משוחררים. אנחנו נמצאים במצב אבסורדי, שהרבה מבנינו שמשתחררים לא מוצאים תעסוקה, לצערי הרב, וחלק מהם נמצאים במצוקה כלכלית קשה. יוצא אפוא שהרבה שנים הם גם לא מוצאים עבודה אלמנטרית. 
       
       לפעמים הוא מבקש אפילו להתגייס לשירות בתי-הסוהר, להיות שומר על מגדל, ומבקשים ממנו להיות רובאי-5, כאילו שהוא יכול להיות מאבטח ביהודה ובשומרון בכל מקום, ואילו על מגדל של בית-סוהר, באופן אבסורדי, הוא לא יכול להיות. זה דבר שלא יעלה על הדעת. כדי להיות שומר על מגדל צריך להיות רובאי-5. אלה הקריטריונים. משמעות הדבר, שבעצם מאות אלפי חיילים שמבקשים להצטרף לשירות המשטרה או למשרד לביטחון פנים מוצאים את עצמם במצוקה קשה, שמצד אחד הם יוצאים למילואים, מאבטחים משאיות במקומות הכי מסוכנים ובצירים הכי קשים, ומצד שני כשהם חוזרים ורוצים לקבל עבודה מסודרת, אומרים שלהם לא מגיע. צריך לעשות בדיקה יסודית אם הדבר הזה נכון. אם הוא עושה מילואים באזור רמאללה או בשכם הוא כן יכול לשמור, ואילו ב"צלמון" על מגדל, או ב"דמון" על מגדל, או באזור טבריה, ב"שאטה" ובכפר-יונה הוא לא יכול להיות? זה דבר אבסורדי, זאת פגיעה בכל חיילי צה"ל לדעתי, ואסור שהדבר הזה יקרה. 
       
       אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת שאני עומד על הדוכן, אדוני היושב-ראש, כדי לבשר שהיום בוועדת הכלכלה הצלחנו – לטובת בני-הנוער – להעביר פה-אחד את הצעת החוק שלי, המגבילה מכירת סיגריות לקטינים. החוק אוסר שידול או מכירת טבק בכלל, מכל סוג שהוא, לרבות אמצעים לעישון, לבני נוער עד גיל 18. החוק הזה יועלה להצבעה בקריאה ראשונה, אחרי שעבר פה-אחד בקריאה טרומית. שמחתי היום כשחברות הטבק בישראל גיבו פה-אחד את הצעת החוק, למרות ההפסדים הקשים שיהיו להן. לכן אני מברך על הדבר הזה. לנגד עיניהן עמדו בריאות הנוער, האווירה הטובה שצריכה לשרור מבחינה בריאותית בקרב בני-נוער, והגישה של המדינה שילדינו יצמחו ויגדלו באווירה של בריאות נכונה. אני מודה בהזדמנות זו לכל מי שהשתתף בוועדת הכלכלה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת איוב קרא. חברי הכנסת עזמי בשארה, ג'מאל זחאלקה, מאיר פרוש ואברהם רביץ - אינם נוכחים. חבר הכנסת חמי דורון, בבקשה. 
       
חמי דורון (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שמונחת לפנינו היא אכן הצעת חוק טובה וראויה, בעיקר במצב שקיים היום בתחבורה הציבורית, הסיכונים שקיימים היום בתחבורה הציבורית. אנחנו יודעים על איומים, מאחר שהתחבורה הציבורית הפכה להיות למעשה אחת המטרות המאוד מבוקשות על-ידי ארגוני המחבלים וארגוני הטרור למיניהם. לכן חשוב וחיוני שהאנשים הטובים ביותר, דהיינו אנשים שהם לוחמים או תומכי לחימה, שעברו אימונים מתקדמים, יוכלו לקבל את העבודה בתחומים האלה, והתמריץ שימריץ אותם לעבוד בעבודה מהסוג הזה הוא אכן העובדה שאנחנו מדברים על עבודה מועדפת, עבודה נדרשת, דבר אשר יאפשר לאותם חיילים משוחררים לקבל את מענק השחרור המיוחד שלו הם זכאים בגין עבודה מועדפת. לכן אני אתמוך בהצעת החוק הזאת. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה, חבר הכנסת דורון. חברי הכנסת גילה גמליאל, אלי אפללו, יעקב מרגי, אופיר פינס-פז ודני יתום - אינם נוכחים. חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה. אחריו – אחרון, חבר הכנסת אורי אריאל. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני בהחלט תומך בחוק. צריך לזכור שעד היום המאבטחים לא היו מוכרים כמאבטחים ביטחוניים, לא נתנו להם זכויות של עובדי ביטחון, ואפילו לא כעובדים רגילים. החברות ששוכרות עובדים ועובדי שמירה לקחו בעיקר עולים חדשים, והמשכורות שנתנו להם היו משכורות רעב. האנשים היו מופלים לרעה. חברות השמירה והאבטחה ניצלו את המצב הזה, ותנאי העבודה שהן נתנו היו תנאים ממש משפילים. לא אחת אנחנו עדים לכך שאותם מאבטחים היו בסכנת חיים ובגופם עצרו את המתאבדים והצילו חיי אדם. 
       
       צריך לחשוב אולי לשנות את מבנה הרכב של האוטובוסים, אולי את הגגות, כי כשיש מצב של מתאבד ברכב אנשים מתרסקים בתוך הרכב, כי המקום אינו פתוח והפתחים אינם מספיקים כדי להוציא את הנוסעים הרבים. אנחנו יודעים שהיום האוטובוסים לוקחים כמה שיותר נוסעים, כדי שזה ישתלם מבחינה כלכלית. קו 1 למשל הוא תמיד עמוס מעל ומעבר. יש קווים שבדרך כלל נוסעים ב"דאבל", ממש בתפוסה כפולה. 
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, בעניין הזה לא צריך להתייחס רק לאותם חיילים שמסיימים את שירותם, שבוודאי צריך שהם יהיו בעדיפות. זה לא צריך להיות רק באוטובוסים, אלא בכל מקום. הייתי אומר שגם לגבי מאבטחות שאינן יוצאות צבא וגם לגבי אותם מאבטחים שאינם יוצאי צבא. אפשר לתת את אותה פריווילגיה לאותם חיילים יוצאי צבא מיחידות קרביות בלי שום קשר לעבודתם באבטחה. את נושא האבטחה הייתי נותן לכל חייל שיודע לשאת נשק ולהשתמש בנשק כמו שצריך.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת נסים זאב. אחרון הדוברים, חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני שר התיירות, ראשית, אני חושב שאני יכול לדבר בשמכם ולשלוח ברכת רפואה שלמה לשר זבולון אורלב. 
       
       הצעת החוק הזאת היא הצעה ראויה וגם חשובה. יש צורך, כפי שכולנו נוכחים לדעת, לתגבר את כוח-האדם גם בכמות וגם באיכות כדי שישמור בתחבורה הציבורית. הדבר נכון גם למגזרים נוספים שקשורים לביטחון. 
       
       עם זה, מי שחושב שרק הגנה תביא את השלום, תביא את השקט למקומותינו, טועה טעות מרה. הכלל הידוע שההגנה הכי טובה היא התקפה תקף גם היום, אולי היום ביתר שאת. ממשלת ישראל, צה"ל, כוחות הביטחון שפעלו וחיסלו את רב-המרצחים יאסין, חייבים להמשיך, כי בזה המבחן. המבחן הוא לא בחיסול של אדם אחד פעם אחת – יהיה רוצח, יהיה איש קשה ככל שיהיה. המבחן הוא בהליכה בדרך מתמשכת, ארוכה, שתיקח זמן. צריך שתהיה סבלנות. העם הזה הוכיח שהוא עומד יפה בשלוש וחצי שנות מלחמה. זוהי מלחמה ולא דבר אחר. כוחות הביטחון, ובעיקר הדרג המדיני שמנחה אותם, ייבחנו אם הם ממשיכים בצורה שיטתית להרוג את כל רבי-המרצחים. השיטה היא לייבש את הביצה. את ביצת הטרור צריך לייבש ולא להרוג יתוש-יתוש שעולה משם. צריך לייבש אותה ולרוצץ את ראשי אלה שמובילים את הטרור. 
       
       אני שואל מפה, אדוני ראש הממשלה, האם לערפאת יש חסינות? האם לנסראללה יש חסינות? האם למישהו מראשי המחבלים יש חסינות? אתה ורק אתה אחראי להורות, להנחות ולהוביל את המלחמה בטרור בצורה מלאה, עקשנית ועקבית, ולא לעשות את ההיפך – כפי שהתבטאו הרמטכ"ל ושאר ראשי מערכת הביטחון שלנו, שאמרו שהבריחה מחבל-עזה היא רוח גבית לטרור. 
       
       זו הזדמנות טובה לאחל למתיישבי חבל-עזה ולכל המתיישבים בגבול הצפון ובכל מקום חג שמח, ביטחון, שקט ושלום. תודה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת אורי אריאל. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 66 והוראת שעה), התשס"ד-2004. ההצבעה החלה. 
       
הצבעה מס'  10
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8
נגד - אין 
נמנעים - אין
ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 66 והוראת שעה), התשס"ד-2004, 
לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:

       שמונה חברי כנסת בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים. על כן הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 66 והוראת שעה), התשס"ד-2004, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית. 
       

       
הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 72), התשס"ד-2004 
       [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/92).]
(קריאה ראשונה) 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 72), התשס"ד-2004, קריאה ראשונה. יציג את הצעת החוק שר התיירות בני אלון. בבקשה. 

שר התיירות בנימין אלון:
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 72), התשס"ד-2004. 
       
       סעיף 297א לחוק הביטוח הלאומי וסעיף 297ב לאותו חוק קובעים קביעות שסותרות זו את זו. סעיף 297א לחוק הביטוח הלאומי קובע, כי גמלה ששילם המוסד באיחור תעודכן בשיעור עליית המדד. זאת ביחס למדד שפורסם בחודש שבו היתה הגמלה אמורה להשתלם. סעיף 297ב לחוק קובע, כי החזר מקדמה או תשלום יתר ששולם למבוטח יעודכן ביחס למדד שפורסם לפני החודש שבו שולמו המקדמה או התשלום האחר כאמור. יוצא שנוצר פער בלתי מוצדק של חודש אחד בדרך חישוב חוב גמלה שהוחזר למוסד באיחור לעומת דרך החישוב בעדכון לסכום שהמוסד עצמו  משלם באיחור למבוטח. 
       
       כך, שעה שמדובר בתשלום הפרש שבין הגמלה המגיעה למבוטח, בניכוי המקדמה ששולמה לו, יכול שסכום הגמלה שישולם לזכאי יהיה נמוך מסכום המקדמה רק בשל השוני הקיים בשיטת העדכון. לפיכך מוצע לקבוע, כי חישוב ההצמדה לגבי החזר מקדמה או החזר תשלום יתר ייעשה ביחס למדד שפורסם בחודש שבו שולמו המקדמה או תשלום היתר כאמור. 
       
       הצעת החוק תבטל את העיוות הקיים היום בשיטת החישוב, ומוצע לאשרה בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לשר בני אלון. אנחנו עוברים לרשימת הדוברים. חברי הכנסת אהוד יתום, איוב קרא, עזמי בשארה, ג'מאל זחאלקה, מאיר פרוש, אברהם רביץ, גילה גמליאל, יעקב מרגי ואופיר פינס-פז - אינם נוכחים. חבר הכנסת נסים זאב?
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       מוותר.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת אייכלר מוותר. חבר הכנסת אורי אריאל מוותר?
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני מקוזז עם הרב נסים זאב. פשוט מרחמים על שר התיירות, הוא צריך ללכת לעבוד. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 72), התשס"ד-2004. ההצבעה החלה. 
       
הצבעה מס' 11
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6 
נגד - אין
נמנעים - אין 
ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 72), התשס"ד-2004, 
לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       שישה חברי כנסת בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים. על כן הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 72), התשס"ד-2004, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית. 
       
       חבר הכנסת יאסינוב, כשאני באמצע הצבעה לא לקפץ.
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       הצבעתי וההצבעה שלי לא נקלטה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני מבין שאתה מצביע בעד. אם כך, אני מבקש להוסיף את קולו של חבר הכנסת יאסינוב, ולכן שבעה חברי כנסת הצביעו בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים. 
       
     
       
הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 19), התשס"ד-2004 
       [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/89).]
(קריאה ראשונה)

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי, אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 19), התשס"ד-2004, קריאה ראשונה. יציג את הצעת החוק שר התיירות, חבר הכנסת בני אלון. בבקשה. 
       
שר התיירות בנימין אלון:
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גם הצעת החוק הזאת, כמו הצעת החוק הראשונה שהועלתה היום, היא בנסיבות הנוראות והמזעזעות של התקופה שלנו, של המלחמה בטרור. אני זוכר את המקרה של הרב אלי הורביץ ורעייתו דינה הורביץ שנהרגו יחד. זוגות אחרים שנהרגו בפיגוע או בפעולות איבה יחד משאירים אחריהם יתומים, והצעת החוק הזאת, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עוסקת בסיטואציה של יתומים מעל גיל 21. 
       
       לפי הוראות חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה, ילדו של מי שנספה בפעולת איבה זכאי לתגמול עד הגיעו לגיל 21. לאחר גיל זה קיימת זכאות רק אם עדיין איננו עומד ברשות עצמו מחמת מום גופני או שכלי. כך, ילד שכבר מלאו לו 21 שנה במועד הפטירה אינו זכאי לתגמול אם באותה שעה לא היה סמוך על שולחנו של ההורה הנספה. כחריג לכלל האמור ניתן לילדו של נספה איבה מענק נישואין עד הגיעו לגיל 30, וזאת בדומה לילדו של חייל שנספה במהלך השירות הצבאי, לפי חוק משפחות חיילים שנספו במערכה. 
       
       ואולם, בשונה מהאוכלוסייה שעליה חל חוק משפחות חיילים שנספו במערכה, כאשר מדובר בפגיעות איבה קורה לא פעם שנפגעים כמה מבני משפחה אחת. בנסיבות אלו נוצרים מצבי מצוקה מיוחדים המחייבים התייחסות מתאימה. כך קורה שילדים המצויים בתחילת חייהם הבוגרים מוצאים עצמם ללא אב ואם, ומכיוון שכבר מלאו להם 21 שנה הם אינם כילד הזכאי לתגמול, אף לא למענק כאמור. 
       
       במוסד לביטוח לאומי אין נתונים מלאים לגבי מספר הילדים שנתייתמו מהוריהם לאחר שכבר מלאו להם 21 הואיל והללו אינם זכאים לגמלה. מכל מקום, מספר היתומים שהוראת החוק תחול עליהם נאמד בעשרות אחדות. 
       
       מוצע לקבוע בחוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה, כי מי שהתייתם משני הוריו בפגיעת איבה ומלאו לו 21 שנה וטרם מלאו לו 30 שנה שעה שהתייתם, יהיה זכאי למענק הניתן לפי סעיף 10(א1) לחוק משפחות חיילים להורה ששכל את ילדו, בשנה הראשונה לאחר שילדו נספה. 
       
       עוד מוצע לקבוע, כי הכלל הזה יחול גם על מי שהורהו נספה עקב פגיעת איבה והוא יתום גם מהורהו האחר. 
       
       סכום המענק האמור מגיע כיום ל-42,704 שקל. 
       
       אשר על כן מוצע כי נאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה.
        
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לשר התיירות, חבר הכנסת בני אלון. רבותי, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים ואני מקווה שגם הפעם תתקזזו. חבר הכנסת אהוד יתום - אינו נוכח. חבר הכנסת איוב קרא - אינו נוכח. חבר הכנסת עזמי בשארה - אינו נוכח. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה - אינו נוכח. חבר הכנסת מאיר פרוש - אינו נוכח. חבר הכנסת אברהם רביץ - אינו נוכח. חברת הכנסת גילה גמליאל - אינה נוכחת. חבר הכנסת אלי אפללו - אינו נוכח. חבר הכנסת יעקב מרגי - אינו נוכח. חבר הכנסת אופיר פינס-פז - אינו נוכח. חבר הכנסת נסים זאב, לא התקזזת? בבקשה. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה היא הצעה נכונה וראויה. צריך לזכור שהמשפחות סובלות מטראומה, ולא משנה הגיל. קשה לראות בחור בן 21 או 22 שכבר אינו זכאי ולא מקבל טיפול פסיכולוגי, נפשי וכספי. הפיצוי הכספי לא בא לתת מענק כלשהו, אלא הכוונה לסייע לאותו נפגע. 
       
       בפריפריה יש נפגעי הלם רבים, ואולי אנחנו לא רואים את זה מייד, אבל לפעמים אחרי שבועות זה מתגלה. אני מכיר מקרים רבים שבהם ילדים לא הרגישו נפגעים באותו יום ואפילו לא למחרת, אבל אחרי ימים מספר הם נכנסו לבחילות, להקאות ולטראומות. עברו חודשים רבים עד שהם יצאו מאותה טראומה ומאותו הלם שאולי הם לא חוו באותה שעה. 
       
       אנחנו מכירים מקרים רבים שבהם שני ההורים נפגעו בפיגוע. הרב כהנא – כולנו זוכרים את המחלוקת הקשה שהיתה לאחר שההורים נרצחו בשאלה מה יקרה עם הילדים, להיכן ילכו הילדים. 
       
       האגודות הוולונטריות הרבות מסייעות רבות, ואני רוצה לחזק את הארגונים האלה. אני יודע שג'ו נקש – חברת "ג'ורדאש" – נתן 2 מיליוני דולר לנפגעי טרור, ואני יודע שיש ועדה של רבנים ושל אנשי ציבור שעוזרת למשפחות. כמה פעמים פניתי בבקשה לעזרה עבור אותן משפחות שעברו את הטראומה הזאת. לכן אנחנו רק יכולים לברך על כך שהממשלה עושה משהו טוב לאותם אנשים שנפגעו. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת נסים זאב. חבר הכנסת ישראל אייכלר - אינו נוכח. חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני מקוזז עם הרב נסים זאב. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה. אנחנו מצביעים בקריאה ראשונה על הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 19), התשס"ד-2004. נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 12
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8
נגד – אין
נמנעים – אין
ההצעה להעביר את הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 19), התשס"ד-2004, 
לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       שמונה בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים. הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 19), התשס"ד-2004, עברה בקריאה ראשונה והיא תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה שנייה ושלישית. 


שאילתות ותשובות 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אנחנו עוברים לנושא הבא: שאילתות ותשובות לשר הרווחה. אדוני שר התיירות, אתה עונה במקומו? בבקשה. 
       
873. ילדים ערבים עניים
       
חבר הכנסת טלב אלסאנע שאל את שר הרווחה
        ביום כ"ב בכסליו התשס"ד (17 בדצמבר 2003):
       
       דוח שפורסם על-ידי מרכז "מוסאווה" לקידום זכויות האזרחים הערבים בישראל קובע, כי 337,000 ילדים במגזר הערבי חיים מתחת לקו העוני.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. מה מציע משרדך כפתרון למצוקה? 
       
       2. האם יקצה משרדך תקציבים מיוחדים לנושא זה?
       
תשובת שר התיירות בני אלון:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       לפי דוח ממדי העוני של הביטוח הלאומי, 2002, במגזר הערבי 310,700 ילדים עניים החיים מתחת לקו העוני, ולא כ-337,000, כפי שלדבריך פורסם על-ידי מרכז "מוסאווה" - אינני יכול לדעת מה מקורותיו ומהימנות נתוניו של מכון זה.
       
       1. כידוע לך, המוצא העיקרי להיחלצות מעוני עובר דרך תעסוקה מרבית של ראשי משפחות, ולעתים תכופות לא די בעבודתו של מפרנס אחד כדי לצאת ממעגל העוני. שיפור הנגישות להשכלה/לחינוך הוא גורם מכריע להגברת סיכוייו של העובד להשיג עבודה איכותית, שהכנסה הולמה בצדה. 
       
       בתקופה זו של אבטלה ממושכת והיצף בעובדים זרים יש אכן התרחבות והעמקה בעוני. המוסד לביטוח לאומי מקל את מצבם של המשפחות והילדים העניים, ולפי נתוניו 72% מסך מקורות ההכנסה של המשפחה הערבית הם מעבודה וכ-25% מתשלומי העברה. 
       
       עוד אציין, כי הביטוח הלאומי משקיע חשיבה ומחקר לבדיקה ולשיפור של שיטת המדידה של העוני - בדגש על הוצאות משקי בית.
       
       2. תחום הילדים בסיכון וגם סוגיית הילדים העניים מצויים בבדיקה של צוותים מקצועיים שהוקמו על-פי המלצתי על-ידי הממשלה. 
       
       המוסד לביטוח לאומי נותן קצבאות שונות למשפחות ולילדים באוכלוסייה הערבית בישראל לפי החוק, בדומה לניתן לכל אוכלוסייה אחרת. אין ספק שבעקבות הקיצוצים בקצבאות בשנים האחרונות הוחלשה ההשפעה של תשלומי ההעברה בחילוץ משפחות מעוני. בעניין זה אציין, כי אין למשרד הרווחה תקציבים מיוחדים שמטרתם עזרה כלכלית לעניים הבאים להחליף הכנסה משכר עבודה או להשלים קצבאות. 
       
1155. התקנת מזגנים בבית-האבות "גיל הזהב" בקריית-ביאליק
       
חבר הכנסת מיכאל גורלובסקי שאל את שר הרווחה
       ביום י"ט בשבט התשס"ד (11 בפברואר 2004):
       
       נודע לי, כי התקציב שמשרדך היה אמור להעביר לבית-האבות "גיל הזהב" בקריית-ביאליק לצורך רכישת מזגנים והתקנתם טרם הועבר.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם הידיעה נכונה?
       
       2. אם כן – מדוע לא הועבר התקציב?
       
       3. האם יזורז התהליך? 
       
שר התיירות בני אלון:
       
       חבר הכנסת גורלובסקי שואל על תקציב שהיה אמור לעבור לבית-האבות "גיל הזהב" בקריית-ביאליק לצורך התקנת מזגנים. 
       
       לשאלה הראשונה והשנייה, שבהן שאלת אם נכונה הידיעה שהתקציב לא עבר - הידיעה אינה נכונה. 
       
       על-פי הסיכום הקיים מאז שנת 2000, משרד הרווחה מעביר כספים עבור בתי דיור מוגן למשרד הבינוי והשיכון וזה מעבירם לגופים המפעילים. 
       
       ב-2003 נפתחו חמש מסגרות דיור מוגן, ובהן בית-האבות בקריית-ביאליק שהוא נושא השאילתא. חשב משרד השיכון אמור להעביר לחשב משרד הרווחה דיווח על סכום ההוצאה להצטיידות ששולם בפועל על-ידי הגוף המפעיל את בית-האבות בקריית-ביאליק, ועם קבלת דיווח זה יועבר תקציב למשרד השיכון. משרד הרווחה כבר העביר למשרד השיכון סכום עבור דיווח חלקי שהועבר למשרד הרווחה, ועם קבלת הדיווח המלא, כלומר כאשר חשב משרד השיכון יעביר את הדיווח המלא, תעבור יתרת ההתחייבות. 
       
       לשאלה האחרונה – האם יזורז התהליך – תשובת שר הרווחה היא שהוא הורה לזרז את התהליך עם משרד השיכון כדי לאפשר הסדרה מהירה של המיזוג בבית-האבות בקריית-ביאליק. 
       
       
1195. אלימות כלפי ילדים 
       
חבר הכנסת אברהם הירשזון שאל את שר הרווחה
       ביום י"ט בשבט התשס"ד (11 בפברואר 2004):
       
       בכינוס בנושא התעללות בילדים פורסמו נתונים שלפיהם חלה עלייה חדה במקרי אלימות כלפי ילדים, ומספר הילדים שהופנו לטיפול זינק פי-שניים, מכ-4,000 בשנת 1998 לכ-8,200 בשנת 2002. 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. מה עושה משרדך כדי לעצור את העלייה במקרי האלימות כלפי ילדים?
       
       2. מה נעשה כדי לאתר ילדים שסובלים מאלימות כלפיהם ולהפנותם לטיפול?
       
תשובת שר התיירות בנימין אלון:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)

	אכן בארבע השנים שבין 1998 ל-2002 הוכפל מספר הילדים מתחת לגיל 14 שנחקרו בידי חוקרי ילדים בשל חשד לפגיעה מינית או פיזית בהם – מ-3,991 ל-8,202 ילדים.

	1. משרדי מעודד דיווח על מקרי אלימות והתעללות וגם מספק מענים לנפגעים – נשים, ילדים, קשישים ואחרים. העלייה בשיעור הילדים נפגעי התעללות אשר טופלו על-ידי חוקרי ילדים מבטאת עלייה באיתור ובדיווח של נפגעים. למרות ההערכות על עלייה בתופעת האלימות בחברה הישראלית, אין בידינו לקבוע באופן מבוסס כמה מן העלייה בשיעור הנפגעים יש לייחס לריבוי באיתור ובדיווח וכמה להתגברות האלימות.

	הצירוף של עלייה במודעות הציבורית, הרחבה בחקיקה, שיתוף פעולה בין כל מוסדות החברה הרלוונטיים והשיפור בשירותים מעודד פנייה ודיווח.

	2. איתור ילדים הסובלים מאלימות/מהתעללות הוא בעיה קשה, מאחר ש-67% ממקרי ההתעללות מתרחשים בחיק המשפחה ומצד חברים ומכרים ו-33% הנותרים מתבצעים על-ידי אנשים זרים.

	המודעות הציבורית, תחושת האחריות האישית של אזרחים והנורמה החוקית בעניין דיווח על חסרי ישע מביאות לקבלת כ-30,000 דיווחים לפקידי סעד בשנה על ילדים בסיכון, לרבות אלימות.

	שיתוף הפעולה ההדוק בין כל משרדי הממשלה, הרשויות המקומיות וארגונים וולונטריים, ובכל הרמות, מניב אף הוא רצף של פעולות המשפרות את יכולות האיתור, המניעה, הטיפול והחקירה של אירועי התעללות/אלימות.

	באופן טבעי, הילדים עצמם מתקשים למסור דיווח בגלל גילם, תלותם במבוגרים וחששם מחשיפת הסוד המשפחתי.

	שירותי הרווחה וגורמים נוספים מספקים טיפול לילדים הנפגעים, אך אין לנו עדיין רישות מספק של שירותים בכל רחבי הארץ. הנושא מצוי על סדר-יומי, ואני מקווה שבהדרגתיות נפרוס ברחבי הארץ שישה מרכזי הגנה וייעוץ לילדים שסבלו מהתעללות מינית ופיזית. כיום יש מרכז אחד בירושלים ומרכז נוסף יוקם השנה בתל-אביב. 	משרדי, יחד עם הקרן לפיתוח שירותים לילדים בסיכון בביטוח הלאומי, עם עמותת "אשלים" שב"ג'וינט" וגופים נוספים - יעשו מאמצים בשנים הקרובות לתת תנופת פיתוח בתחום זה.

       
1274. הפרטת שירותי האומנה 
       
חברת הכנסת ענבל גבריאלי שאלה את שר הרווחה
       ביום י' באדר התשס"ד (3 במרס 2004):
       
       במסגרת החלטת הממשלה לצמצם את מספר עובדי חברות כוח-האדם, החליט משרדך להפריט את שירותי האומנה לילדים נכים ולילדים בעלי פיגור שכלי. ילדים אלה יועברו לטיפול עמותות חיצוניות.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם במקום הפרטת תחום זה נשקל סדר עדיפויות שונה במצבת העובדים?
       
       2. האם עלות טיפול העמותות בנושא נמוכה מעלות טיפול המדינה?
       
       3. כיצד תובטח רווחת הילדים?
       
       4. כיצד יפוקח הטיפול?
       
תשובת שר התיירות בנימין אלון:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       אציין תחילה כי החלטת הממשלה היתה לבטל, ולא לצמצם, כל העסקה של עובדים באמצעות חברות כוח-אדם. צוות בין-משרדי, שבו גם נציגי האוצר ונציבות שירות המדינה, קבע מי מבין העובדים המועסקים על-ידי חברות כוח-אדם מאושר כעובד חיוני למשרד. עובדים אלה הועברו בהליך מיוחד למשרות עובדים בלתי צמיתים במצבת כוח-אדם של המשרד. כך הוטל עלינו להפסיק את העסקתם של כ-85% מעובדי חברות כוח-אדם.
       
       1. שירותי האומנה לילדים נכים ולילדים עם פיגור שכלי התבססו בעיקר על עובדים מחברות כוח-אדם ולא על עובדי מדינה. לכן, הצוות הבין-משרדי הכתיב במידה רבה את סדר העדיפויות ואת הקנייה של השירות מגורמי חוץ – עמותות.
       
       אגב, תהליך הפרטה דומה בוצע בעבר לגבי ילדים ונוער בסיכון שבאומנה, והוא מוערך כמוצלח.
       
       2-3. עלות הטיפול בעמותות אינה נמוכה מעלות הטיפול על-ידי המדינה. עלות השירות לסובלים מפגיעה שכלית גבוהה משמעותית בעמותות. 
       
       העמותות מפעילות מנחות אומנה, שהן עובדות סוציאליות בהכשרתן, המלוות את משפחות האומנה ודואגות לרווחת הילדים. 
       
       העמותות עומדות בתנאים של מכרז מפורט מאוד - בדרישות מקצועיות וברמת הטיפול ואיכות הטיפול.
       
       על-פי הניסיון עם העמותות בתחום הילד והנוער שבסיכון, הטיפול הוא אינטנסיבי ואיכותי יותר.
       
       4. אגף השיקום ואגף הטיפול באדם המפגר אחראים על הפיקוח על עבודת העמותות ועל טיפולן במשפחות האומנה, כפי שהדבר מתבצע זה שנים אחדות בתחום הטיפול בילדים ונוער בסיכון.
       
1319. ההתמודדות עם תופעת העוני
       
חבר הכנסת מוחמד ברכה שאל את שר הרווחה
       ביום י"ז באדר התשס"ד (10 במרס 2004):
       
       נודע לי, כי מנכ"ל הביטוח הלאומי אמר שצריך לשלם סכום של 2,000 ש"ח בכל חודש למבוגרים על מנת להיאבק בתופעת העוני.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם המידע נכון? 
       
       2. אם כן – האם תיושם ההצעה, ומתי?
       
       3. אם לא – האם יש תוכנית עבודה שתוציא את האזרחים המבוגרים ממעגל העוני אחרי הקיצוצים בקצבאות?
       
תשובת שר התיירות בנימין אלון:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)

	אציין תחילה כי המוסד לביטוח לאומי ביצע מחקר לפיתוח מדד עוני בדגש על הוצאות משק בית, במקום המדד המוכר לפי הכנסות. לפי השיטה שנחקרה הוערך כספית סל מוצרים ושירותים בסיסיים למשפחה מייצגת, הכולל מזון, הלבשה, הנעלה ודיור, עם תוספת הוצאה מצומצמת לצרכים חיוניים נוספים – חינוך ובריאות. כמו כן נבדקו שתי חלופות שבהן יש שוני בהוצאות בתחום הדיור. לפי שיטה זו, משפחה שהכנסתה לא מספיקה לצריכת סל זה נחשבת לענייה. 

	כמו כן נבדק "סף הוצאה" לטיפוסי משפחה שונים: נמצא כי סף ההוצאה למבוגר אחד הוא 1,926 ש"ח לחודש לפי חלופה אחת, ו-2,400 ש"ח לפי חלופה שנייה. תוספת ההוצאה למשפחות גדולות הולכת ופוחתת עם העלייה במספר הנפשות במשפחה. כך, למשל, לשני מבוגרים דרושים לפי החלופה השנייה 3,900 ש"ח.

	1. על-פי תוצאות מחקר זה, כדי לחלץ מבוגר המתגורר בגפו מעוני, דרושה לו הכנסה בשיעור 2,400 ש"ח לחודש לפי החלופה השנייה שהזכרתי. 

	2. מחקר זה יסייע לבירורים המתקיימים סביב המאבק בתופעת העוני, שאלת המינימום לקיום וכיו"ב. אין בידי לקבוע אם ממצאי המחקר ייושמו ומתי.

	3. גיבשנו הצעות למדיניות ותוכניות פעולה רבות לצמצום העוני בכלל, ולא רק בקרב מבוגרים. עיקרן – עידוד היציאה והשילוב של יותר ראשי משפחות בתעסוקה, תמרוץ מפרנסים ברמות שכר נמוכות, סיוע לאמהות על-ידי פתרונות השגחה לילדים, קידום חוק פנסיה תעסוקתית חובה, וגם הגדלת קצבאות לקשישים ועוד. גם הדאגה הישירה לצורכי הילדים העניים עומדת על סדר-יומנו. 
       
1331, 1340. כניסת כלבי נחייה למקומות ציבוריים
       
חבר הכנסת משה כחלון שאל את שר הרווחה
       ביום י"ז באדר התשס"ד (10 במרס 2004):
       
       התקבלו בלשכתי דיווחים על מניעת כניסתם של עיוורים מלווים בכלבי נחייה למקומות ציבוריים, בעיקר לקניונים.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם נבדק הטיעון ונמצא נכון?
       
       2. האם משרדך, הממונה על אכיפת חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה, מפקח על יישום התקנות בקניונים?
       
       
חבר הכנסת נסים זאב שאל את שר הרווחה
       ביום כ"ד באדר התשס"ד (17 במרס 2004):
       
       פורסם ב"מעריב" בכ"ו בשבט תשס"ד, 18 בפברואר 2004, כי עיוור מלווה בכלב נחייה לא הורשה להיכנס לקניון בקריית-ביאליק.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. מה עושה משרדך למנוע פגיעה בעיוורים?
       
       2. האם משרדך פועל לאכיפת החוקים האוסרים פגיעה בעיוורים, ואם כן – כיצד?
       
       3. באילו מקרים ננקטו צעדים נגד העוברים על החוקים בנושא זה?
       
שר התיירות בנימין אלון:
       
       אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת נסים זאב - זה באמת שמחה, כך אתה תמיד מסיים כל יום דיונים - זה כמעט היום האחרון של המושב הזה - ובנושא של חסד. 
       
       השאילתא שלך עוסקת במקרה שקרה בקניון בקריית-ביאליק – שוב קריית-ביאליק. לפי פרסום ב"מעריב", שצירפת לשאילתא, מנעו מעיוור מלווה בכלב נחייה להיכנס לקניון מכיוון שאסור להכניס בעלי-חיים. 
       
       התשובה של שר הרווחה: משרד הרווחה פועל להגנה על זכויות העיוורים כך שתובטח להם נגישות לכל מקום ציבורי בלוויית כלבי נחייה. בהקשר זה, כלבי הנחייה תורמים מאוד לניידותו, לנגישותו ולעצמאותו של האדם העיוור ולהשתלבותו בחיי הקהילה. 
       
       מתוך הכרה בחשיבות כלבי הנחייה, השירות לעיוור שבמשרד הרווחה יזם ומילא תפקיד מוביל בחקיקת חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה, התשנ"ג-1993. בשנים האחרונות גברה מאוד המודעות לצורכי האדם המוגבל וכן לצורכי העיוור. לכן המקרים שבהם עיוורים אינם מורשים להיכנס למקומות ציבוריים עם כלבי נחייה הם מעטים וחריגים מאוד. 
       
       האירוע בקריית-ביאליק אכן אירע, ואולם תלונה על כך לא הועברה לנציגי השירות לעיוור. לפי הפרסום ולטענת מנכ"ל הקניון, המאבטח פעל לפי השילוט האוסר הכנסת בעלי-חיים לקניון, ולא הפעיל שיקול דעת כמתחייב לגבי אדם עיוור. בעקבות הפרסום הונחה נציג המשרד לברר את העניין עם מנכ"ל הקניון בקריית-ביאליק, וכן להדריך את המאבטחים כדי למנוע הישנות של מקרים אלה. 
       
       בכל מדינת ישראל יש כ-200 עיוורים המלווים בכלבי נחייה, והם פרוסים בכל הארץ. משרד הרווחה מצייד כל עיוור בתמצית החוק, ומנחה אותם לעמוד על זכויותיהם, להגיש תלונות ולדווח לנציגי השירות לעיוור ומפקחיו שבמשרד הרווחה. המשרד נעזר במיוחד באגודת העיוורים הנעזרים בכלבי נחייה, הפועלת לאכיפת חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה. 
       
       משרד הרווחה נוקט צעדים במקרים שונים של פגיעה בזכויות עיוורים, אף כי, כאמור, האירועים מועטים. אציין לדוגמה אירועים עם נהגי מוניות שנשפטו והוטלו עליהם קנסות של אלפי שקלים.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה. יש לך שאלה נוספת, חבר הכנסת זאב?
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       השאלה היא אם אותם בעלי קניונים ומקומות ציבוריים – מעבר להנחיה שקיימת, האם הם מודעים להנחיה? יכול להיות שאותו נהג מונית לא יודע שהוא עובר על החוק. אני לא יודע אם יש מקום לקנוס אדם באלפי שקלים כאשר הוא חושב שזה עניין של שיקול דעת, ולא חובה.

שר התיירות בנימין אלון:
       
       אין לי ספק שהפרסום הזה ב"מעריב", שעליו התבססה השאילתא שלך, כמו גם השאילתא שלך, יתרמו למודעות לנושא, כמו גם הפעילות הוולונטרית של אותה אגודה שצוינה פה – אגודת העיוורים הנעזרים בכלבי נחייה. אני מקווה שזה יחזק את המודעות, ומשרד הרווחה, אין לי ספק, יעשה יותר למודעות הכללית.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לשר התיירות, חבר הכנסת בני אלון.

       
הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 60) 
(אחריות פלילית של בעל רכב), התשס"ד-2004 
       [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/39).]
(קריאה ראשונה) 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 60) (אחריות פלילית של בעל רכב), התשס"ד-2004, של חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן - קריאה ראשונה. יציג את הצעת החוק חבר הכנסת דוד טל, בבקשה.
       
דוד טל (עם אחד):

       תודה. 
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת באה לתקן את פקודת התעבורה. אנחנו מדברים על אחריות פלילית של מעביד. פעמים רבות עובד שמשתכר סכומים זעומים נאלץ משום צוק העתים לעבור עבירות מתוך חשש שמא המעביר יפטר אותו. אשר על כן באנו – במקרים מסוימים לתקנות מסוימות, תקנה 308, 85 ועוד תקנה אחת – להעביר את האחריות הפלילית הזאת אל המעביד. 
       
       אתן כמה דוגמאות. ברור שבדרך כלל המעביד מאוד מעוניין שבמקום להעמיס, נאמר, 8 טונות על משאית, יעמיסו 10-12 טונות. הוא יחסוך חצי הובלה. זה בעצם עלול לגרום לבעיות ברכב עצמו ועלול לגרום לבעיה בטיחותית ממדרגה ראשונה. עובד שעובד במקום עבודה כזה מאוד רוצה לשמור על מקום עבודתו, והוא נאלץ להיות שותף לעבירה, ולבצעה. אשר על כן, אנו חושבים שיש לחייב את המעביד שגרם לכך - להעביר את האחריות הפלילית אל המעביד. למשל, אם מעביד ירצה שעובד ימשיך לנסוע גם כשהמשאית הזאת לא עברה שום מבחן רישוי, אולי כי כרגע לא נוח לו, יש לו עבודה. לכן העובד נאנס להמשיך לנהוג ברכב כזה, שלפעמים הוא לא תקין. גם פה אנו רוצים להעביר את האחריות הפלילית אל המעביד.
       
       אנו מדברים גם על החובה שיש למעביד לתת אפשרות לנהג שעובד ברכב ציבורי – כמדומני אוטובוס ורכבים כבדים – לישון לפחות שש שעות או שבע שעות. גם את זה לפעמים מעבידים מנצלים – מנצלים את מצב העובד ונותנים לו לעבוד מסביב לשעון, דבר שפוגע בעירנותו ועלול לפגוע באנשים אחרים על הכביש. התיקון הזה בא להעביר את האחריות הפלילית אל המעביד עצמו.
       
       הנושא הזה עבר בוועדת הכלכלה פה-אחד. לא היו מתנגדים. עשינו את זה בתיאום עם המשרדים השונים, משרד המשפטים והמשרדים הרלוונטיים האחרים - התחבורה. אשר על כן, אני קורא לכם, חברי חברי הכנסת, לתמוך בהצעת החוק הזאת. תודה רבה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה. ראשון הדוברים - חבר הכנסת עמיר פרץ.
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, אני חושב שמדובר בהצעת חוק שיוצרת מצב חדש בישראל, שאולי נצטרך להקיש ממנו על נושאים נוספים. הרי אנו מכירים את הססמה - כל אחד מאתנו כשהוא נוסע, ומשאית עמוסה לידו, הוא מרגיש די נחרד, כי הוא לא בטוח אם אין עומס יתר, אם כל הנושאים הבטיחותיים נבדקו. היום האחריות נופלת על אותו נהג שנלחם על פרנסתו ולא מוכן לנהל את המאבק על החוק, גם כשאומרים לו להעמיס יותר וגם כשאומרים לו לעבוד בלילה או ברצף בלתי אפשרי. 
       
       הצעת החוק הזאת היא בשורה חשובה לציבור הישראלי, כי מהרגע שהאחריות תהיה גם על המעסיק עצמו, גם על הבעלים, אותו אדם שהוא בעל חברה צריך לדעת שהן האחריות הכספית והן האחריות הפלילית שתיווצר בגין אותה עבירה שהנהג יעבור – הרי גם האחריות תכלול את הבעלים עצמו.
       
	אני בהחלט מברך את חברי, חבר הכנסת דוד טל, יחד עם חברי ועדת הכלכלה שמקדמים את הצעת החוק הזאת. חבל שההצעה הזאת לא יכולה להסתיים בכנס הזה. זה היה מוסיף בהחלט נקודות זכות לכנס ולחברי הכנסת. אני מאוד מקווה שאכן, עם תחילת הכנס הבא, אנחנו נוכל לסיים את החקיקה ולצמצם במידת-מה את התחושה שרכב כבד בישראל הופך לסכנה מתנייעת. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת עמיר פרץ. חברת הכנסת אילנה כהן, בבקשה. 

אילנה כהן (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לברך את חברי דוד טל על הצעת החוק שלו, שהיא באמת חשובה מאוד. אני מקווה שהחוק יעבור מהר מאוד, ומה אני אגיד לכם? נגיד שיהיה סוף מושב עם הרבה בריאות לכולם, ושנציע רק חוקים כאלה. תראה כמה הייתי קצרה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחברת הכנסת אילנה כהן. חבר הכנסת אהוד יתום - לא נוכח. חבר הכנסת איוב קרא - לא נוכח, חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה. לרשותך שלוש דקות. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך את סיעת עם אחד על הצעת החוק המצוינת הזאת, שהיא לא רק ידידותית לעובדים, שאותם הם יודעים לייצג בכנסת הזאת, אלא ידידותית לאדם בכלל, כי מי שנפגע בתאונות דרכים זה לא רק עובדים אלא כלל אזרחי המדינה. אני חושב שהצעת החוק מצוינת. גם אם היו משלמים לעובד את כספי הקנס לפעמים, כפי שאמר לי עמיר פרץ, מה זה עוזר כאשר נהרג בן-אדם? גם האחריות הפלילית צריכה לעבור, אני מסכים לגמרי. 
       
       במקרים מסוימים העומס, למשל, לא מהווה סכנה, אבל הוא בכל זאת חלק מתנאי העבודה, בדרך כלל לטובת המעסיק, אני מסכים אתך. אדוני היושב-ראש, כל דבר בהצעת החוק הזאת הוא נכון, מבחינת שעות השינה, מבחינת העומס, מבחינת שעות העבודה לשכירים, במיוחד בכלי רכב כבדים, שהם, בדרך כלל, לא הכי מעורבים בתאונות, אבל הכי קטלניים בתאונות. כלומר, מספר הקורבנות של התאונות שלהם עולה בהרבה על אחוז התאונות, על חלקם בתאונות בארץ. 
       
       לכן רציתי להוסיף רעיון לחבר הכנסת פרץ, אולי תעבוד על זה בעתיד: השאלה של שעת הנסיעות של משאיות בארץ. בכל מדינה תרבותית זה מוסדר אחרת. אין דבר כזה שאין להן הגבלה בשעות הנסיעה. בדרך כלל משאיות, במדינות מתורבתות בעולם, נוסעות בשעות אחרות. כלומר, מעמיסים יותר משאיות בשעות שבהן שאר המכוניות לא זזות הרבה. בארץ, זו אולי אחת הארצות המעטות בעולם שאין בהן שום הגבלה מבחינת נסיעת המשאיות, שעות הנסיעה וכן הלאה. ואני חושב שגם מבחינת מספר התאונות וגם מבחינת היעילות של הייצור בעבודה – זה ישתנה אם יגבילו ויתחמו, אבל בכל זאת, מטרת ההצעה שלך היא אחרת ואני חושב שהיא מבורכת לגמרי. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת עזמי בשארה. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה - לא נוכח. חבר הכנסת מאיר פרוש - לא נוכח. חבר הכנסת אברהם רביץ - לא נוכח. חבר הכנסת חמי דורון, בבקשה. חבר הכנסת חמי דורון, קצת יותר מהר. לוקח לך כמעט דקה וחצי להגיע. אפילו רביץ מגיע יותר מהר ממך. תזוז כבר. אתה עושה לי סיבובים? תעבור בדרך הכי קצרה. 
       
חמי דורון (שינוי):
       
       מה אתה רוצה, שאני אדלג מעל? מה קרה? אני פוגש חברים בדרך, מה לעשות? 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנה הצעת חוק של סיעת עם אחד שאני יכול לתמוך בה - - 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       וואי, וואי, וואי. 
       
חמי דורון (שינוי):
       
       - - ובלב שלם. הפתעתי אותך, חבר הכנסת פרץ, נכון? אני רואה, שמתי לב. 
       
       אכן, הצעת החוק הזאת היא נכונה וטובה. אני, כמי שבא מעולם הביטוח, שמכיר את הנעשה מבחינת תאונות הדרכים שבהן מעורבות המשאיות, מי כמוני מכיר את העובדה שמעמיסים כלי רכב כבדים הרבה-הרבה מעבר למה שמותר ומה שצריך, מכיוון שנכון, חוסכים לא רק נסיעה, פשוט מקצרים את התהליכים בדרך הזאת. מי שאשם בכך, בדרך כלל, הם לא רק המעסיקים; לעתים קרובות גם הנהגים עצמם. 
       
       ופה הייתי רוצה לומר למציעים: היות שזו קריאה ראשונה, אני מציע שתבדקו את הנושא בתהליך ההכנה, בין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה והשלישית, את הבעייתיות שעולה כאשר הבעלים של אותו כלי רכב הוא חברה בע"מ, שזו ישות משפטית נפרדת, ואז אנחנו לא נמצאים במצב שבו אנחנו יכולים להטיל אשמה על אדם מסוים שהוא בעל הרכב, אלא יש לנו חברה. ואם תיתן לחברה 100,000 שקל קנס, אז מה? זה לא בדיוק מה שירתיע את החברה מלהמשיך ולפעול. 
       
       אני לא בטוח שהרמת מסך, לחייב את מי שהוא מחזיק המניות או הבעלים של החברה, זה הדבר שיעבוד כאן. לכן, צריך לשקול את הנושא הזה בצורה יסודית, יחד עם היועצים המשפטיים, כי זו בעיה שרוב המשאיות שיש להן נהגים - מדובר בחברות. גם כשהחברה היא קטנה, עדיין זו חברה בע"מ, היא ישות משפטית נפרדת, וצריך להתייחס לנושא הזה. 
       
       אני רק רוצה לומר בהמשך לדברים שאמר חבר הכנסת בשארה, שאכן צריך ליזום חקיקה בנושא השעות שבהן משאיות עולות על הכביש. אני הגשתי שתי הצעות חוק במהלך המושב הזה, שאחת מהן מתייחסת לכך שעל כביש מס' 1, למשל, לא תעלינה משאיות בשעות מסוימות. כל מי שעולה לירושלים, ורובנו עולים לירושלים בשעות הבוקר - רואים פקק תנועה. למה יש פקק משער-הגיא? כי שתי משאיות נוסעות, עוקפות אחת את השנייה, כל אחת במהירות 20 קמ"ש. וכך נוצר הפקק שנוסע מפה ועד צומת שפירים, מפני שנהג אחד מתחרה בשני על קילומטר לשעה יותר. ולכן, אין שום סיבה שכמו במדינות מתוקנות משאיות לא תעלינה, ודאי לא על כבישים מהירים, בשעות עומס; שיעבדו בעיקר בשעות הלילה. 
       
       ולחלופין, או במצטבר – הגשתי הצעת חוק נוספת, שלפיה משאית או כל רכב מנועי כבד מעל  6 טונות לא יוכל לבצע עקיפה. דהיינו, חייבים לנסוע בנתיב הימני בלבד. כך קורה בארצות-הברית. בכבישים המהירים משאיות לא יכולות לעקוף. אם הן עוקפות, הן למעשה ביצעו עבירה על החוק. 
       
       אני חושב שאם הכנסת תאמץ שני חוקים כאלה, נוסף על תיקון החוק הזה, זה יועיל רבות במניעת תאונות הדרכים, בעיקר כאשר המשאיות מעורבות בהרבה מאוד תאונות דרכים במדינת ישראל. תודה רבה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת חמי דורון. הבאה ברשימה, חברת הכנסת גילה גמליאל - לא נוכחת. חבר הכנסת אלי אפללו - לא נוכח. חבר הכנסת יעקב מרגי - לא נוכח. חבר הכנסת אופיר פינס-פז - לא נוכח. חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה. חבר הכנסת זאב, אתה לא מתקזז עם אורי אריאל? 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מספר ההרוגים בכבישי ישראל בשנה, מחיר הדמים, מסתכם  ב-500 הרוגים בממוצע. בעבר היו החלטות כנסת להקים ועדות חקירה ממלכתיות. הקימו ועדה, הפסיקו אותה, ביטלו אותה ושוב רצו להקים אותה. בזמן האחרון, לפני כשנתיים, היתה ועדה של נחום לנגנטל, אבל המצב עדיין בכי רע. המלחמה בתאונות הדרכים נמצאת במקום נמוך בסדר העדיפויות של הממשלה. לממשלה אין מדיניות בנושא. ואכן שמענו השבוע את ראש הממשלה, שביקש מהמחוקקים לתת את דעתם לחקיקות שונות, כדי שנעזור אולי בבלימת תאונות הדרכים.
       
       צריך לזכור שהסיבות העיקריות לתאונות הדרכים, אם הן בתוך העיר, הן אי-מתן זכות קדימה, אי-ציות לרמזור, אי-ציות לתמרור "עצור" או אי-מתן זכות קדימה להולכי רגל במעבר חצייה. שליש מההרוגים בתאונות הדרכים הם הולכי רגל, ואחוזים גבוהים מהם הם עולים חדשים. זאת טרגדיה, מה שקורה.

	המעורבות של נהגי המשאיות בתאונות הדרכים הולכת וגדלה משנה לשנה. חבר הכנסת חמי דורון דיבר על ארצות-הברית, ששם לא מאפשרים למשאיות לנסוע בכבישים, אבל יש אלטרנטיבה, ו-24 שעות נהגי המשאיות כן יכולים לנסוע בכביש הצדדי, והכביש הצדדי הוא למעשה, מי שמכיר, עם שלושה מסלולים.

חמי דורון (שינוי):
       
       דיברתי על הכבישים המהירים, על האוטוסטרדות; אסור למכוניות כבדות לעקוף. אסור להן לעקוף והן חייבות לנסוע בנתיב ימני בלבד.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       זה נכון, אבל בכבישים עורקיים, לא אוטוסטרדות, יש אלטרנטיבה למשאיות. הן גם לא נוסעות על הכבישים הרגילים של כלי הרכב. הלוואי שהיינו מגיעים למצב הזה שכבישי ישראל היו 50% מכבישי ארצות-הברית, שלא היו כבישים דו-צדדיים, אלא הכול היה חד-צדדי, זה מה שמונע את תאונות הדרכים ואת ההתנגשויות בין כלי הרכב.
       
       אני רק רוצה להזכיר במשפט אחד את התאונה הקשה שהיתה בטבריה, כאשר אוטובוס הידרדר ונהרגו שם, ביום שבת, 16 נערים ונערות. לזה בדיוק מתייחסת הצעת החוק, לוויכוח שהיה בין בעל החברה לבין הנהג. הנהג אמר שהוא לא ידע שהרכב לא תקין, לאחר בדיקה שנמצא בה שהרכב לא תקין, והחברה האשימה את הנהג שהוא היה צריך לדווח. השאלה שנשאלת היא מי נושא באחריות. לא יכול להיות שהנהג יהיה פטור מאחריות, וכל האחריות תהיה אך ורק על החברה שמפעילה את הנהג.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת זאב. חבר הכנסת ישראל אייכלר – לא נוכח. חבר הכנסת אורי אריאל מתקזז עם חבר הכנסת זאב. אחרון - חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. בבקשה.

       
מסמכים הונחו על שולחן הכנסת

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       הכרזה לסגנית מזכיר הכנסת. בבקשה.
       
סגנית מזכיר הכנסת רות קפלן:
       
       תודה רבה. 
       
       ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה על שולחן  הכנסת הצעת חוק הפיקוח על עסקי ביטוח (תיקון מס' 12), התשס"ד-2004, שהועברה מוועדת הכספים לקריאה שנייה ולקריאה שלישית. תודה רבה.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לסגנית מזכיר הכנסת.

       
הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 60) 
(אחריות פלילית של בעל רכב), התשס"ד-2004  
(קריאה ראשונה)
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בבקשה, חבר הכנסת דהאמשה.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אינני יכול לתמוך בחוק הזה, גם נשגב מבינתי להבין למה צריך להעביר את האחריות או להעביר משנה אחריות או את כובד האחריות אל בעלי הרכבים. הרי מי שמבצע את העבירה הוא הנהג, ומי ששולט ברכב הוא הנהג, ומי שיכול לגרום לפקק או לא לגרום לפקק הוא הנהג, והנהג אחראי למעשיו. 
       
       לבי לבי לנהגים שאין להם הרבה מה לאכול, והם עובדים בתנאים קשים, אבל אם נעביר את האחריות  אל בעלי הרכב, זה יקל את מצוקתם? הם יעשו עוד יותר עבירות. הם ידעו שהם מכוסים, והם לא נושאים באחריות, והם ישתוללו על הכבישים כפי שהם רוצים. 
       
       אני רוצה להעיר נקודה נוספת בכיוון הזה. במקום להעביר את האחריות לנהג, צריך לחשוב איך לצמצם את התאונות ולמנוע את העבירות, לאפשר לנהגים לנסוע בלי עבירות, וזה כמובן תלוי בתשתיות מתאימות, בכבישים מתאימים, ברכבים, בתנאי דרך שמאפשרים לנהגים גם לנסוע וגם לא לבצע עבירות.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       החוק מטיל אחריות על בעל הרכב.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אמרתי בהתחלה שאני נגד. למה להטיל אחריות על בעל הרכב? למה זאת אשמתו? הנהג נוהג ברכב, והוא עושה או לא עושה את העבירה, אז למה בעל הרכב יישא באחריות?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       שיבדוק את הרכב.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, יש מקרים שנהג שכיר במדינת ישראל בתקופה הזאת, שהיא תקופה לא קלה, הוא עושה את העבודה, אבל יש הרבה מאוד נושאים שבעל הרכב אשם בהם: טיב הרכב, הטיפולים ברכב, החלפת צמיגים; יש כל מיני דברים שלא תלויים בנהג אלא תלויים בבעל הרכב.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       זה כבר מישור אחר. אם הנהג מצביע על ליקויים או על צורך בתיקונים כלשהם ברכב, ובעל החברה מתרשל או לא רוצה לתקן, זו כבר שאלה אחרת. לפחות צריך להבדיל בין עבירות שמתבצעות על הכביש באחריותו ובאשמתו של הנהג ובין עבירות שמקורן בבעל הרכב, בהתרשלות או בתיקונים שצריך לעשות ברכב, והוא לא עושה את זה. בעניין הזה אין לי בעיה עם החוק.
       
       ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסכם את עיקר דברי בשפה הערבית.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בבקשה. חצי דקה.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית:
       
       בשם האל הרחמן והרחום, אחי המאזינים בכל מקום. הצעת החוק שאנו דנים בה כעת באה להטיל אחריות על בעלי רכב, ובפרט על בעלי אוטובוסים ובעלי משאיות. התנגדתי להצעת החוק מלכתחילה. אמרתי שלפי כל חוקי התעבורה, האחריות מוטלת על הנהג, ואם הוא מבצע עבירות, הוא הנושא באחריות להן. אבל יש פן אחד שבו ניתן לייחס את האחריות לבעל הרכב – אם הוא התרשל בתיקונים או בטיפולים ההכרחיים לתקינות הרכב. 
       
       ברצוני להגיד משפט נוסף: מצב הכבישים ועבודות התחזוקה בהם באחריות הממשלה, כמובן, ואין דבר בהצעת חוק זו הפוטר אותה מהאחריות לכך. תודה, אדוני יושב-ראש הישיבה. תודה.)
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת דהאמשה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה. אנחנו מצביעים בקריאה ראשונה על הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 60) (אחריות פלילית של בעל רכב), התשס"ד-2004. ההצבעה החלה.
       
הצבעה מס' 13
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14
נגד – אין
נמנעים - 1
ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 60) (אחריות פלילית של בעל רכב), התשס"ד-2004, לוועדת הכלכלה נתקבלה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, 14 חברי כנסת הצביעו בעד, נגד - אפס, אחד נמנע. על כן, הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 60) (אחריות פלילית של בעל רכב), התשס"ד-2004, עברה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת הכלכלה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית. 
       
       תודה לחברי הכנסת דוד טל, עמיר פרץ ואילנה כהן.

       
הצעת חוק המתווכים במקרקעין (תיקון מס' 4) 
(הגבלת תקופת בלעדיות), התשס"ד-2004
       [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/39).]
 (קריאה ראשונה)

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא האחרון בסדר-היום: הצעת חוק המתווכים במקרקעין (תיקון מס' 4) (הגבלת תקופת בלעדיות), התשס"ד-2004, של חבר הכנסת אילן שלגי וקבוצת חברי הכנסת - קריאה ראשונה. יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אילן שלגי, בבקשה.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, מדובר בהצעה שבאה לשפר את חוק המתווכים כך שיחזק את ההגנה על הצרכן וגם ייתן הקלה מסוימת למתווך המקרקעין.
       
       היום אין הגבלה בחוק לתקופת הבלעדיות שעליה יכול מתווך להחתים את הלקוח, ולא תמיד הלקוח בקיא בענייני התקשרויות וחוזים. אנחנו מדברים בהצעה הזאת על מתווך שאיננו עוסק. כלומר, לא מדובר בקבלן שמוכר דירות בבניין או על מישהו שמוכר בית-מלון או מפעל, מדובר על מי שאיננו עוסק, ומוכר דירה או חנות, מתקשר עם מתווך שמבקש ממנו בלעדיות. התקופה תוגבל לחצי שנה. אם הלקוח מרוצה, והנכס לא נמכר בתוך חצי שנה, ניתן להאריך את התקופה, ואז המתווך יתאמץ ויוכיח לצרכן שהוא אומנם פועל עבורו, והצרכן יסכים להאריך את התקופה. 
       
       החתימה על המסמך שבו מוענקת הבלעדיות תהיה במסמך נפרד, כך שברור שהלקוח הבין על מה הוא חותם, שזה לא חלק מחוזה שיש בו הרבה סעיפים ולפעמים אותיות קטנות.
       
       עם זאת, החוק גם יאפשר חריגים. הוא נותן לשר סמכות, באישור ועדת הכלכלה, להתקין כללים שעל-פיהם ייקבעו חריגים. למשל, מי שמוכר את ביתו ששווה הרבה מאוד כסף,  מיליון דולר או 2 מיליוני דולר, ויש בתים כאלה במדינת ישראל, יש להניח שהשר יקבע בתקנות שאין צורך להגן על הצרכן הזה.
       
       חלקה השני של ההצעה מתייחס לנושא "הגורם היעיל". יש הרבה פסיקות סותרות של בתי-משפט, בעיקר בתי-משפט בערכאות נמוכות, בשאלה האם המתווך היה הגורם היעיל והוא זכאי לדמי התיווך. ההצעה הזאת תקבע חזקה, שאם המתווך נקט פעולות מסוימות, שתוגדרנה גם הן על-ידי השר בתקנות, חזקה שאומנם הוא היה הגורם היעיל. 
       
       עם זאת אומר החוק גם כן, שאם המתווך בתוך שליש מתקופת הבלעדיות, כלומר חודשיים במקרה שהבלעדיות היא לחצי שנה, לא נקט אף אחת מן הפעולות שתפורטנה בתקנות, הרי הבלעדיות תפקע. 
       
       מטרת החוק היא, כאמור, להגן על הצרכן, אבל גם להיות הוגנת ולהקל על המתווך. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת אילן שלגי. רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים. ראשון הדוברים, חבר הכנסת אהוד יתום – לא נוכח. חבר הכנסת איוב קרא - לא נוכח. חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, אף שהנטייה שלי היא שבדברים כאלה תהיה כמה שפחות התערבות חקיקתית, במיוחד בדברים כמו יחסי מתווך ומוכר נכס, אני חושב שאני אתמוך בהצעה הזאת, מכיוון שהחלק החשוב פה הוא החלק שמגן על הצרכן. 
       
       את כל הסיפור הזה של תקופת בלעדיות אני לא כל כך אוהב. אני לא אוהב את ההתערבות החוקית יותר מדי בנושאים כאלה. אין כאן יחסי עובד-מעביד וכו', ולכן אני לא כל כך בעד התערבות, אבל בכל זאת, משום שיש בהצעה הגנה על הצרכן, אני חושב שצריך לתמוך בה. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת עזמי בשארה. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה - לא נוכח. חבר הכנסת מאיר פרוש - לא נוכח. חבר הכנסת אברהם רביץ - לא נוכח. חברת הכנסת גילה גמליאל - לא נוכחת. חבר הכנסת אלי אפללו - לא נוכח. חבר הכנסת יעקב מרגי - לא נוכח. חבר הכנסת אופיר פינס-פז - לא נוכח. חבר הכנסת נסים זאב נוכח, בבקשה. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אני לא מבין, חדשים לבקרים מביאים פה חוקים. זה נושא שצריך להיות בחוזה סטנדרטי בין קבלנים, מתווכים, קונים וצרכנים. ספר החוקים מלא בחוקים שכבר אי-אפשר לקרוא אותם, אנחנו כבר לא יודעים על איזה חוק מדברים. כל שנה מתקנים את החוק, חוקים בל ידעום.
       
       אני תומך בכוונה של המחוקקים הנכבדים, שהם במקרה משינוי. לפעמים אנחנו מש"ס גם יכולים לתמוך בשינוי, כשמדובר במשהו שנראה שיש להם לגביו לא רק כוונה טובה, אלא גם מעשה טוב. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אפשר להגיד שזה שינוי...
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       כי הכוונה באה עם המעשה. לפעמים המעשה הוא רע והכוונה היא טובה, וגם ההיפך. כוונת החוק היא להסדיר את נושא תקופת הבלעדיות, ואני חושב שמה שנעשה עד היום לא הוגן, לא "פייר" כלפי הצרכנים. אני מכיר הרבה מקרים שהמתווך החליט על דעת עצמו שאתו עשו את החוזה, אף שלא נאמר במפורש שהוא מבקש בלעדיות, והוא פירש לעצמו שזאת בלעדיות, או שהוא החתים אותם על הסכם תיווך, ואנשים לא קוראים בין השיטין, בין השורות, שבעצם הם כבולים אליו. ברגע שהמתווך יודע שהם בידיים שלו, אז איך אומרים? יש לו סדר עדיפויות וסדר-יום משלו. 
       
       אבל מה לגבי אדריכלים? מה לגבי עורכי-דין? כשאני בא אל אדריכל והוא מכין לי תוכנית, ואחרי חודשים מספר אני רואה שהוא דורך במקום, הוא גם כן מתעלל באותם צרכנים. 

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אתה אומר שצריך עוד יותר חוקים. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אני אומר שצריך לקבוע חקיקה כללית, ולא חוק האדריכלים וחוק המקרקעין. כך גם לגבי עורכי-דין. אם עורך-הדין לא משרת אותי ואני לא נותן בו אמון, כי אני רואה שהוא לא ממלא את תפקידו כיאות, אני לא יכול להשתחרר ממנו, אני כבול. גם אם אני רוצה לקחת עורך-דין נוסף, אני צריך את רשותו, לוודא שהוא לא ייפגע, ואם הוא ייפגע, אבוי לקליינט. אלה דברים מאוד רגישים. 
       
       דווקא אתה, חבר הכנסת שלגי, נגעת בדבר שהוא פחות רגיש. יש דברים הרבה יותר רגישים. אני בטוח שבמסגרת הוועדות אתם תוכלו להרחיב את החוק, את הנושאים, ואולי להתייחס גם לנושאים דומים שהם לא פחות חשובים. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת נסים זאב. חבר הכנסת אורי אריאל? מוותר. אחרון הדוברים - חבר הכנסת משה גפני. בבקשה, לרשותך שלוש דקות. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הכנסת וחברי הכנסת צריכים מאוד להיזהר במשטר דמוקרטי. מה שלא צריך להיות בחקיקה, מה שצריך שיהיה בהסדר בין אזרחים, לא צריך לחוקק לו חוק. 
       
רשף חן (שינוי):
       
       ידעתי שאתה בעצם ליברל. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא, אני מדבר באופן כללי. אני סבור, ואני אומר את זה גם מניסיון, שיש דברים שצריך להיזהר שלא לקבוע בחקיקה. החוק הנוכחי, שמציעים חבר הכנסת שלגי ואחרים משינוי, הוא חוק נכון, הוא חוק שצריך לחוקק אותו, ואני אתמוך בו. 
       
       בעצם לא הייתי צריך לעלות ולדבר אלא להצביע בעד, אבל אני ניצלתי את ההזדמנות לעלות ולדבר מכיוון שאני רואה שיש פה חברים משינוי. אני רוצה להגיד לכם, זאת למשל הצעת חוק שאני כמובן תומך בה. אני לחלוטין מזדהה אתה, אני חושב שהיא נכונה. צריך לדעת שאנחנו נמצאים בבניין, ובבניין הזה אנחנו לא נמצאים בכיכרות, לא באמירות סרק. צריך מאוד להיזהר האחד בכבוד השני. כאשר מישהו מציע הצעה עניינית, לא צריך להסתכל על זהותו, לא צריך להסתכל מאיזו מפלגה הוא. אם החוק נכון, צריך להצביע בעדו. הוא לא צריך להיות מראש חשוד. 
       
       יש דבר נוסף, ואתם צריכים להפנים את העניין הזה. אנחנו נמצאים בכנסת כדי להיטיב עם העם, כמה שאנחנו יכולים במסגרת האפשרויות הקיימות. אין כמעט מפלגה, להוציא המפלגה שלכם, שמחפשת סקטור מסוים בציבור לעשות לו רע. אני נמצא די הרבה שנים בכנסת. אני אף פעם לא חיפשתי לעשות רע לאיזה סקטור - ימין, שמאל, ערבים, יהודים, דתיים, חילונים. לא עשיתי את זה.  
       
רוני בריזון (שינוי):
       
       כשאתה נותן לבן שלך סטירה, חלילה, אתה עושה לו טוב או רע?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       חבר הכנסת בריזון, אתה עם הסטירות שלך, תקשיב רגע לדברים רציניים. לפי דעתי, רוב הסיעות בכנסת דנות באופן ענייני בחוקים, ברוב שלבי החקיקה, להוציא כאשר יש מחלוקות אידיאולוגיות וכאשר מדובר על ציבור - כל אחד בוודאי רוצה להעדיף את הציבור שהוא מייצג. אבל בסך הכול, בראייה הכללית, לא באנו לכאן כדי לעשות רע לסקטור מסוים או לציבור מסוים. 
       
       חברי שינוי, אני מציע לכם להפנים את העניין הזה. חלקכם כבר נמצא פה למעלה משנה, וחלקכם גם היה בקדנציה הקודמת. המאבקים שלכם צריכים להיות מאבקים לטובת הציבור כולו. כמובן, אתם צריכים להעדיף את מי שאתם חושבים שאתם מייצגים אותו, אני לא יודע בדיוק מי זה, אתם צריכים לדאוג לציבור הזה, אבל לא לעשות רע לשני - - - 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       תסכים אתי שכשהיה צריך, עזרתי לך. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       מאה אחוז, לכן אני אומר שצריך להפנים את זה ולהרחיב את זה. אתם לא שמים לב לדבר אחד, ואני אומר לכם שאני מכיר את זה; אתם לא רואים שאנחנו נמצאים בבניין עגול, ובבניין עגול – לא פיזית - - - 
       
רוני בריזון (שינוי):
       
       - - -
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       מי שהיום נמצא למעלה מהר מאוד הוא למטה, ומי שנמצא למטה מהר מאוד הוא למעלה. אל תאלצו את מי שאתם עושים לו רע, שכאשר הוא יהיה בשלטון הוא ינסה לעשות לכם רע. בואו נחיה על מסלול של לעשות טוב לעם ולא לעשות רע. 
       
       חבר הכנסת שלגי, אני אתמוך בחוק שלך.
       
רוני בריזון (שינוי):
       
       - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת משה גפני.
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק המתווכים במקרקעין (תיקון מס' 4) (הגבלת תקופת בלעדיות), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אילן שלגי. ההצבעה החלה.
       
הצבעה מס'  14
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה - 12
נגד - אין
נמנעים - אין
ההצעה להעביר את הצעת חוק המתווכים במקרקעין (תיקון מס' 4) (הגבלת תקופת בלעדיות), 
התשס"ד-2004, לוועדת הכלכלה נתקבלה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       לאיזו ועדה זה עובר?
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       לוועדת הכלכלה.
       
       בעד - 12, נגד - אפס, נמנעים - אפס. על כן, הצעת חוק המתווכים במקרקעין (תיקון  מס' 4) (הגבלת תקופת בלעדיות), התשס"ד-2004, עברה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת הכלכלה של הכנסת להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.
       
       רבותי חברי הכנסת, תם סדר-היום. הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ב' בניסן התשס"ד, 24 במרס 2004, בשעה 11:00. ישיבת הכנסת נעולה.
       
       הישיבה ננעלה בשעה 21:02.
       
       
     
עמוד 158 מתוך 158

