﻿    תוכן העניינים
הצעה לסדר	4
רוחמה אברהם (הליכוד):	4
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	5
מזכיר הכנסת אריה האן:	5
הצעות סיעות העבודה-מימד, ש"ס--יהדות התורה, יחד, בל"ד,  עם אחד ורע"ם להביע אי-אמון בממשלה בשל:	6
א. המשבר המתמשך ברשויות המקומיות ובמועצות הדתיות;	6
ב. המשבר המתמשך ברשויות המקומיות ובמועצות הדתיות  והפגיעה בשירותים המוניציפליים והדתיים;	6
ג. האמינות של ראש הממשלה וממשלתו בתחומי המדיניות השונים;	6
ד. מצוקת הרשויות המקומיות;	6
ה. הפגיעה המתמשכת בעובדי הרשויות והמועצות הדתיות והתרחבות העוני בישראל;	6
ו. מדיניותה המובילה לשינוי הסטטוס-קוו ברחבת המסגדים בהר-הבית	6
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	7
שלמה בניזרי (ש"ס):	14
יוסי שריד (יחד):	19
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	25
עמיר פרץ (עם אחד):	29
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	34
שר התיירות גדעון עזרא:	41
שר הפנים אברהם פורז:	46
שר הפנים אברהם פורז:	49
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	52
סגנית מזכיר הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ:	52
הצעות סיעת העבודה-מימד, ש"ס--יהדות התורה, יחד, בל"ד,  עם אחד ורע"ם להביע אי-אמון בממשלה בשל:	53
א. המשבר המתמשך ברשויות המקומיות ובמועצות הדתיות;  ב. המשבר המתמשך ברשויות המקומיות ובמועצות הדתיות והפגיעה בשירותים  המוניציפליים והדתיים;  ג. האמינות של ראש הממשלה וממשלתו  בתחומי המדיניות השונים;  ד. מצוקת הרשויות המקומיות;  ה. הפגיעה המתמשכת בעובדי הרשויות והמועצות הדתיות והתרחבות העוני בישראל; ו. מדיניותה המובילה לשינוי הסטטוס-קוו ברחבת המסגדים בהר-הבית	53
דני יתום (העבודה-מימד):	53
יחיאל חזן (הליכוד):	55
רשף חן (שינוי):	58
יעקב מרגי (ש"ס):	60
אבשלום וילן (יחד):	62
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):	64
אלי אפללו (הליכוד):	66
ישראל אייכלר (יהדות התורה):	68
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):	71
עזמי בשארה (בל"ד):	74
טלב אלסאנע (רע"ם):	76
רוני בר-און (הליכוד):	79
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	85
הודעת הממשלה על מינוי אליעזר זנדברג לשר התשתיות הלאומיות	88
ועל מינוי חבר הכנסת אילן שלגי לשר המדע והטכנולוגיה במקומו	88
חיים רמון (העבודה-מימד):	88
אהוד רצאבי (שינוי):	91
שר המשפטים יוסף לפיד:	92
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	93
יצחק כהן (ש"ס):	95
בנימין אלון (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	97
זהבה גלאון (יחד):	98
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):	100
אברהם רביץ (יהדות התורה):	101
עמיר פרץ (עם אחד):	102
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	104
סגנית מזכיר הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ:	104
הודעת הממשלה על מינוי אליעזר זנדברג לשר התשתיות הלאומיות	104
ועל מינוי חבר הכנסת אילן שלגי לשר המדע והטכנולוגיה במקומו	104
עזמי בשארה (בל"ד):	105
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	106
גדעון סער (הליכוד):	108
שר הפנים אברהם פורז:	113
ראש הממשלה אריאל שרון:	119
שמעון פרס (העבודה-מימד):	119
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):	120
הצהרת אמונים של חבר הממשלה אילן שלגי	123
אילן שלגי:	123
יום נציבות הדורות הבאים בכנסת	123
שר הרווחה זבולון אורלב:	124
רוני בר-און (הליכוד):	126
לאה נס (הליכוד):	128
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	130
מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):	130
מל פולישוק-בלוך (שינוי):	131
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	132
סגנית מזכיר הכנסת רות קפלן:	132
יום נציבות הדורות הבאים בכנסת	133
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):	133
יגאל יאסינוב (שינוי):	134
איתן כבל (העבודה-מימד):	135
אברהם רביץ (יהדות התורה):	136
מגלי והבה (הליכוד):	136
חמי דורון (שינוי):	137
נסים זאב (ש"ס):	138
שר התשתיות הלאומיות אליעזר זנדברג:	139
מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):	140
שאילתות ותשובות	141
1332. מוסדות חינוך השוכנים בסמיכות לקווי מתח גבוה	141
1555. חשיפה לקרינה בלתי מייננת	142
1563. מניעת זיהום הכינרת	143
1629. מכת היתושים בנגב	145
1643. חניית משאיות עם חומרים מסוכנים בבני-ברק	146
1658. הטמנת בוצה רעילה מנחל הקישון בבית-ספר	147
1703. הימצאות אזבסט מסוכן בבתי-ספר בבת-ים	148
1725. המשך הזרמת השפכים לנחל הקישון	149
1746. מאגרי מי שופכין בכניסה לכפר אכסאל	150
1781. הקמת משרפה באעבלין	151
    
       

       דברי הכנסת
       לו / מושב שני / ישיבות קנ"ו—קנ"ח /
       א'—ג' באב התשס"ד /19-21 ביולי 2004 / 36
       חוברת ל"ו
       ישיבה קנ"ו
       
       
       
       
       
       
       
       
הישיבה המאה-וחמישים-ושש של הכנסת השש-עשרה
יום שני, א' באב התשס"ד (19 ביולי 2004)
ירושלים, הכנסת, שעה 16:02


הצעה לסדר
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, היום יום שני, א' באב התשס"ד, ראש חודש, 19 ביולי 2004 למניינם. אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת. 
       
       הודעה לפי סעיף 53, של חברת הכנסת רוחמה אברהם, בבקשה. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       תודה רבה, אדוני היושב-ראש. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם היום, כבכל יום שני, כנסת ישראל לא שוכחת ולא תשכח את רב-סמל צבי פלדמן, את רב-סמל זכריה באומל, את רב-סמל יהודה כץ, את רב-סרן רון ארד, את רב-טוראי גיא חבר ואת יונתן פולארד. 
       
       אדוני היושב-ראש, עוברות השנים, חולפים שבועות, ובני המשפחות חיים שעה-שעה את העובדה הבלתי-נסבלת שגורל יקיריהן אפוף ערפל כבד. הן נקרעות בין רסיסי תקווה לתהומות הייאוש. 
       
       הנביא ירמיהו מתאר את רחל אמנו הבוכה על בניה: "קול ברמה נשמע, נהי בכי תמרורים, רחל מבכה על בניה, מאנה להנחם על בניה כי איננו".
       
       ומכאן, בשם כל עם ישראל, אני נושאת תפילה: יהי רצון שגם הסיפא של תיאורו של ירמיהו תתקיים בנו במהרה: "כה אמר ה', מנעי קולך מבכי ועניך מדמעה, כי יש שכר לפעלתך נאום ה', ושבו מארץ אויב; ויש תקוה לאחריתך נאום ה' ושבו בנים לגבולם". תודה רבה, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחברת הכנסת רוחמה אברהם. נזכור שעזאם עזאם עדיין יושב בכלאו בקהיר. 
       

מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה. 
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – 
       
       לדיון מוקדם: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון - איסור התבטאות חיילים וקצינים בנושאים מדיניים), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת איוב קרא; הצעת חוק הרשויות המקומיות (ביטול איחוד המועצות המקומיות בקה-אל-ע'רביה וג'ת), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון - סימון בר-קיימא של טובין), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון - דברי פרסומת בבתי צרכנים), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; הצעת חוק מינהל מקרקעי ישראל (תיקון - חובת הודעה מוקדמת), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אבשלום וילן; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון - העברת עניין לבדיקת היועץ המשפטי לממשלה), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת אתי לבני ורשף חן; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון - מסירת מידע על משכנתאות), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת קולט אביטל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הדרכים (שילוט) (תיקון - שלט דיגיטלי), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת רומן ברונפמן, אהוד יתום וענבל גבריאלי; הצעת חוק לתיקון חוק ההגבלים העסקיים (תיקון - הוראות שונות), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת שלום שמחון  וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק למניעת מפגעים (תיקון - מפגע נופי), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת רשף חן  וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מועד קובע לפיצוי מפוני יישובי יהודה, שומרון וחבל-עזה, התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק פרסום מקבלי היתרים להזרמה לים, התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת לאה נס ויורי שטרן  וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק כביש אגרה (כביש ארצי לישראל) (שלטי הכוונה), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת חמי דורון  וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון - העברת שר או סגן שר מכהונתו), מאת חבר הכנסת איוב קרא; הצעת חוק הקולנוע (תיקון - תקציב הקולנוע), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת ענבל גבריאלי; הצעת חוק שימור אנרגיה במוסדות ציבור, התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת רומן ברונפמן, עמרי שרון, איתן כבל ומיכאל מלכיאור; הצעת חוק המועצות המקומיות (תיקון - מנהל תחום קליטה), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת קולט אביטל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון - סמכויות הוועדה לבדיקת מינויים), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת רוני בר-און; הצעת חוק נכסי המדינה (תיקון - תוקף הרשאה לחציבה באבן), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אלי אפללו וקבוצת חברי הכנסת.
       
       הצעת ועדת הכנסת לתיקון תקנון הכנסת על-פי סעיף 151 לתקנון הכנסת. 
       
       דוח מסמינר נציגי פרלמנטים של נאט"ו, מטעם חבר הכנסת דני יתום. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה למזכיר הכנסת. 

       
הצעות סיעות העבודה-מימד, ש"ס--יהדות התורה, יחד, בל"ד, 
עם אחד ורע"ם להביע אי-אמון בממשלה בשל: 
א. המשבר המתמשך ברשויות המקומיות ובמועצות הדתיות;
ב. המשבר המתמשך ברשויות המקומיות ובמועצות הדתיות 
והפגיעה בשירותים המוניציפליים והדתיים;
ג. האמינות של ראש הממשלה וממשלתו בתחומי המדיניות השונים;
ד. מצוקת הרשויות המקומיות;
ה. הפגיעה המתמשכת בעובדי הרשויות והמועצות הדתיות והתרחבות העוני בישראל;
ו. מדיניותה המובילה לשינוי הסטטוס-קוו ברחבת המסגדים בהר-הבית
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסדר-היום, ובראשו כמובן, כמדי יום שני, הצעות אי-אמון בממשלה. ההצעה הראשונה היא הצעת סיעות העבודה-מימד בנושא: המשבר המתמשך ברשויות המקומיות ובמועצות הדתיות. ינמק בשם סיעות העבודה-מימד את הצעת האי-אמון חבר הכנסת אופיר פינס. בבקשה, אדוני. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי  חברי הכנסת, לפני שאגע בנושא הצעת האי-אמון שלנו, הרשויות המקומיות, אני רוצה להקדים שני משפטים. 
       
       האחד, יש בוודאי מי שישאל מדוע אנחנו גם מקיימים משא-ומתן עם הליכוד וגם מגישים הצעות אי-אמון. אני רוצה לומר על כך בצורה הכי ברורה, שאנחנו למודי ניסיון, והניסיון לא תמיד היה מוצלח. היו פעמים שעשו בנו שימוש לצרכים אחרים, ואנחנו חייבים להיות מאוד-מאוד זהירים. ברור לי מדוע הליכוד רוצה שהאופוזיציה תפסיק לתפקד, זה נכון, כל ממשלה רוצה בזאת. אבל אנחנו לא צריכים להתנדב, אין לנו אמון בממשלה הזאת, גם לא נצטרף לממשלה הזאת. אם יקרה משהו, ואני עדיין מסופק מאוד אם יקרה ומתי, זה יהיה על בסיס קווי-יסוד חדשים וממשלה חדשה, ולא על בסיס הדברים שמתרחשים יום-יום, שעה-שעה לנגד עינינו. 
       
        אדוני היושב-ראש, אם הממשלה תבקש היום להביא לסדר-היום הצבעה על תוספת שר לממשלה ומינוי שר למשרד התשתיות, מפלגת העבודה תצביע נגד. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       כי אתם מנצלים דבר לא סימפתי. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       שרים לא משתמשים בקריאות ביניים. אני אסביר למה, למה אתה צריך לצעוק?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד השר יוכל להשיב לו כהנה וכהנה. למען הצופה הסביר אני רוצה להבין דבר. הרי לא מקיימים משא-ומתן אם אין מפגש רצונות. זה דבר שאני לא יכול להבין. אם אין מפגש רצונות, לא יושבים. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       יש פנייה של ראש הממשלה למפלגת העבודה לקיים משא-ומתן. מפלגת העבודה החליטה, על בסיס תוכנית היציאה מעזה – אדוני היושב-ראש, אני יודע שזה לצנינים בעיניך – שזה בסיס לפתיחת משא-ומתן. זה לא אומר שבאותו רגע צריך להתפשט מכל הכלים הפרלמנטריים העומדים לרשותנו, כי אנחנו ממש לא משוכנעים שהמשא-ומתן יעלה יפה ודרישותינו ייענו בחיוב. לא ברור לנו בכלל לאן העניין הזה יתקדם. דבר אחד אנחנו יודעים, שברגע שנוריד את הצעות האי-אמון, נגמרה האופוזיציה בבית הזה, או מה שעוד נשאר ממנה, וזאת תהיה שגיאה מאוד-מאוד מרכזית ביום הזה. 
       
       זאת הדעה הרווחת בסיעת העבודה. נדמה לי שלמעט הסתייגות אחת, לא נשמעה דעה אחרת. אני חושב שזאת דעה נכונה, ואם יש בליכוד מי שמלין על העניין הזה, אני אומר כך: לצערי אנחנו מורגלים בניהול משאים-ומתנים תחת אש חיה, אז כל מי שמלין על קיום משא-ומתן תחת אש פרלמנטרית, נו, באמת, זה לא סוף העולם ואפשר לחיות עם זה. 
       
       לעניין ההצבעה על השרים, אדוני היושב-ראש, אנחנו נצביע נגד. אני רוצה לומר למה. ראשית, פרשת פריצקי, כפי שאנחנו הבנו אותה בתחילה, ואולי זה יהיה מובנה גם בסופו של דבר, היא ניסיון, הייתי אומר, פרשת עוקץ על השר פורז. אנחנו הצטערנו כולנו לשמוע את הדברים, ונדמה לי שהזדהינו עם השר פורז. כרגע יש התפתחות בפרשה. יכול להיות שיש כאן גם פרשת עוקץ לשר פורז, וגם פרשת עוקץ לשר לשעבר פריצקי. אנחנו עוד לא יודעים. 
       
       על דבר אחד, לפי דעתי, אדוני השר, תסכים אתי, אין סיבה להזדרז למנות שר תשתיות, קודם כול, חס וחלילה. אגיד לך מדוע - משום שאני סבור שכל זמן שיש חקירת משטרה סביב הנושא הגדול והסבוך הזה, ואני עוד לא יודע איך הוא יסתיים, אני מציע לממשלה לא להזדרז למנות שר תשתיות, קל וחומר לסיעת שינוי - לדרוש את זה. חכו רגע. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       - - -
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       חכו רגע, חכו רגע. קרה משהו בשינוי. תמתינו רגע. ערפתם מהר מאוד ראש. או.קיי., עכשיו אנחנו רוצים לראות מה תעלה חקירת המשטרה. ואני רוצה שמשרד התשתיות ייבדק, וכל העניין ייבדק. ואם זה ייקח עוד שבוע, שבועיים, שלושה - - -
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       - - -
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני לא מדבר כרגע עליו בכלל. אתה יודע היטב על מה אני מדבר. ולכן, אני מציע בעניין הזה להתאפק. 
       
       שנית, ודאי שאם אנחנו מצביעים אי-אמון בממשלה, אנחנו גם מצביעים נגד בקשות הממשלה מהסוג הזה של הגדלת הממשלה או תוספות שרים. אנחנו במשחק הזה לא צריכים לשחק, ואסור לנו לשחק, וזה לפי דעתי דבר ברור. ואגב, שינוי נהגה בדיוק כך בזמן היותה באופוזיציה, גם במינוי שרי מפלגת העבודה, אגב; גם במינוי שרי מפלגת העבודה. 
       
       עכשיו לנושא עצמו. אדוני שר הפנים, אני זוכר אותך כאן, מעל הבמה הזאת, מנסה להסביר לנו באותות ובמופתים, במשך חודשים ארוכים, שהדברים על מסלול של עשייה והם לקראת פתרון והם מתקדמים. אז הואל נא, במטותא ממך, לנסוע לחורפיש ולהסביר להם למה שנה שלמה אנשים שם לא מסוגלים להסתכל לילדים שלהם בעיניים. זה הכול. לא פה לספר לנו סיפורים. סע לשם. לשם ולחצור-הגלילית ולכל רחבי הארץ. אתה ממתין לתוכניות ההבראה. כל הכבוד. באמת יפה מצדך. יש רשויות מקומיות שלא מסוגלות בכלל לייצר תוכנית הבראה, מסיבות אובייקטיביות וסובייקטיביות. השאלה היא אם משרד הפנים צריך להיות משרד פעיל או משרד סביל שממתין לראות כיצד יתפתחו הדברים. 
       
       אגב, ברור לך שאני לא מתכוון רק למשרד הפנים; גם למשרד האוצר, בוודאי למשרד האוצר, אולי קודם כול למשרד האוצר, בראשותו של השר נתניהו. 
       
       המדיניות שלכם היא מדיניות הרת-אסון. אתם לא מתמודדים עם הבעיה. יש לכם תשובות כאלה וכאלה, אבל אתם לא פותרים את הבעיות ואתם לא מתמודדים אתן כמו שצריך. 
       
       אני פניתי בשבוע שעבר לראש הממשלה בשם מפלגת העבודה והצעתי לו להקים ועדת חקירה ממלכתית לנושא קריסת השלטון המקומי במדינת ישראל, משום שהגעתי למסקנה לא שצריך לחקור בדיוק מה קרה, אף שזה מאוד חשוב, אלא בעיקר חשוב לנסות ולייצר פתרונות, כלים, כדי לתת תשובות על קריסת השלטון המקומי במדינת ישראל. אתם לא מסוגלים. חבל על הזמן. אין סיכוי בעולם שמהממשלה הזאת אפשר יהיה לקבל יותר מכמה כדורי "אקמול" למחלה הנוראה שפוקדת את השלטון המקומי וגורמת לקריסת עשרות רשויות מקומיות במדינת ישראל. 
       
       אגב, זה לא רק עניין של הלנת שכר. זה לא רק עניין של פיטורי עובדים. יש כאן קודם כול עניין אלמנטרי, שהיום מיליוני תושבים במדינת ישראל לא מקבלים שירותים מוניציפליים. פשוט לא מקבלים את הדברים הכי אלמנטריים שמקבלים בתל-אביב, ברמת-גן ובגבעתיים - לא מקבלים בירושלים, בחצור-הגלילית ובחורפיש ובדימונה ובאלף ואחד מקומות אחרים במדינת ישראל. וכלום לא קורה, מחינוך, דרך אלף ואחת בעיות אחרות. אתם יודעים שבלוד, למשל, אין אספקת מים סדירה בכלל בבתים. כי אף אחד לא טורח לשלם ל"מקורות". ואלף ואחת צרות. יש היום ערים שהתושבים שלהן נוטשים אותן, עוזבים אותן, בדיוק על רקע הקריסה של השלטון המקומי. 
       
       הממשלה תמיד יכולה לבוא ולהגיד, זה ממשלות העבר, זה לא מתקופתי, זה לא בגללי, זה לא אני, זה הוא, זה הם. חברים יקרים, יש צורך לשאת באחריות מיניסטריאלית למציאות קיימת. זה לא התחיל היום. אתם שנה וחצי בשלטון; יותר משנה וחצי בשלטון. המערכות החברתיות-הכלכליות במדינת ישראל קורסות, ואין לכם מזור, ואין לכם תשובה, ואין לכם ראשיתה של תשובה. ולכן אנחנו מגישים הצעת אי-אמון. 
       
       לו הייתם ממשלה רצינית, הייתם מקימים ועדת חקירה ממלכתית בראשות שופט בית-המשפט העליון, ולידו כל הכלים שיש לוועדת חקירה ממלכתית, כדי באמת לייצר תשובות, באמת להרים את השלטון המקומי, להחזיר אותו לתפקוד מלא. אבל אתם מסתפקים במין התנהלות מוזרה שיש בה אדישות בצירוף לאטימות, בצירוף של ציניות. אנשים התאבדו בגלל מה שקורה בשלטון המקומי. אנשים פשטו רגל בגלל מה שקורה בשלטון המקומי. אנשים לא יכולים לפרנס את משפחותיהם בגלל מה שקורה. אנשים נוטשים את בתיהם בגלל מה שקורה. אנשים אין להם מים זורמים בבתים שלהם בגלל מה שקורה. ומה קורה אצלכם? כלום. עולם כמנהגו נוהג. 
       
       יותר מזה, אדוני היושב-ראש, סיעת שינוי לפני שבועיים - אתה זוכר, השר פורז? - באה לכאן, למליאה, והציעה הצעת חוק, שבמצב שתיארתי אותו עד עתה, אנחנו ניתן לכל סיעות האופוזיציה בשלטון המקומי עובדים ומשרדים ומחשבים ודואר חינם ופקסים. היום, במציאות הזאת, בלי להתבייש. ומה היתה עמדת הממשלה, אדוני היושב-ראש? בעד. בהתלהבות, בחפץ לב. חברים, מה קורה כאן? מה קורה כאן? אנשים מתמוטטים ואתם מעבירים מיליונים מכסף שאין לפעילות פוליטית ברשויות המקומיות? אני לא אומר שלא צריך לעזור לחבר מועצה שאין לו כלי עבודה. אני לא אשחק את המשחק הזה. אבל היום, במציאות הזאת, זה מה שנמצא בראש סדר העדיפויות של משרד הפנים ושל סיעת שינוי. 
       
       חברים, תתעוררו, תתעשתו, תבינו מול מה אתם מתמודדים. ולכן, אין לנו אמון בממשלה הזאת, משום שזו ממשלה שפשטה את הרגל. אגב, זו ממשלה שסיימה את תפקידה. זה ברור לגמרי שגם אם המשא-ומתן בין הליכוד לעבודה יעלה יפה, וגם אם הוא לא יעלה יפה, הממשלה הזאת הולכת הביתה. זה יכול להיגמר בממשלה אחרת, וזה יכול להיגמר בבחירות מוקדמות מהר מאוד. אלה הן שתי האפשרויות. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       - - -
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       הממשלה הנוכחית והקואליציה הנוכחית סיימו את דרכן, סיימו את תפקידן, ונראה מה יקרה בשבועות הקרובים. או ממשלה חדשה או בחירות חדשות - כל אופציה היא - - -
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       - - - לממשלה.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אף אחד לא זוחל לממשלה, תאמין לי, הפרובוקציה הזאת היא מיותרת. סלח לי, מי שפנה אלינו זה ראש הממשלה. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אתם פניתם אליו. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לנו יש עמדות ברורות בפתיחת המשא-ומתן הזה. נראה איך הוא יסתיים. אבל אני יכול להבטיח לך נאמנה, שאם הממשלה של שרון - - -
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת איוב קרא, מספיק. הוא שמע אותך. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני אומר לך כאן ועכשיו, שאם לא נהיה משוכנעים מקווי היסוד של הממשלה בהסכם הקואליציוני, וההרכב של הממשלה, גם ההרכב של הממשלה, שתוכנית היציאה מעזה מתקיימת במאה אחוז, מאה אחוז - לא תשעים ותשע, לא תשעים ושמונה - לא נהיה בממשלה הזאת. ואם לא נראה בקווי היסוד - - -
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       או הסכם אוסלו - - -
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אם לא נראה בקווי היסוד בהסכם הקואליציוני שינוי של המדיניות הכלכלית, כדי שתהיה בה גם מדיניות חברתית, חבר הכנסת קרא, שלא תתהדר בה לחינם, אלא שתתהדר בה על בסיס עשייה, לא על בסיס דיבורים, בוודאי ובוודאי לא נשב בממשלה. 
       
חיים אורון (יחד):
       
       אל תטפס יותר מדי גבוה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני אטפס. חשוב לי לטפס. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת קרא, אף פעם לא נפגשים שניים אלא אם נועדו. אתמול נפגשו נציגי ראש הממשלה עם נציגיו של חבר הכנסת פינס. זאת אומרת, אל תאמר לו: אתם, והוא יאמר לכם: אתם. כך נאמר במקורות: הילכו יחדיו בלתי אם נועדו? 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       השאלה למה הם נועדו.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לפיכך, אני חושב שאם ראש הממשלה היה באמת בא להצבעת האי-אמון הזאת בראש נקי ובדעה צלולה וללא עכבות, וללא מחויבויות, הוא היה מצביע אתנו אי-אמון בממשלתו, כי היא גמרה. זהו, היא לא מסוגלת לזוז עוד מילימטר בשום תחום. זהו, תקועה. הוא מבין את זה. הרי אם הוא לא היה מבין את זה הוא לא היה פונה אלינו. הוא מבין את זה. תמיד אמרתי שראש הממשלה הוא אדם רב-ניסיון ואינטליגנטי - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       במקום שהוא יזמין אותך לממשלה, אתה מזמין אותו להצטרף לאי-אמון?

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לא, הוא מבין את זה. היום הכנסת צריכה להביע אי-אמון בממשלת ישראל, ואני מקווה שסוף-סוף היום יתגבש הרוב – אני מאוד מקווה – שאכן יבטא את דעת רוב חברי הכנסת בהתנגדות לממשלה - - - 

איוב קרא (הליכוד):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מספיק. אל תשיב לו. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת אברהם, את לא יכולה לקרוא קריאת ביניים. הוא סיים. אם לא הייתם מפריעים לו,  היה מסיים מזמן. אני רוצה להסביר לאדוני, כדי שגם הציבור יבין. אתה קורא לכנסת לקבל את הצעת האי-אמון. אדוני ממליץ על אי-אמון קונסטרוקטיבי שבו יהיה ראש הממשלה חבר הכנסת פרס. אז יכול להיות שהלילה, אם יתקבל האי-אמון, פרס יזמין את שרון לנהל משא-ומתן.

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       בעזרת השם. למה לא? אגב, אני אמליץ לו לעשות זאת. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת אופיר פינס. חבר הכנסת שלמה בניזרי ינמק הצעת ש"ס לאי-אמון בממשלה בעניין המשבר המתמשך ברשויות המקומיות והמועצות הדתיות והפגיעה בשירותים המוניציפליים והדתיים. אחריו יעלה חבר הכנסת יוסי שריד, אשר ינמק את הצעת סיעתו לאי-אמון בממשלה, שחלקה נוגע לשר הפנים, ועל כך ישיב שר הפנים, ועל חלקה ישיב מאוחר יותר השר גדעון עזרא. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני יכול להגיד משהו לחבר הכנסת איוב קרא?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, אדוני אחרי זה יאמר לו, כי אין שומעים.

יוסי שריד (יחד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני יוכל לכתוב בעצמו מכתב לאיוב קרא והוא ודאי ישיב לו. בבקשה, חבר הכנסת בניזרי. 

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אפתח בציטוט מדברי רבותינו על הפסוק - גלתה יהודה מעוני. רבותינו מסבירים שני פשטים: גלתה יהודה מעוני - על שלא אכלו לחם עוני בפסח, אלא אכלו לחם; אתם לא ראויים להישאר בארצנו.  גלתה יהודה מעוני, אומרים רבותינו, על שלא דאגו לעניים, לא האכילו את העניים, אלא איש לעצמו דאג. שלום עלייך נפשי. לא הסתכלו על החברים, לא הסתכלו על אף אחד. אמר הקדוש-ברוך-הוא: אם אין לכם מצפון, אינכם ראויים להישאר פה בארצנו הקדושה. 
       
       לצערנו הרב, זה מה שקורה היום. אני לא גדלתי על אותם ערכים שהממשלה הזאת מתנהגת לפיהם. עוד בילדותי בתיכון לימדו אותי תמיד, גם בתנועת הנוער, כשהייתי ב"צופים", או בכל דרך אחרת - - - 

שר הפנים אברהם פורז:
       
       היה תיכון טוב?
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       היה תיכון מצוין. לא חזרתי בתשובה מפני שהיה לי רע. חזרתי בתשובה מפני שחיפשתי משהו אחר, קצת שונה משלך. אותי לימדו לתת. אפילו בעברית האוכל היה נקרא "קניידלך", "בייגלך", "רוגלך". הכול לַך. היום יש בכול אגואיסטיות: "פרילי", "קינלי", "ביסלי", זה סימבולי אולי, אבל זה אמיתי ומציאותי. 

חיים אורון (יחד):
       
       יצא לך טוב. כל הכבוד.

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       אבל זאת המציאות. המציאות הזאת היא מציאות כואבת. על מה מדברת הממשלה הזאת כל הזמן? העיקר הצמיחה הכלכלית. נו, בסדר. אני רואה שיש צמיחה כלכלית. למי? לעשירים. אבל צניחה חופשית לתהום של העניים. זו המציאות שאני רואה היום. 
       
       אני מסתכל על השר. אדוני השר, ישבתי היום בביתי ומגיע אלי אדם מלווה באחיו. הוא אומר לי: אני רוצה שתדבר אתו, תעודד אותו, תחזק אותו. שאלתי אותו: מה קרה? הוא אומר: אני מביא אותו עכשיו מבית-חולים לאחר ניסיון התאבדות. אמרתי לו: הייתי שר הבריאות פעם, אבל אני עדיין לא מומחה בתחום הזה. הוא אומר: לא, תדבר אתו, תחזק אותו. שאלתי את הבן-אדם: למה חשקה נפשך להתאבד? יש לך ילדים, יש לך משפחה. הוא אומר לי: הגעתי למצב של פת לחם. אני מתבייש. אני רץ מגמ"ח לגמ"ח, מאדם לאדם, שייתן לי. איפה הכבוד העצמי שלי? אני רואה את ילדי שאין לי במה להלביש אותם ואין לי מה להאכיל אותם. הוא לא דוגמה אחת. אנחנו שומעים ומתבשרים כל יום על אנשים שהתאבדו או מתו מהתקפי לב כתוצאה ממחסור בביתם. 
       
       אדוני היושב-ראש זוכר איך פתחתי בשבוע שעבר, בהשראה של נעמי שמר וכל הנפש הפיוטית בזמן האחרון, ודיברתי על "יש אנשים עם לב של אבן"? על זה דיברתי. אני חי את המציאות יום-יום ורואה איך אנשים נוברים באשפות. אני רואה את האנשים החולים, הבוכים, הכואבים. אנחנו מפעילים גמ"חים שמסייעים לאנשים להאכיל אותם, אבל על מה מדברת הממשלה הזאת? על צמיחה? בינתיים מי צומח פה? ו"בפרח רשעים כמו עשב ויציצו כל פועלי און". אתה רואה צמיחה רק אצל סוג מסוים של אנשים, אבל אותם אנשים מסכנים שמתמוטטים כלכלית במדינה, למי אכפת מהם? 
       
       אדוני השר, מתי היית בפעם אחרונה עני? ראית איך זה חוץ מאשר בתמונות? מתי ראית אולי חוץ מאשר בסרטים? שמעתי שבשבוע שעבר היית בהצגה. החבר'ה העניים שלנו אינם מגיעים לשם. שמעתי שהיית עם אשתך. אני מקווה שנהנית. 

שר הפנים אברהם פורז:
       
       אתה יודע איזו הצגה זו היתה?

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       אינני יודע. אני לא הולך. פה ההצגה הכי טובה בעיר. 

שר הפנים אברהם פורז:
       
       אולי כדאי שתדע: זו היתה הצגה של אנשים עם פיגור שכלי. 

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       לא זלזלתי בך, רק אמרתי לך, אדוני, אני לא הולך להצגות, אני הולך למציאות. 
       
       בוא אספר לך קצת גמרא, הרי אתה אוהב גמרא. הגמרא בברכות דף כ"ח מספרת שהיה ויכוח תלמודי מאוד קשה בין רבי יהושע לבין רבן גמליאל. רבן גמליאל הודח בסוף מנשיאותו ומונה רבי אלעזר בן עזריה. אחרי תקופה רבן גמליאל אמר: אולי אני לא בסדר, אני רוצה לבדוק מה לא בסדר אתי. מה עשה רבן גמליאל? הלך לביתו של רבי יהושע כדי לבדוק - אולי טעיתי במשהו. אמר: אני מוכן לבדוק את עצמי. נכנס לביתו וראה את קירות הבית, הכול פחם שחור – לא מפני שהוא היה שחור "דוס" – הכול שחור. שאל אותו: מכותלי ביתך ניכר שפחמי אתה. כלומר, מהקירות של הבית נראה שאתה עושה פחמים כדי למכור אותם, לעשות "על האש", מה שנקרא. אמר רבי יהושע לרבן גמליאל: אוי לו לדור שאתה פרנסו, שאי אתה יודע בצערם של תלמידי חכמים במה הם מתפרנסים וממה הם ניזונים. זה בדיוק מה שצריך להגיד לכם: אוי לו לדור שאתם הפרנסים שלו. 
       
       אני נפגש עם אנשים והם אומרים: איפה הימים שאתם הייתם? היתה נשמה לממשלות. גם כשמרצ היו שם, גם כשמפלגת העבודה היתה. לא היה השילוב הנורא הזה שאתם הכנסתם פה, את האיבה ואת השנאה לאותם אנשים מסכנים, לאותם אנשים עניים, כשדאגתכם היא אך ורק לעשירים, בשונה ממה שהבטחתם – מעמד הביניים. זו ממשלה של בולענים. אתה יודע מה יש בים-המלח? ממשלה שרק בולעת, מכניסה לתוך ה"קעקורה" שלה את הכסף של העשירים. 
       
       או, בוא נלך למשהו אחר, לא בולענים. שמעת שביום רביעי סטיבן הוקינג הולך להגיד משהו לגבי התיאוריה שלו, או שאתה עסוק יותר מדי עם פריצקי? סטיבן הוקינג הולך להגיד משהו על התיאוריה של "החורים השחורים". אני קצת חובב אסטרונומיה ידוע. אתה יודע מה זה "חור שחור"? התיאוריה אומרת שלכוכב מסיבי ודחוס די הצורך יש שדה כבידה, יענו כוח משיכה חזק עד כדי כך, שהאור שנמצא בתוכו לא יוכל לצאת ממנו, להימלט ממנו, בגלל כוח המשיכה החזק שבתוכו. זה בדיוק אתם הממשלה. יש בתוככם הרבה כוח, עוצמה, יש תקציבים. יש לכאורה הרבה אור, שאתם אמורים כמו שמש או כל כוכב אחר לפלוט אותו החוצה - את האנרגיה הזאת השמש נותנת ומחממת את כולם. מה אתם עושים עם העוצמה שניתנה בידיכם? אתם בולענים, אתם "חור שחור", אינכם יכולים להוציא שום דבר החוצה, שום אור, לא להעניק משהו טוב לעם, חיוך אחד. מסכן הציבור הזה. אוי לו לדור שאתם הפרנסים שלו.
       
       לכן כששואלים אותי: מה אתם באים להצביע אי-אמון - איפה חברת הכנסת רוחמה אברהם - אז מה אם אנחנו במשא-ומתן? חוץ מהצהרת כוונות שרוצים לדבר אתנו, ומדברים עם כולם, לך תדע מה הולך לצאת. האם השתנה משהו מבחינת העניים, מבחינת החלשים, מבחינת מערכת הבריאות? בשבוע שעבר הבאתי מה קורה במערכת הבריאות, עם הקריסה של מערכות ושל קופות, או כל שאר הדברים שפירטנו בשבוע שעבר – עיין בנאום משבוע שעבר. למה שלא נצביע אי-אמון? יש משא-ומתן, בבקשה. שאלו גם את אופיר פינס: למה אתם מנהלים משא-ומתן? פשוט, רוצים להיכנס, להשפיע, להוציא את האנשים שאין להם שום רגישות חברתית. 

       אני אומר לכם שהיום מאוד התרגשתי מדבריו של ראש הממשלה. ראש הממשלה אמר: די לפסילות, די לחרמות – ראש הממשלה הקדים קצת את "כל נדרי" – בואו, תפסיקו להחרים האחד את השני. זה ראש הממשלה, אתם מבינים? שנה וחצי הוא יושב בתוך ממשלה עם אנשים שחרתו על דגלם: "לא לחרדים", "לא לש"ס". אני הרי יודע קצת היסטוריה, ובתיכון למדתי שהיתה מפלגה אחת באירופה בשנות ה-30, שאתם יודעים מה היא חרתה על דגלה? ממשלה בלי יהודים. 
       
חיים אורון (יחד):
       
       עזוב את זה. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       כשאנחנו לומדים את זה היום, מה אומרים לנו? זו אנטישמיות. אישרו לי במזכירות הכנסת לדבר ביום רביעי על אנטישמיות בניו-זילנד. שאלתי אותם: למה אתם הולכים כל כך רחוק? כי קרוב אליך הדבר, בפיך ובלבבך לעשותו - פה, פה יושבת מפלגה שפוסלת אותנו. למה? כי אנחנו חרדים, או כי אנחנו מזרחיים, אני כבר לא יודע, ואף אחד לא קם ולא זועק. כל זה נעשה בחסות התקשורת ובחסות הכנסת, וכולם היו צריכים להזדעק. אם תקום היום באירופה ממשלה שתגיד: ממשלה בלי יהודים, מה כולם יגידו? איך כולם יגיבו? איך כל העולם יגיב? אתם מבינים את המציאות? לפעמים מתחשק לי ללכת לאו"ם או למקום כזה, לעשות הפגנה ולהגיד: רבותי, עובדים עליכם. אנטישמיות יש פה, בתוך המדינה. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       נדמה לי שנסחפת.
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       מה, אתה בורח? אתה שומע את האמת ואתה לא יכול לשמוע אותה?
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       עם כל הכבוד לך, יש גבול למה שאתה יכול להשוות. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       הוא צודק, הוא צודק. 

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       יש גבול? יש מציאות. תענה לי – עוד מעט, כשתעלה לבמה – אני רוצה לשמוע מה יש לך לענות. ממשלה בלי חרדים. מה מעניין אותך בתור שר הפנים? תגיד לי. השר עזרא, אתה לא אוהב שמפריעים לך כשאתה מדבר. אני מדבר אליו, הוא הנושא פה. סליחה, כן, אני מדבר אליו, והוא השר שצריך לענות לי. אליו אני מדבר, ואתה מפריע לו לשמוע. 
       
       שר הפנים – כל שבוע אנשים בוכים פה שחצי שנה, שנה ושנתיים לא מקבלים משכורות. מה מעניין את שר הפנים? בשבוע שעבר הוא היה אתי בטלוויזיה בנושא חוק מיסוד הזנות. תגידו, יש זנות יותר גדולה מההתנהגות שלכם? זה מה שמעניין אותו עכשיו – חוק מיסוד הזנות. מה עוד מעניין אותו? אם שעון קיץ יוקדם בשעתיים. איך נקום בבוקר, הוא אומר, עם השמש שקופחת על ראשינו? תגיד לי, מה אכפת לי אם השמש קופחת על ראשי או לא, תן לי לאכול, אומרים לך האנשים. 
       
       זה מה שמעניין אותך? שעון קיץ? מיסוד הזנות? זה שר הפנים? כל היום הוא מתעסק – רץ מאולפן לאולפן לספר לנו מה הוא הולך לעשות בתוכניות שלו במשרד הפנים, לתת עוד אשרה לכמה אנשים. אגב, אין לי התנגדות. הייתי אתו בטלוויזיה ואמרתי, שאם זה למעטים, בואו נהיה הומנים גם אנחנו, אבל איפה ההומניזם כלפי האנשים ששלחו אותך? כלפי העם שלך? כלפי האזרחים של המדינה, יהודים, ערבים או כל אחד אחר? התפקיד שלך הוא לדאוג לכולם. תראו איך הוא בורח. ראיתם? כי יראה חכמים יברח, אומר הפסוק. הוא לא מסוגל לשמוע קצת דברי חוכמה או קצת דברי טעם. 
       
       בכלל, כל המכות שנחתו על שינוי בזמן האחרון, פרשת פריצקי, וביום שני שעבר דוח מבקר המדינה – דוח שלילי ביותר שמראה שגם הם פשעו בבחירות ברשויות המקומיות, בבחירות המוניציפליות. מעניין, אתם יודעים מה? בזמנו, כשש"ס היתה מקבלת דוח שלילי, שבועות וחודשים לא הפסיקו לדבר. חודשים היו מדברים על הדוחות השליליים שש"ס קיבלה. פה דיווחו על זה פעם אחת בתקשורת. סליחה, מרצ – אנחנו חברים היום – גם אתם בדוח השלילי. שינוי, מפד"ל, כולם קיבלו דוח שלילי, והצדיקים היחידים שבדור לא קיבלו - נכון, גם האיחוד הלאומי היו בסדר. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       גם דגל התורה. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       גם דגל התורה. יש צדיקים. איפה ההדגשה? על שינוי אמרו פעם אחת שיש להם דוח שלילי. שאלתי את אחד מחברי הכנסת שלהם איך הם קיבלו דוח שלילי. אתם יודעים מה הוא אמר לי? משהו גזעני: "אה, מישהו מדליית-אל-כרמל עשה לנו את זה". זאת התגובה שלהם. זאת התגובה שלהם, במקום להתמודד ולהגיד: טעינו. מה יש? בכלל, אחרי שנחתו כל המכות על שינוי, יש לי הצעה לשינוי: לכו תבדקו את המזוזות שלכם. תודה, אדוני. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת בניזרי. חבר הכנסת יוסי שריד, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה. 
       
יוסי שריד (יחד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני לא יודע אם זה יבוא היום או לא יבוא היום, אבל גם אנחנו נצביע נגד צירוף השר לממשלה. אין פה עניינים אישיים. באופן אישי אין שום קושי להצביע, וגם אם יש קושי – אפשר להתגבר עליו, אבל קודם כול הפרשה צריכה להתפענח עד תומה, לפני שהכנסת מחליטה כך או אחרת, וודאי – אולי לשינוי יש סיבות למהר – לנו, ואני מניח שגם לסיעות אחרות, אין עניין מיוחד בהאצת התהליכים, ובמקרה הזה המהירות היא באמת מן השטן. 
       
       חוץ מזה, אחרי הכול מדובר בצירוף לממשלה, ואין לנו מושג באיזו ממשלה מדובר. גם ראש הממשלה אמר אתמול שיכול מאוד להיות שיהיו חילופים, המועמד עצמו אמר שיכול להיות שהוא עומד להיות שר במשך שבועיים. אני לא חושב שבתנאים האלה צריך לצפות מהכנסת שהיא תצביע בעד הצעה מן הסוג הזה. 
       
       אדוני היושב-ראש, בכל יום שני אנחנו מגישים את הצעות האי-אמון שלנו, ובכל יום שני עולה השר המקשר, גדעון עזרא, ומחרה מחזיק אחריו או לפניו גדעון סער ואומר: איך יכול להיות שבכל שבוע מגישים הצעת אי-אמון? אני מוכן לומר שיש בזה משהו, כי כל השבוע – לא פעם בשבוע – כל השבוע היה צריך להתנהל בסימן של אי-אמון קבוע. לו היה יכול כל נושא שעולה על סדר-היום של הכנסת להיות מלווה באי-אמון, כך צריך היה להיות. 
       
       לכן החליטה סיעת מרצ-יחד שהיא רוצה לסקור פעם אחת את מצב האמינות, האמון, חוסר האמון, חוסר האמינות, באופן קצת יותר מקיף מאשר בהתייחסות לנושא כזה או אחר, והציבור ישפוט. 
       
       לפי התרשמותנו, יכול מאוד להיות שאפילו השר גדעון עזרא ישתכנע – מדובר בחוסר אמון או בחוסר אמינות שטבוע כל כך עמוק, הייתי אומר שחוסר האמינות, השקר, תרבות השקר מלווה את הממשלה הזאת כמו האד שעולה ומלווה דרך קבע – האד העכור – את הביצה, את המדמנה. הייתי אומר שתרבות השקר מלווה או מאפיינת את הממשלה הזאת כמו ריח גוף דוחה, כמו הבל פה – כמו ריח רע מן הפה. 
       
       לכן, לא מדובר כאן בריבוי של הצעות אי-אמון, אלא במצב מאוד בסיסי ועמוק של חוסר אמון, וגדעון עזרא, השר המכובד, ודאי יודע שלא פעם עמדתי כאן על הדוכן ואמרתי שאמינות או אי-אמינות הן לא עניין של מידה יפה. אמינות היא מידה יפה בהחלט, וראוי לדבוק במידות יפות, אבל היא כלי שלטוני ממדרגה ראשונה. בלי אמינות – במצב קבוע ומתמיד של חוסר אמינות – אי-אפשר לנהל מדינה בכלל. אי-אפשר לנהל שום דבר, אפילו חנות מכולת אי-אפשר לנהל. מי ילך לבעל חנות מכולת שיודעים שהוא אדם לא אמין? אבל ודאי שאי-אפשר לנהל כך מדינה. כל העניין מבוסס על כך שאזרחים, פעם סקטור זה ופעם סקטור אחר, יאמינו לממשלה או בממשלה. 
       
       כדי לא לדבר בהכללה אני רוצה לתת כמה דוגמאות, דווקא דוגמאות צנועות – מיקרוקוסמוס. אני לא יודע במה לבחור כדוגמה הראשונה, לכן אולי אבחר בדוגמה שקרובה ללבי באופן מיוחד. 
       
       השר גדעון עזרא, בתרועות גדולות, כמקובל אצלכם, מונה כוח משימה לאומי; לא סתם ועדה, סתם ועדה כל ממשלה יכולה להרכיב, אלא כוח משימה לאומי להצלת החינוך בישראל, או לתקומת החינוך בישראל, ועדת-דברת, כפי שהיא ידועה בציבור. יפה מאוד. במסקנות של ועדת-דברת יש דברים טובים, יש דברים רעים. את הדברים הטובים ראוי לקבל, את הדברים הרעים ראוי שלא לקבל. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני אספר לך איך מערכת החינוך בישראל עומדת לעשות את הצעד הראשון שלה: ב-1 בספטמבר, בפעם הראשונה בתולדות מדינת ישראל - ומדינת ישראל כבר ידעה זמנים כאלה ואחרים, מצוקות, רעות חולות - בפעם הראשונה כל תלמיד ותלמידה ילכו לבית-הספר שש שעות פחות מכפי שזה עכשיו. אז מה לי ועדת-דברת, מי לי ועדת-דברת, מה זה משנה מה היא מעלה, מה היא מורידה, לכל השדים והרוחות. הרי זה המבחן, קודם כול, כמה לומדים, וכמובן גם מה לומדים. אז זו דוגמה אחת. ומי לא התייצב לעניין הזה? ראש הממשלה התייצב, שר האוצר התייצב ושרת החינוך התייצבה, וכולם כאילו דקלמו אותו דקלום והתנבאו בסגנון אחד, ומתחילים בקיצוץ של שש שעות לכל ילד וילדה.
       
       אתן לך עוד דוגמה, כבוד השר, דוגמה קטנה. אולי היא גדולה, לאנשים הנוגעים בדבר היא גדולה מאוד - - -

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אני מוכרח לומר שזה פשוט החזיר אותנו לימים הכי טובים. תמשיך.

יוסי שריד (יחד):
       
       תודה. אני אתן לך דוגמה, השר עזרא, ולחברי הכנסת, את העיר לוד. יום אחד קם ראש הממשלה, וזה לא קורה בכל יום, זה לא עניין של מה בכך, ואומר ראש הממשלה בכבודו ובעצמו: אני מאמץ עיר. זה דבר קל בעיניכם, שראש ממשלה מאמץ עיר? 

יעקב מרגי (ש"ס):
       
- - -

יוסי שריד (יחד):
       
       כי גם אני אידיוט. אמרתי לעצמי: לוד נושעה. באה ישועה ללוד. ראש ממשלה, עיר אחת, גם לא הכי גדולה; בעייתית, אבל לא הכי גדולה. מאז לקח ראש הממשלה לידיו את העיר לוד, העיר לוד קרסה, נפלה. מצבה נעשה בלתי נסבל. גם קודם היה רע. אני אומר: איך זה יכול להיות? 
       
       בכלל, ראש הממשלה הזה סיגל לעצמו איזה מנהג, איזה מין ריטואל בכל יום ראשון, כותבים לו משהו ולפעמים הוא קורא ואני לא בטוח אם הוא מבין מה הוא קורא, ויש לו איזו פתיחה כזאת פומבית לעיתונות של כל ישיבת ממשלה, ובדרך כלל יש לזה נוסח אחד: ראש הממשלה מנחה. הנחיתי את מנכ"ל משרד ראש הממשלה, שר האוצר - אני יודע. הנחיתי את, ובאה גאולה לעולם. שום דבר. לא כלום. אני יכול להוכיח רשימה ארוכה - שום דבר. הנחיתי. 
       
       יש תאונות דרכים - הנחיתי. אני זוכר שראש הממשלה מצא לנכון, וגם זה חיזיון נדיר במקומותינו, לפני כמה שבועות להתייצב כאן, בכבודו ובעצמו, ועדיין היה שר תחבורה, כדי שלא תהיה טעות; ליברמן עדיין היה על מכונו. למה? כי היתה ירידה, השבח לאל. היתה ירידה מסוימת, לכאורה, במספר תאונות הדרכים, אז הוא חשב שהוא יכול לעשות על זה איזה קפיטל קטן. למרבה הצער ושיברון הלב, כמה שבועות לאחר מכן הסתבר שהסטטיסטיקה היא לא סטטיסטיקה, ולמרבה הצער דווקא יש עלייה בתאונות הדרכים. אני אומר, הכול שקר. תרבות שקר. 
       
       אתן עוד דוגמה: יום אחד ראש הממשלה הנחה - אלא איך אפשר אחרת? רק הנחה ובכלל, כבאורח פלא, כבמטה קסם ברגע שהוא מנחה, הכול נהיה בדברו והכול מסתדר. הוא הנחה, שמעכשיו ואילך לא יהיו בחירות במרכז הליכוד. למה? כי היתה שם שחיתות והיה לחץ ציבורי, ולא יהיו בחירות יותר במרכז הליכוד, כי גם הוא הבין שמרכז הליכוד זה לא בדיוק מקום הגון כדי להיבחר בו; ובכלל, הוא משנה את כל השיטה והוא הנחה את השר שטרית להוציא מתחת ידו תוכנית אחרת, איך יבחרו ויכינו חוק. והשר שטרית הופיע וראש הממשלה הופיע אתו - הם תמיד מופיעים בצוותים, בזוגות ובשלשות, כדי לתת יתר תוקף לדברים. שום דבר. הנחיתי. אז אני שואל אותך, אתה יכול להסביר לי את זה? אני אזרח במדינה הזאת, אתה יכול להסביר לי את הדבר הזה? איפה זה? למה זה נעלם? כי חברי מרכז הליכוד אמרו לכם מה דעתם על ההצעה ועליכם? 
       
       ראיתי אותך פעם באיזה מעמד מאוד מביך, ובאמת, לבי היה אתך, במזנון כאן, לפני שלושה, ארבעה שבועות - -

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר כנסת שריד, אנא ממך, השתדל לסיים.
       
יוסי שריד (יחד):
       
       - - כאשר מכלימים אותך בפומבי, ובאמת, לא היה כדבר הזה, אבל אני שואל, הרי ראש הממשלה הגיע למסקנה, הוא הבטיח שתהיה הזנה. מישהו הכריח אותו להבטיח? תראה מה קורה פה, הרי זה לא יכול להיות עניין של מקרה. מקרה רודף מקרה, הרי זה דפוס של התנהגות, לא? כך אני חושב. אף אחד לא הכריח אותו. הוא בא למרכז הליכוד, ובמובן מסוים, אוי לנו כי הושברנו, הבמה הכי רמה היום במדינת ישראל - מרכז הליכוד. הוא אומר: הממשלה הזאת תנהיג הזנה בבתי-הספר. עכשיו מעבירים איזה חוק עלוב. לא הזנה ולא שום דבר. הכול מבוסס על תרומות וחסדים, על חיזור על הפתחים, על רצון טוב או לא כל כך טוב של נדיבים, ואל תבטח בנדיבים, כפי שאתה יודע. אבל לא זו היתה הכוונה. הרי אנחנו יודעים למה היתה הכוונה. אז אם אי-אפשר, לא צריך להבטיח.

רן כהן (יחד):
       
       - - -

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
	חבר הכנסת רן כהן, חבר הכנסת שריד צריך לסיים.

יוסי שריד (יחד):
       
       תן לי עוד כמה דקות, אדוני היושב-ראש.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       הוספתי לך עוד שתי דקות.
       
יוסי שריד (יחד):
       
       אני בכוונה לא רציתי לדבר היום על ההבטחות הגדולות, כי כשמדברים על ההבטחות הגדולות, אתה לא יודע איפה אתה נמצא. חוץ מזה, תמיד יש מחלוקת באנחנו אשמים, אחרים אשמים - חלוקת האשמה, ערפאת וכו'. לא רציתי לדבר על זה, אבל בכל זאת. אנשים שמכבדים את עצמם. אתם מכבדים את עצמכם? אתם מפקידים מכתב בידי הממשל האמריקני - אף אחד לא הכריח אתכם, אבל נראה שכן. אתה רואה, אני מביא לכם דוגמאות מכל התחומים, מלוד ועד וושינגטון, מוושינגטון ועד לוד. מפקידים מכתב של דב וייסגלס בידי קונדוליסה רייס, שכולל שלוש התחייבויות מפורשות, והכול צריך להתבצע בתוך 30 יום מיום הביקור של ראש הממשלה בוושינגטון. 30 יום כבר חלפו עברו להם, התאנה חנטה פגיה. זה כבר מזמן עבר. 
       
       צוות ישראלי בשיתוף פעולה עם השגריר קרצר יבחן תצלומי אוויר של התנחלויות ויגדיר יחדיו את גבולות הבנייה של כל אחת מההתנחלויות; לא היה ולא נברא. התחייבות שנייה: ראש הממשלה ושר הביטחון יכינו במשותף רשימה של מאחזים בלתי חוקיים, וכן תאריכי יעד לפינוים; הרשימה האמורה תוגש לשגריר קרצר בתוך 30 יום. לא היה ולא נברא. אתם משקרים. אתם אומרים שמאחזים פונו. לא פונה ולו מאחז אחד. אין נפש חיה שפונתה, מאחז שפונה, ואם בכלל פונה, חזר והתמקם, ואם לא אחד, אז שניים תחתיו. אם הוא פונה, אז הזיזו אותו 50 מטר והוא אלף פעמים כבר קם מחדש. הרי אתם יודעים שזה שקר. 
       
       אז למה תרבות שקר? זה לא נכון. אחר כך, מה ועדת-דברת תועיל? אם יש דוגמה אישית, אין צורך בחינוך, ואם אין דוגמה אישית, כל החינוך שבעולם לא יעזור, אין צורך בוועדה.
       
       אני כבר מסיים, אדוני. אחר כך היתה התחייבויות לאמהות החד-הוריות ולאחרים ולנכים וכו'.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אתה עדיין זוכר את זה?
       
יוסי שריד (יחד):
       
       אני זוכר הכול. תאמין לי, זו אחת הבעיות שלי. לפני הניתוח ואחרי הניתוח, הזיכרון שלי זה אחת הבעיות הכי רציניות שלי. הלוואי שהיה לי זיכרון אחר. האמן לי, כל הרשימה הזאת היא - - -

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת שריד, אתה מדבר כבר 50% יותר מהזמן המוקצב לך. אני מבקש לסיים.
       
יוסי שריד (יחד):
       
       אני כבר מסיים. זו הדוגמה האחרונה, אדוני היושב-ראש, אני מבטיח לך נאמנה, ובזה אני מסיים. אז יש נכים ויש זקנים ויש ילדים ויש אמהות חד-הוריות. הרי בכלל, מלכתחילה, היתה הבטחה שלא פוגעים בשכבות החלשות. הרי מזה התחלנו, שלא פוגעים בשכבות החלשות. אנחנו יודעים שהפגיעה היא קשה ומרה, ולפעמים אפילו פגיעה אנושה. אבל אני רוצה לספר לך, השר עזרא, שאתמול קיבלתי מכתב. אנחנו כבר לא מדברים על שיבושים, על קלקולים. אנחנו מדברים על סדום. זה סדום. מה שאני אקרא לך עכשיו זה סדום, אלא אם כן תוכל להסביר לי את זה. 
       
       מטעמים של צנעת הפרט, אני כמובן לא אומר שמות. מדובר באשה בת 36, ולא אציין מאיפה היא. היא לא מצפון תל-אביב, כפי שעכשיו אתם מחליפים האשמות ביניכם. היא אם חד-הורית לשלושה ילדים. הילד הכי קטן או הילדה בן או בת שנתיים. היא, לא תאמינו, חוצפה מצדה, היא הלכה בגילה, מתוך רצון לצאת ממעגל המצוקה והעוני, כך היא כותבת, ועברה מכינה קדם-אקדמית במכללת "ספיר" – "ולאחר שעברתי אותה בציונים גבוהים, המשכתי ללמוד במכללה לתואר ראשון במינהל ובמדיניות ציבורית. לא ידעתי שעל-פי החוק" - זה משהו שבא לבכות – "אסור לי ללמוד. חשבתי שבמדינת ישראל מעודדים לימודים ומעודדים את האנשים לתרום בחברה שבה הם חיים. במהרה בא הקץ לתמימותי. המוסד לביטוח לאומי שלח לי מכתב שבו התבקשתי להפסיק את לימודי לאלתר, והפסיקו לי את קצבתי לאלתר. אולי לא ציינתי זאת במכתבי, אני אם לכך וכך - - - אמרו לי שאפילו מומנתי ב-100% על-ידי שיקום שכונות ואני לא זכאית להמשך הבטחת הכנסה. הגעתי למצב יותר גרוע ממה שהייתי קודם".

שר התיירות גדעון עזרא:

למה היא לא הולכת לעבוד?

יוסי שריד (יחד):
       
       מה פתאום שהיא תלמד? זו חוצפה. קמתי ואמרתי: סקנדל, היא רוצה ללמוד. אתה רוצה שהיא גם תהיה אם חד-הורית, גם תהיה אם לשלושה ילדים וגם תלך ללמוד, שזה כנראה לא כל כך קל, וגם תעבוד. אפילו שר בלי תיק לא עושה את זה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת שריד, זה משפט ארוך מאוד.
       
יוסי שריד (יחד):
       
       "אני רוצה לציין כי אני מעוניינת מאוד לעבוד, אך בעיר מגורי אין עבודה לספק לי, לא באמצעות לשכת התעסוקה, לא באמצעות חברות של כוח-אדם וכו'. הודעתי על הפסקת הלימודים" - ריבונו של עולם – "אך עשיתי כן בצער רב. אציין כי הציונים שלי היו גבוהים, וזה מעיד על יכולתי לעשות את התואר בשלמותו ולתרום לחברה בה אני חיה ולצאת ממעגל התמיכה של הביטוח הלאומי ולעמוד על הרגליים". הרי היו הבטחות. אמרו שייתנו להם ללמוד, שייתנו להם תנאים, שיאפשרו להם לצאת. היא לא חייבת לעבוד בעבודת הדחק שאתה מועיד לה או ששר האוצר מועיד לה. היא רוצה ללמוד, מותר לה, היא בת 36, ושומטים את הקרקע מתחת לרגליים.
       
       אדוני היושב-ראש, לו היה לי זמן הייתי מציין עוד כהנה וכהנה, התחייבויות מפורשות, גדולות, קטנות, כולן גדולות. לגבי רופאים, מה עשו לרופאים. יש איזה דוח - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       זה בשבוע הבא.

יוסי שריד (יחד):
       
       אני מודיע כאן: אין התחייבות אחת שהממשלה קיבלה על עצמה ופרעה את השטר. במצב כזה, אופוזיציה, לא כמו מפלגת העבודה, בוודאי היתה מועלת בתפקידה אלמלא הגישה לפחות פעם בשבוע הצעת אי-אמון. תודה, אדוני.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת שריד. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה. אני מבקש שלא תיקח דוגמה מחבר הכנסת שריד.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני חודשים מספר עמדתי על הדוכן הזה ודיברתי בהצעת אי-אמון ואמרתי שיש מאה סיבות להצביע אי-אמון בממשלה. מאז רק נוספו סיבות. כל יום, אבל ממש כל יום, מספק לנו סיבה חדשה מדוע להצביע אי-אמון בממשלה הזאת.

יוסי שריד (יחד):
       
       חשבתי לדבר על הרשויות המקומיות.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אני אדבר במקומך. אבל, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על נושא אחד ויחיד היום, שהוא כשלעצמו סיבה מספקת כדי שהממשלה הזאת תעבור מן העולם. אני חושב, שרבים מחברי הכנסת יסכימו אתי שמעולם, בלי הגזמה, לא היה מצבן של הרשויות המקומיות כל כך גרוע. מעולם לא עמדנו בפני משבר כזה. המשבר הזה מתעצם ומעמיק לאור או בצל התוכניות של האוצר ושל משרד הפנים ושל הממשלה הזאת. לא שיש לנו משבר ובאה הממשלה ואומרת, יש לי תוכנית כזאת וכזאת לצאת מהמשבר הזה. מה שהממשלה מבטיחה לנו זה עוד קיצוצים, פחות מענקי איזון; היא מאיימת בשוט של פירוק מועצות, פיטורי ראשי ערים וזלזול עמוק בהליך הדמוקרטי. זה מה שיש לנו. כלומר, זה לא משבר שיש בו אור בקצה המנהרה, אלא חושך בסוף המנהרה, שלא רואים את סופו. כל המדיניות הקיימת רק מחריפה אותו עוד ועוד. 
       
       המשבר מסתכם בגירעונות אדירים, בהלנת שכר ובפגיעה חמורה בשירותים ובתוכניות הפיתוח. לפי הנתונים, הגירעונות של המועצות או הרשויות המקומיות בארץ מסתכמים ב-20 מיליארד שקל, לא פחות ולא יותר; 6 מיליארדים חובות לספקים והלנות שכר ו-14 מיליארד חובות לבנקים. 
       
       אני רוצה לומר כמה משפטים על החובות לבנקים. אני חושב שכל מנהל בנק היה שמח מאוד על המדיניות של משרד הפנים. מדוע? משום שהבנקים ניצלו באופן ציני את המצב הקשה של הרשויות המקומיות. הם נתנו להם הלוואות בריבית נשך, ריבית גבוהה מאוד, והיום רשויות לא יכולות לצאת מהחובות לבנקים. 
       
       והממשלה, מה היא עושה? שום דבר. דוברי הממשלה עולים כאן, משרד האוצר ומשרד הפנים מדברים על ניהול כושל ועל כל מיני דברים ברשויות המקומיות, על אי-גביית ארנונה, ואני שואל שאלה פשוטה אחת: איפה היה משרד הפנים כל השנים האלה? הרי רשות מקומית שהגיעה לחוב של 100 או 150 מיליון, לא עשתה את זה ביום אחד ולא בשנה אחת ולא בשנתיים ולא בשלוש שנים. זה רק נצבר והלך ותפח, ומשרד הפנים עמד מנגד והסתכל. הוא התעורר היום ומה הוא רוצה לעשות? הוא בא עם פתרון הקסם: תוכניות ההבראה. אילו תוכניות הבראה? לא תוכנית מדורגת, לא גזירה שהציבור יכול לעמוד בה, אלא חיתוך בבשר החי, שיכול לגרום לשטף דם נימי, מחסל. 
       
       אלה לא תוכניות הבראה, אלה תוכניות חיסול. והן נסחטות. ראשי המועצות המקומיות נתונים לסחיטה - או שאתה מגיש תוכנית הבראה, או שמפרקים את המועצה המקומית; או שאתה מגיש תוכנית הבראה, או שלא תקבל גרוש שחוק אחד שכר לעובדים ותקציב למועצה. נתנו להם dead line עד 31 ביולי. עכשיו שמעתי שמדובר על כך שהאריכו את זה בשבועיים, עד 15 באוגוסט, ומשרד הפנים מכריז כבר היום: מי שלא מגיש תוכנית הבראה, סופו שיקבל ועדה קרואה ופירוק המועצה המקומית, וביטול מינוי ראש המועצה הנבחר. 
       
       לא הולכים יד ביד עם ראשי המועצות בשביל לפתור את הבעיה שלהם, אלא כופים מלמעלה, מהמשרדים - משרד הפנים. מתעללים. פשוט מתעללים בראשי המועצות המקומיות, מהם ראשי מועצות חדשים, שלא עשו שום דבר. הם קיבלו גירעונות, והם באים עם רצון טוב ורוצים לפתור את הבעיות. מנחיתים עליהם תוכניות שהם פשוט לא יכולים לעמוד בהן. לא צריך להיות כלכלן גדול. לא צריך אפילו להכיר את השלטון המקומי מקרוב בשביל להבין שאלה תוכניות שאי-אפשר לעמוד בהן. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, נותרו לך ארבע דקות. אני מודיע לך מראש. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       תודה, אדוני. זה זמן טוב. 
       
       אני רוצה רק לצטט מה נאמר בדוח כמעט רשמי, דוח אפרתי, המנכ"ל לשעבר של משרד הפנים, והיו שותפים בכתיבת הדוח והמחקר שלו אנשים מבנק ישראל, מהאוניברסיטה וממכוני מחקר. המסקנה, השורה התחתונה של המחקר אומרת, שהעלאת הארנונה והקיצוץ בשכר היטיבו עם החזקים, נתנו יותר כסף לרשויות החזקות ממילא. קיצוץ מענקי האיזון החליש את החלשים. השורה התחתונה – שאנחנו בתחילתו של עידן חדש בשלטון המקומי. לא הפערים שהכרנו פעם. את הפערים שהכרנו פעם אנחנו צריכים לשכוח. אנחנו עכשיו בפני מירוץ, בפני האצה חסרת תקדים בפערים או בהגדלת הפערים בין רשויות חזקות וחלשות. 
       
       ומה עושה השלטון המקומי? - מחליש עוד יותר את החלשות. הם אמרו בדמגוגיה זולה: אנחנו מקצצים שכר ומעלים ארנונה בשביל לעזור לרשויות החלשות, ולא היא. נהפוך הוא. יש דוח מפורט שלפחות כדאי לשר הפנים, אם הוא יבוא לשמוע פה - לפחות באי-אמון הוא צריך להיות נוכח, כי נושא האי-אמון הוא הרשויות המקומיות. לפחות שיהיה נוכח באולם וישמע את מה שיש להגיד. מצבן של הרשויות המקומיות הערביות - אני חושב שאני  צריך להפסיק לדבר, אין שר פה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אתה לא צריך להפסיק לדבר. אתה יכול להמשיך לדבר. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       צריך להיות שר פה, זה מצב בלתי תקין. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       זו לא הפעם הראשונה שאין שר. ביקשתי להכניס את השר התורן. תמשיך בבקשה. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, מצבן של הרשויות המקומיות הערביות הוא הכי גרוע. כל פעם אומרים – גביית ארנונה וגביית ארנונה. נכון, היום יש. כל הרשויות המקומיות הערביות עושות מאמצים אדירים כדי להגביר את גביית הארנונה. יש פנייה של הוועד הארצי בכרוז לכל האוכלוסייה הערבית לשלם ארנונה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       הנה, שר הפנים נכנס. נותרה לך עוד דקה. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אבל הנתון הבסיסי, שהוא באחריות של הממשלה, שברשויות מקומיות יהודיות בארץ, 70% מהארנונה הם מעסקים ומתעשייה ורק 30% ממגורים. ביישובים הערביים - תקשיב טוב - רק 12% מעסקים ומתעשייה ו-88% ממגורים. זו הסיבה העיקרית לפערים בגביית הארנונה. 
       
       עכשיו, אם רוצים לקצץ 28% קיצוצים בתקציבי האיזון, ועושים את זה בלי שום צעדים, בצורה דרסטית, חד-פעמית, שיכולה להפיל שלטון מקומי, בלי שום נכונות או התחלות אפילו, לעשות את זה באופן מאוזן; אם רוצים לקצץ בתקציבי איזון, בבקשה, אבל צריך לכסות את זה בפיתוח של מקורות הכנסה, מקורות ארנונה חדשים. היינו, פיתוח מקורות מעסקים ומתעשייה, פיתוח אזורי תעשייה, מתן - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת זחאלקה. הזמן המוקצב לך הסתיים. אנא ממך. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       טוב. אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, בדבר שאני קורא לו – ההנאה שבהונאה. אני שמעתי, כל פעם שמדברים על היישובים הערביים - עולים השרים ונציגי הממשלה אומרים: יש לנו תוכנית 4 המיליארדים. והם עושים את זה בהנאה גדולה מאוד. אבל מי שרואה - אני מחפש, לא נעים כל כך לדבר על זה - אין שם דבר חוץ מהונאה. ניתוח פשוט. רק שני מספרים. יש כאן נתונים רשמיים של הממשלה, לא שלי, של משרד ראש הממשלה ושל המשרדים הממשלתיים, שמדברים על כך שבשנת 2003 היה צריך להיות מוקצב סכום של מיליארד ו-15 מיליון ו-800,000. קיצצו את זה ל-732.4 לתקציב מאושר - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       מיליון. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       מיליון, כן. ומזה - רק 591 מיליון בוצעו בפועל. אם לוקחים בחשבון שכמחצית, יותר ממחצית, אבל נניח שמחצית, מהסכום של 4 מיליארדים הוא תקציב שוטף, לא תקציב פיתוח, מוצאים שמהמיליארד הגדול של פיתוח המגזר הערבי -  91 מיליון היו בפועל. יש כאן הונאה, ואני לא מבין למה נהנים לדבר על הונאה. אלא שיש אנשים, איך אומרים? - עוברים את החוויה מול המיקרופונים והתקשורת, של ההנאה שבהונאה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת זחאלקה. חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה. אני אתן התרעות בדרך, כמה זמן נשאר. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרים, אני באמת מתפלא על חברי, חבר הכנסת זחאלקה. אני מתפלא עליך שאפילו לעשות חישוב אתה לא יודע. אני לא יודע אם לא שמת לב שהממשלה הקציבה לך כמה מאות מיליונים בשנים האחרונות. הבטיחו לכם 4 מיליארדים, אבל היתה אינפלציה שלילית - לא שמת לב - אז הסכום ירד. אתה עוד תקבל חשבון. יבקשו ממך לשלם. אז אני ממש מופתע מהעובדה שאתה באמת חשבת שהממשלה הולכת לעשות תוכנית רב-שנתית לטפל במגזר הערבי. 
       
       אני חושב שבהחלט מדובר באחת ההחלטות היותר מבישות, כי דווקא בנושא שמדינת ישראל היתה צריכה להשקיע בו, ולהוכיח לכולם שבמדינה שיש בה רוב יהודי יודעים איך לטפל במיעוט שנמצא בתוכה, כי זה המבחן של רוב - רוב שלא יודע לטפל בכולם מאבד את התוקף המוסרי שלו להיות מה שנקרא רוב באותה ארץ. אבל אני מאוד מקווה שיגיעו ימים שאכן הטיפול בנושאים הכלכליים-החברתיים לא יבחין בין עדה לעדה, או בין דת לדת, אלא יטפלו בבני-אדם כבני-אדם וייתנו להם את צורכיהם לפי מפתח שוויוני. 
       
       אדוני היושב-ראש, בעצם למה אנחנו באים בכל שבוע מחדש להגיש את הצעת האי-אמון? יושב פה שר הפנים, שמה לעשות, אדוני שר הפנים - ברוב כנותך באת ואמרת, ואתה חזרת על כך ואמרת - אני מודה: בתקציב המדינה באמת עשו לי תרגיל. תקצבו את השלטון המקומי בכמעט 1.5 מיליארד שקלים פחות מהתקציב שנדרש. בסדר, מודה ועוזב ירוחם. זה בסדר. אבל, איך בכל זאת פותרים את הבעיות הקשות שאנחנו חווים היום, עם עשרות אלפי עובדים במועצות הדתיות, ברשויות המקומיות, שעדיין לא מקבלים שכר? 
       
       הכנסת אינה יכולה להשתחרר מהאחריות שלה. אני אחזור ואומר לחברי הכנסת: אתם לא שמים לב איך משתמשים בכנסת ככלי ליחסי ציבור בלבד. מרגע שהחוק לטיפול בעובדי הרשויות עבר בכנסת, לא רק שהחוק אינו משמש מנוף לקידום תשלום השכר לעובדי הרשויות והמועצות הדתיות, להיפך, בהרבה מאוד מקרים הוא לא מאפשר אפילו לבנקים לתת לרשויות שבעבר קיבלו עזרה וסיוע מהבנקים. 
       
       אני רוצה לספר לחברי הכנסת, ביום רביעי בשבוע שעבר, כשהצבעתם על חוק הנמלים – וכולם אוהבים להיות נגד עובדי הנמלים, וכולם ששים אלי קרב, כי כל אחד בטוח שזה מאוד פופולרי. אני יודע שלכאורה זה מאוד לא פופולרי להתייצב מול העמדה של הרפורמטור הגדול, שר האוצר. כל אחד מכם יודע היום ששר האוצר תכנן את המשבר, שר האוצר קבע את העיתוי של המשבר, כי אין מבחן ציבורי שונה לנושאים שונים. שר האוצר יכול לנסות לשחק את הקוזק הנגזל, שמגיע מסכן, כולם פתאום תוקפים אותו, כולם צולבים אותו – ראיתם את ההופעות – ממש רחמים. שר האוצר יודע שהוא היחיד שמרוויח מהמשברים האלה. שר האוצר בונה את הרייטינג שלו על בסיס יצירת משברים, אחד לאחד, כדי לבוא כמו הגואל הגדול. הוא לקח את פרנסתן של החד-הוריות, והיום הוא משדר להן שאולי הוא יחזיר להן משהו. את הקשישים הוא עשק והשאיר אותם חסרי כול, והנה, אולי עוד מעט הוא יאמר שהוא נותן להם משהו. 
       
       דרך אגב, פגשתי את הקבצנית שקיבלה 50 ש"ח משר האוצר. התלבטתי אם  לשאול אותה אם כדאי להחזיר לשר האוצר את 50 הש"ח, כי בכל זאת, שר האוצר שכל כך התנגד למדיניות של קצבאות – מה שנקרא לחנך את האנשים לדלות – ופתאום שיירה שלמה עוצרת, ובמקרה היתה שם קבצנית, ובמקרה היו שם צלמים – אפילו המבחן הבסיסי הפשוט ביותר של מתן בסתר כבר לא קיים. יש מישהו מחברי הכנסת שלא נותן? יש מישהו מחברי הכנסת שאין לו משפחה או גורם שהוא תורם לו? אחד-אחד אני מכיר – כולם, אבל אף אחד מחברי הכנסת לא יעז לעשות מזה תקשורת שלמה. הנה הנורמה – בני ישראל, צאו עכשיו לרחובות, שכל אחד יחפש קבצנית, ייתן לה 50 ש"ח ונפתרו כל הבעיות של כלכלת ישראל, נפתרו הפערים החברתיים, הכול בסדר. 
       
       זה אותו שר האוצר שמטיף נגד מדיניות הקצבאות, שניסה לתאר את הביטוח הלאומי כמוסד שמשחית, שגורם לאנשים לרצות להיות מחוברים לעטינים שהופכים אותם לפרזיטים. איש לא שואל את עצמו מדוע במבחן הבסיסי ביותר של יצירת מקומות עבודה לאותם אנשים, לתת להם את התשובות האמיתיות שכולם מדברים עליהם, אין כלום. 
       
       לצערי הרב, אנחנו באים הנה, ומהשבוע שעבר המצב רק יחמיר. קצבאות הילדים יופחתו; נכון, אדוני שר הפנים? לפי תוכנית הממשלה ירדו קצבאות הילדים עוד במנה. בסדר, אני מבין שכולם יעמדו כאן צוהלים כאשר דוח הביטוח הלאומי יראה שמאות אלפי ילדים ייתוספו לילדים - - - 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       לא לכולם זה יורד – רק למשפחות מרובות ילדים.
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       זה לא ברמה שלו – להם מותר. לפי השר פורז, להם זה מותר. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       זה לקראת השוויון. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       יש בעיה, יש קורלציה בין הדברים. זה כך שמשפחות מרובות ילדים, בדרך כלל גם יותר קשה להן - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת עמיר פרץ, ברוכות ילדים, ולא מרובות ילדים.
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       השר פורז אמר כך.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       עזוב את השר פורז.  אתה תגיד, משפחות ברוכות ילדים.
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       ברוכות ילדים. מאה אחוז, התיקון מקובל. זה אפילו ירגיז קצת את השר פורז, כי הוא יגיד לך שלא כל ילד הוא ברכה. הוא יגיד לך שהוא ממליץ אחרת בכלל. תשמע, למה אתה צריך לתת לו הזדמנות להכות בילדים ולהשפיל אותם? אנחנו חושבים שילדים זה ברכה. אנחנו מכירים משפחות ברוכות ילדים שמדינת ישראל יכולה להתגאות בהן. אני מכיר משפחות בערי פיתוח עם עשרה ילדים, שכולם מוצלחים, כולם בוגרי אוניברסיטה, אחד  קצין בצה"ל, כל אחד הפך לאיש יצרני, איש שמדינת ישראל יכולה רק להתגאות בו.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       מה הדמגוגיה הזאת, מה, זה שוב אנחנו ואתם? אתה מכיר ואנחנו לא מכירים?
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת בר-און, הוא לא אמר שאתה לא מכיר. הוא אמר שהוא מכיר. גם אתה מכיר.
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       חבר הכנסת בר-און, אני אשמח שתעלה ותספר על מי שאתה מכיר. אני מדבר עם שר הפנים, שאומר שאסור להביא לעולם הרבה ילדים כי זה ינציח את המצוקה. אני רוצה רק לספר לו, ואני אשמח אם תחזק אותי וגם אתה תספר לו, שיש משפחות ברוכות ילדים שהלוואי שהתוצאות אצל כל משפחה אחרת היו אותן תוצאות – שהילדים שלהן הפכו אזרחים יצרניים ומועילים שהחברה יכולה להיות גאה בהם. אם אתה מכיר, אדרבה ואדרבה, תחזק אותי. יכול להיות שיחד נצליח לשכנע את השר פורז לשנות את עמדתו.
       
       אני אומר לכם, חברי הכנסת – בשבוע שעבר, כשהצבעתם בקריאה השנייה ובקריאה השלישית, ידעתם שאתם משמשים כלי משחק בידי שר האוצר. ידעתם שאפשר למנוע את השביתה המיותרת שמתקיימת היום בנמלים.
       
שר התיירות גדעון עזרא:
       
       זה בידיים שלך, אתה אשם. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       השר עזרא, אני לא רוצה להשתמש בביטויים ששייכים - - - 
       
שר התיירות גדעון עזרא:
       
       אתה מדבר על כספים? את הכספים הגדולים אתה הוא מי שמבזבז למדינה.
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       השר עזרא, זה כבר לא מרשים אותי. לצערי הרב, פעם הרשמתם אותי, אבל עכשיו אתם אפילו לא מרשימים אותי. פעם התרשמתי מההשמצות, מהגידופים, אבל הגעתי למסקנה שלא משנה מה אני אומר ומה יהיו הנסיבות, ממילא תגידו אותם דברים. 
       
       השר גדעון עזרא, כולם יודעים שהמפסיד העיקרי מהשביתה הזאת הוא אני, והמרוויח העיקרי ממנה הוא שר האוצר. לכן, מי שמעוניין בשביתה הזאת – מי שהיה מעוניין לפתוח אותה, מי שהיה מעוניין להאריך אותה, מי שמעוניין היום לגרום לכך שהיא תימשך – הוא שר האוצר בכבודו ובעצמו. אף אחד אחר לא. הוא המרוויח העיקרי. את זה תמיד צריך למדוד – לא יעזור לך שום דבר. אני ודאי לא נהנה מהשביתה הזאת, אבל אני צריך לעמוד על העקרונות שאתם ככנסת ואתה כממשלה קבעתם. 
       
       אני מודיע לך שאתה לא תאמין, אבל בישיבה שהיתה עם שר האוצר, עם שר התחבורה ועם כל הפקידות הבכירה במשרד האוצר, שר התחבורה הביט ימינה ושמאלה ושאל: תגידו, על זה פרצה השביתה? הוא פנה אל פקיד האוצר ושאל: הייתכן? על ויכוח על ניסוח של שורה כלשהי, כאשר צד אחד טען כך וצד אחר טען אחרת, על ויכוח כזה גוררים מדינה שלמה – כנסת שלמה – להיות גורם במערכת יחסי העבודה? 
       
       אני חושב שהגיע הזמן שהכנסת תבין, שהנזקים שנגרמים לאורך זמן – ויגיד לך השר פורז שיש בינינו חילוקי דעות קשים מאוד לאורך כל הדרך, שנים, יש לו  תפיסת עולם שאינה מקובלת עלי, אבל מעולם לא אמרתי על השר פורז שהוא או עמדותיו מסכנים את מדינת ישראל. מעולם. גם הוא לא אמר זאת עלי. כששר בישראל עומד מול אזרחי ישראל ואומר: הם חונקים אתכם, זה כמעט התרת דמם של אנשים – אין פירוש אחר. אין פירוש אחר. לא כל מה שמותר לכל אדם ברחוב מותר לשר בישראל.
       
שר התיירות גדעון עזרא:
       
       - - -
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       לא יעזור לך שום דבר. ההסתה הביאה אותנו למשבר הגדול ביותר שהיה במדינת ישראל. שום תוכנית כלכלית לא תעמוד מול העובדה שההסתה היא המתכון לאסון למדינת ישראל, ושום גורם במדינה הזאת – גם אם יש לו המטרה הכי חשובה – לא בכל מקרה המטרה מקדשת את האמצעים. ואני מציע לכולם – לא משנה מה תהיה מטרתכם, ההסתה לא צריכה להיות חלק מהאמצעים שלכם. 

	ואני אומר לשר פורז – גם הוא ודאי יגיד זאת – השר פורז יודע שיש לנו חילוקי דעות, הוא חושב אחרת, יש לו תפיסת עולם שונה, אבל בכל סיכום שהגענו אליו – עמדנו. הוא יגיד לך איזו עבודה קשה אנחנו עושים יחד כדי לקדם נושאים שאיש לא היה מצליח לפתור בלי עבודה משותפת, ואני בטוח שאמינותו מקובלת עליך. 

	לכן, אין קשר בין הוויכוח הלגיטימי שצריך להתרחש בבית הזה על תפיסת העולם, על הדרך, לבין העובדה שהגיע הזמן שנשתמש בכלים שאינם מפרקים את מדינת ישראל כמדינת חוק. תודה רבה.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת עמיר פרץ. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה. אחריו ישיב השר גדעון - - 

קריאות:
       
       - - -

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       השר פורז? 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       שניהם ישיבו. 

שר התיירות גדעון עזרא:
       
       השר פורז.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       - - השר פורז, ואחרי השר פורז  –  השר גדעון עזרא.

שר התיירות גדעון עזרא:
       
       אני אשיב, ואחר כך השר פורז.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       זה מה שאמרתי. אתה הפכת. אין בעיה, תחליטו ביניכם. בבקשה, חבר הכנסת דהאמשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       שהממשלה תסתדר - - -

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       מה קורה עם האי-אמון פה? 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       לא ייאמן. למה מביאים את ועדת הכנסת לקבוע סדרי דיון? מה זה? היה צריך לסיים את הצגת הדברים, אנחנו לא נסיים את זה בשלוש שעות. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תקצרו בזמנים בוועדת הכנסת. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       מה זה תקצרו? אי-אפשר לקבוע עשר דקות לכל מציע  – חמישה מציעים: 80 דקות. 

שר התיירות גדעון עזרא:
       
       שישה.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       חמישה הציעו עד עכשיו – 80 דקות - - -

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני לא ישבתי מתחילת הדיון.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אין לי טענות אליך. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בבקשה, חבר הכנסת דהאמשה. אני אוסיף לך חצי דקה, כי זה היה על חשבונך. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, אני מבקש לשים לב שהכול על חשבוני עכשיו. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אמרתי לך שאוסיף לך חצי דקה – עוד לא עברה חצי דקה. בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר עזרא - - 

שר התיירות גדעון עזרא:
       
       אני שומע אותך. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - בראשית היה המסגד הגדול במכה. לאחר שהקדוש-ברוך-הוא ציווה על אדם לרדת מגן-עדן, מהשמים לארץ, לכדור-הארץ, נבנה מייד המסגד הגדול – בית-אלוהים במכה – ו-40 שנה לאחר מכן נבנה מסג'ד אל-אקצא, המסגד הגדול בירושלים. ומאז שימשו המסגד הזה, והאתר הזה, והרחבה הזאת, להעלאת שם שמים – כל השנים, כל הזמן, מתקופות פה ושם. 
       
       יש כאלה שטוענים שהארכיאולוגיה מעידה, משנה או מאששת השערות. רק בשבוע שעבר מצאתי לנכון ללכת ולראות שם, אפילו באתר שיוחד למקום הזה, וגם המפיק עצמו, הדובר, אמר: זו ורסיה אחת – גרסה אחת. אגב, אין בגרסה שום דבר, רק הנחות, מין דמיון כזה, איך ארכיאולוג מדמה לעצמו שהיו שם דברים והיו שם פתחים. אגב, כל מה שראיתי שם – ואני נמצא במקום הזה כמעט יום-יום, כשאני בירושלים – זה עמודים קיימים, של המסגדים עצמם, כפי שהם, כפי שהם היום, כפי שרואים אותם – בין במסגד שנקרא בלשון עממית "אורוות שלמה", ובין במסגד שאתם קוראים לו קדום, למעשה אלה אותם המסגדים, זו אותה רחבה ואותה שרשרת מסגדים שבגדול נקראת מסג'ד אל-אקצא.
       
       וזהו נושא הדיון שלנו היום. למה התחלתי בזה? כי במזכירות, כאשר הגשתי את ההצעה וכתבתי "מסג'ד אל-אקצא" ו"חארם-א-שריף", מצאו לנכון לשנות את זה. בהתחלה שינו באופן גורף אפילו, והתעלמו מכל השם ומכל המסגדים, אף שזו המציאות הקיימת. מי שילך לשם עכשיו ימצא את המסגדים. לאחר פנייה נוספת ודיון הגענו לנוסחה שבה גם שני השמות יוזכרו – אז המסגדים, רחבת המסגדים – והיושב-ראש, זכותו גם לפי התקנון להוסיף או לשנות, קבע את השם כפי שזה מופיע לפנינו עכשיו, ברחבת המסגדים ובהר-הבית, כפי שזה נקרא גם בלשון האנשים. 
       
       אני לא רוצה עכשיו להיכנס למחלוקת ההיסטורית – לא זה העניין שלי. אני חושב שהמציאות – גם ההיסטוריה וגם העובדות בשטח – מדברת בעד עצמה. קיימים שם מסגדים, והיה הסדר כלשהו גם לאחר הכיבוש ב-1967 לגבי המקום הקדוש הזה – המקום הקדוש ביותר בארץ הזאת לדעת כולם, לכל הדתות לדעתי – איך לכבד את הקדושה של המקום, והיה סטטוס-קוו מסוים, בן עשרות שנים, וזה הלך. 
       
       המוסלמים קיימו את מצוות התפילות שלהם בתוך המסגדים, ואנשים שהם לא מוסלמים הורשו להיכנס בשעות מסוימות ובתיאום עם שלטונות הווקף – בין כתיירים בין כמבקרים – אנשים שרצו לראות את המקום הזה נכנסו, בהסדר ובהבנה ובתיאום. 
       
       מתי השתנו הדברים? אני לא רוצה לדבר על כך שהיו ניסיונות של רצח אנשים ושל פיצוץ של המסגדים – כל זה לא זה הנושא – אבל המצב הזה נמשך כהווייתו וכהסדר מוסכם עד 28 בספטמבר 2000. 
       
       ב-28 בספטמבר, באותו יום חמישי, עלה ראש האופוזיציה דאז, ראש הממשלה של היום, מר שרון, עם כל הלהוטים והמלהטטים אתו, רצה ממש לנגח את ברק ולתת לו דקירה גורלית בגב, וברק נהג בטיפשות, או לא בטיפשות  – לא יודע, לא צריך לנתח את ברק – אבל ברק תמך בו והביא את אלפי החיילים והשוטרים להגן על מר שרון כדי לעלות לחלל את המקום הקדוש הזה – בכוח הזרוע, בכוח הנשק, בצלם של חיילים – ולהתחיל את האש, שמאז איננה נכבית, ולמחרת היא הפילה עשרות קורבנות באותה רחבת מסגדים בידי אנשי ביטחון ובירי חם, ובשבת שלאחר מכן בכל רחבי הארץ – בפרט במקומות הכבושים – וביום שאחרי כן, ביום ראשון, גם כן – 1 באוקטובר, היום הידוע – שבו נפלו אצל הערבים קורבנות גם בתוך מדינת ישראל: שבעה, נדמה לי, ביום הראשון, ועוד שלושה או ארבעה ביום השני, ועוד שניים לאחר שבוע –  13 הרוגי מאורעות ה-1 באוקטובר.
       
       כל זה היה בתכנון מראש, ובידיעה מראש ובצפייה. אין ילד שלא היה יכול לצפות את הדברים האלה. ואני, אגב, התרעתי על זה כמה פעמים, גם מהדוכן הזה וגם במכתבים למר שרון עצמו, לראש הממשלה, לברק: אל תניח לעניין הזה לקרות, כי זה יביא אש שאף אחד לא יוכל לעצור לאחר מכן, ולדאבוני זה מה שקרה לאחר מכן. 
       
       אותה נורמליות – אותו סטטוס-קוו שהופר באותו יום, לא חזר מאז. היו פניות, ואנשי ווקף אמרו: כל עוד זו הדרך וזה היחס, והכוח והנשק הם שקובעים פה, אנחנו לא יכולים להרשות חזרה לשגרה. ובצדק: אי-אפשר לחזור לשגרה בצל המאורעות האלה. עד אשר לפני שנה מצא השר לביטחון הפנים – אגב, באותו זמן ובשנים האלה, גם קצת לפני כן, לדעתי, מנעו מאנשי הווקף לתחזק את המסגדים הקדושים האלה. אלה בניינים, בניינים קדומים, ישנים, 40 שנה לאחר רדת אדם מהשמים, אולי משעת בריאת העולם, והם חייבים בבנייה מחודשת, חייבים בתיקונים, חייבים בשיפוצים, חייבים באחזקה כמו כל בניין קדוש וקדום.
       
       וממשלת ישראל עמדה בשלה – שום דבר. שום גרגיר. וגם הסיתו מי שהסיתו – ואני הייתי עד לזה – בוועדת החינוך של מר אורלב בשעתו, כל שבוע, כל שני וחמישי – גם זו הצתת אש מחודשת –  ואוויר, ולא אוויר, והמוסלמים בונים שם, והם לא בונים. לא נבנה שום דבר חדש, אגב, ומה שנקרא המסגדים - - -

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, נותרו לך שלוש דקות. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כן. תודה רבה, אדוני. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני אוסיף לך את חצי הדקה. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       בסדר, אני אלך במסורת של חברי. גם אני אלך, בדיוק כפי שהם עשו. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       לא, אל תלך. אני אפסיק, כי פשוט - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       טוב, אדוני רוצה ממש להוציא אותי מהכלל – זה כבר יהיה עניין שלו. אני הולך לפי מה - - -

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       זה שוב על חשבונך. יש לנו יום ארוך. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       חבל על הזמן, לא נתווכח עכשיו. אני מאמין שאדוני לא ינהג אתי באופן יוצא דופן. לא מאמין שיש לו סיבה לעשות את זה. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תראה, עברה דקה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       לכן, אפילו מה שהמסיתים והמעלילים אומרים – שבנו מסגד חדש – לא נבנה שום מסגד חדש. מה שאתם קוראים "אורוות שלמה" – אל-מסג'ד אל-מרוואני, או אל-מוסאללה אל-מרוואני – בניין קדום וישן וקיים, כל מה שהיה זה שפתחו שם את הפתחים שאטמו לפני 300–400 שנים, מסיבות שלהם – הווקף אטם אותם – פתחו את הפתחים וניקו את הלכלוך, את האבק, מה שהיה בפנים, והנה לך המסגד, שכולו כאילו נבנה מחדש. לא נבנה שום דבר חדש. 
       
       היה שם ריצוף של חלק, ומה שנעצר באמצע, אגב, מכער את המקום ודוקר את הלב, וכל אדם שמסתכל אומר: למה זה לא הושלם? למה במקום להשאיר את זה בעפר ובלכלוך לא הרשו להשלים את הרחבה הזאת בריצוף, כפי שיאה למקום הזה ונאה למקום קדוש? 
       
       לממשלת ישראל יש דרכים ויש מחשבות, ואני יודע שגם המסיתים האלה מבעירים את האש. מר הנגבי, השר לביטחון פנים, כפה בכוח הזרוע ובכוח שוטרים זה כשנה כניסת – הוא קורא לזה תיירים – אני יודע שנכנסים לשם יהודים מטורפים, אני לא מגזים, שמנסים בכל שבת ובכל חמישי ובכל הזדמנות להבעיר שם אש. הם מנסים גם להתעמר בציבור המתפללים המוסלמי, והם אנשים שמחפשים רק פרובוקציות. אני לא צריך להעיד יותר מראש השב"כ לשעבר, שאמר דברים מפורשים בעניין הזה.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       למה אתה משקר? 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אני יודע שהם החברים שלך, חבר הכנסת אריאל. אני יודע שאתה וכמוך הם אלה שמציתים את האש שם. אתה לא צריך להגן על אף אחד. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       למה אתה צריך לשקר? הרי בשבת לא עולים יהודים. אתה גם משקר וגם קורא להם משוגעים. אתה בעצמך. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       עולים, עולים. אתה יודע מה, אולי לא בשבת, אז ביום חמישי עולים. יכול להיות שבשבת לא עלו יהודים, אז ביום חמישי עלו? ביום שישי עלו? זה לא נקרא שקר. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לא עולים ביום שישי, למה אתה משקר? אתה שקרן.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת אורי אריאל, אולי הוא התכוון לשבת שלו, לא לשבת שלנו. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אתה לא מתבייש, גם כאשר אני מדבר בתום לב ומוכן לקבל שאולי בשבת לא עלו, אתה קורא לזה שקר. אין פה שום שקר, המציאות מדברת, הטירוף של החברים שלך מדבר, הקיצוניות, האש שבעיניים. אגב, ראיתי את זה במו-עיני שם, ראיתי אנשים כמוך, בדיוק חברים שלך, אותה צורה, אותם אנשים, עם אש בעיניים מנסים לעורר פרובוקציות ומנסים לעורר אש במקום הזה. 
       
       הסטטוס-קוו הזה, אשר הופר, כבוד השר, ומה שממשלת ישראל מנסה לקבוע עכשיו, גם ביקורים וגם עליות וגם מתפללים לפעמים – המשטרה לפעמים מונעת ולפעמים לא מונעת, מתפללים שם גם בחצר הזאת ומנסים לעשות את זה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, הוספתי לך שתי דקות. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       הפרת הסטטוס-קוו הזאת, כפי שהתרענו לפני 28 בספטמבר, יכולה להצית שוב אש, או לעורר שם דברים שאף אחד לא יכול לדעת לאן יגיעו. יש הסדר בן מאות שנים. אנשי הווקף כיבדו את המקום וכיבדו את קדושת המקום, וכל עוד היה מדובר בדברים מתואמים ובדברים בתחום הסבירות הם אפשרו למבקרים לעלות לשם. הם לא אטמו את המקום, אפילו מבחינה היסטורית, הם לא מנעו בכלל עלייה של אנשים. אבל הדבר חייב להיות מתואם אתם. 
       
       עכשיו שמו שם שוטרים, גם בצורה מוגנת, שמו שם שוטרים 24 שעות ביממה בתוך רחבת המסגדים, מה שלא היה קיים אף פעם. טוענים שזה בא להגן כביכול על העבודות ועל התיקונים. אדוני, מי שרוצה להגן על העבודות, מגן עליהן מפני אנשים שינסו לעלות על הפיגומים האלה או להיכנס לתוך מתחם המסגדים. לא בתוך המסגדים הוא יגן עליהם, אלא ימנע את זה מבחוץ, כפי שעשו את זה בעבר. למה צריך להושיב בתוך המסגדים, בתוך הרחבה, 24 שעות ביממה, שוטרים שמפגינים נוכחות, מפגינים עוינות ומפגינים שינוי הסטטוס-קוו והמצב במקום? 
       
       אני שוב מתריע. השינוי הזה, אי-כיבוד הסטטוס-קוו, הניסיון לכפות בכוח עובדות בשטח, לא יצלח. הוא גם לא יאריך ימים, אבל הוא בוודאי יביא פירות באושים, יביא עלינו אסון נוסף, כפי שמר שרון הביא בשעתו. אני מזהיר שלא צריך להמשיך בדרך הזאת, זה לא ישרת אף אחד, זה לא ישרת את קדושת המקום, זה בוודאי לא ישרת ציבור מאמינים כלשהו, אם מוסלמים ואם אחרים. המקום הקדוש הזה חייב להישמר מכל משמר, ומה שהונצח שם במאות שנים, עם סטטוס-קוו מוסכם ומתואם ומסודר, חייב להימשך, ואוי ואבוי למי שישחק בזה וינסה לקבוע עובדות בשטח, כי בוודאי במקום הזה זה לא ילך. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת דהאמשה. ישיב על חלק מהצעות האי-אמון השר גדעון עזרא, בבקשה. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       הם יכולים לבקש מראזי ג'באלי שישמור שם?
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אתה והמתנחלים – אל תציתו אש והכול יהיה בסדר. 
       
שר התיירות גדעון עזרא:
       
       אתה יחד אתו באופוזיציה, מה אתם מפריעים? חבר הכנסת דהאמשה, הוא חברך לאופוזיציה. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראש ובראשונה אני אענה לחבר הכנסת דהאמשה על הצעת האי-אמון שלו, ולאחר מכן על הצעתו של חבר הכנסת יוסי שריד. 
       
       אם לא הייתי שם, הייתי אולי מאמין לדברים שלך. מאחר שאני הייתי עם ראש הממשלה בהר-הבית ב-28 בספטמבר - לא נעשה שום חילול. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אתה היית ואני הייתי. נעשה חילול. דם ירד שם. 
       
שר התיירות גדעון עזרא:
       
       מי שחילל זה אתה, חבר הכנסת דהאמשה, ועוד כמה אנשים - - 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       ירד שם דם. לא ירדתם מהמדרגות עד שנפצעו אנשים. 
       
שר התיירות גדעון עזרא:
       
       - - אתה ועוד כמה אנשים אשמים במה שקרה. במקום לשבת עכשיו בשקט - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       זה נקרא לשקר. ירד דם. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אתה דיברת, אף אחד לא הפריע לך. אני מבקש ממך להקשיב לשר. אתה מדבר יותר ממנו עכשיו. תאפשר לשר להשיב. בבקשה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       עד שמיקי לוי, שהוא שוטר גדול, הגיע, לא יצאתם. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       דהאמשה, תקרא לכל חברי הכנסת. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר. חבר הכנסת אורי אריאל. 
       
שר התיירות גדעון עזרא:
       
       ראש הממשלה עלה להר-הבית, לא נכנס למסגד אל-אקצא. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       הוא רצה להיכנס, לא נתנו לו להיכנס. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה. 
       
שר התיירות גדעון עזרא:
       
       הוא לא התכוון להיכנס. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       הוא גם לא יכול היה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אני מדבר אליך. אולי תצא לשתות כוס מים?
       
שר התיירות גדעון עזרא:
       
       אתה בראש המסיתים על הר-הבית, עם מעט מאוד אנשים, בעיקר חברים שלך, חברי הכנסת. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אתה ראש הפורעים. אתם הפורעים ואתם המסיתים. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אני מבקש שתפסיק להפריע. אני מבקש ממך בפעם הרביעית. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       שלא ישקר, אני לא אפריע. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       כשאתה דיברת 13 דקות, הוא לא הפריע לך. 
       
שר התיירות גדעון עזרא:
       
       הר-הבית קדוש למוסלמים, לא פחות קדוש ליהודים, ואנחנו צריכים לחיות אלה בצד אלה במדינה הזאת, בדילמות ובבעיות בלתי רגילות. אתה כחבר כנסת בישראל, הראשון שצריך למצוא דרך להסכמות ולהליכה של זה לקראת זה. 
       
       אתה בא לכאן ומספר לציבור שמדינת ישראל לא נתנה למוסלמים לתחזק את הר-הבית. על איזו תחזוקה אתה מדבר? בנו שם בניגוד לחוק את "אורוות שלמה", עשו שם שיפוצים בלי לקבל רשות של אף אחד, ואז למדינת ישראל לא היתה ברירה והיא אמרה: אנחנו נבדוק שייעשו רק העבודות ההכרחיות, עד אשר האנשים על הר-הבית, הווקף - אבל מי שהסית אותם היה ראאד סלאח, שלשמחתי היום הוא בכלא, והוא עשה את מה שעשה בהר-הבית. היו שם ערמות עפר שהוצאו מתוך "אורוות שלמה", היו שם ערמות עפר בעלות ערך ארכיאולוגי ממדרגה ראשונה. במקום לקרוא לארכיאולוגים ולהראות להם את החומרים, בחשכה לקחו את כל הערמות הללו וזרקו אותן למזבלה במקום כלשהו, במקום לתת לאנשי המדע לחקור ולבדוק את העניין. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       יודעים שנזרק למזבלה, נכון. 
       
שר התיירות גדעון עזרא:
       
       ישראל לא הפסיקה את הביקורים על הר-הבית, ולישראל יש עניין רב שהביקורים ייערכו בהר-הבית, וייערכו בהר-הבית על-פי חוק ועל-פי דין ועל-פי ההסכמים. למרות ההסכמות שהיו בהתחלה עם הווקף, בסופו של דבר פתחנו את ההר לביקורים חד-צדדיים, ואני מקווה שהביקורים האלה יימשכו ולא תיערכנה שם תפילות ולא יהיו דברים אחרים. 
       
       מה לעשות, בנו שם שני פיגומים לטובת הר-הבית, פיגום בצד המזרחי ופיגום בצד הדרומי. מאחר שמדינת ישראל לא רוצה ששום גורם יוכל לחדור להר-הבית בלי אישור ובלי רשות ובחסות החשכה - ניסיונות שהיו בעבר - הציבו במקום הזה יותר שוטרים. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       על הפיגומים שיציבו. 
       
שר התיירות גדעון עזרא:
       
       אתה הראשון שצריך לברך על כך שאנחנו רוצים שיהיה שלטון וסדר בהר-הבית. אני לא יודע מה המטרה של העלאת הנושא של האי-אמון היום, אבל אתה בנושא הזה לא משרת את המטרה המשותפת של כולנו. אני מדבר על שקט בירושלים, שקט במדינה הזאת, שנשוב לחיות בשלום. תשאל את הסוחרים בעיר העתיקה מה הם חושבים עליך, תשמע מהם סיפורים שלמים. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       גם מה חושבים עליך. 
       
שר התיירות גדעון עזרא:
       
       אני מציע לכולנו שנהיה שפויים ונעשה לטובת השקט והשלווה. 
       
       אני מבקש לענות לחבר הכנסת יוסי שריד, שהאשים את הממשלה בתרבות השקר, בריח רע, בחוסר אמינות. אם היה יכול, היה מציע אי-אמון בממשלה כל יום. 
       
       חבר הכנסת שריד, מדינת ישראל נמצאת זה ארבע שנים במלחמה, ומי שנושא בעול המלחמה הזאת הוא בראש ובראשונה הממשלה, על כל שלוחותיה. מה לעשות, הממשלה הזאת לקחה על עצמה משימות שאתה כשהיית בממשלה לא לקחת אותן עליך ולא הגעת לשום הישג בדברים החשובים ביותר למדינת ישראל. 
       
       בתקופה הזאת מדינת ישראל נלחמת באויבים מרים ובעייתיים, בטרור. במלחמה הזאת הממשלה הזאת רשמה, לדעתי, הישגים שאף מדינה שנלחמה בטרור לא השיגה. אבל זה לא מעניין אותך, פשוט לא מעניין אותך; הממשלה הזאת החליטה ללכת על פרויקט של בניית גדר, פרויקט שעולה מיליארדים והוא בא על חשבון משהו, אבל זה פשוט לא מעניין אותך; הממשלה הזאת צריכה לתת מענה ליישובים שסופגים הפגזות כאלה ואחרות, כמו בעיירה שדרות, דברים שאתה לא מביא אותם בחשבון, וזה פשוט לא מעניין אותך; הממשלה הזאת עוסקת עכשיו בהתנתקות מחבל-עזה, פרויקט לא קטן, וזה פשוט לא מעניין אותך. 
       
       על מה אתה מדבר? אתה מדבר על היוזמה של ראש הממשלה בנושא לוד. הייתי עד לניסיונות של ראש הממשלה עם חבר הכנסת מקסים לוי, זיכרונו לברכה, להעמיד את העיר הזאת על הרגליים. הניסיונות של ראש הממשלה היו כנים ואמיתיים. 
       
יוסי שריד (יחד):
       
       - - - חלק מהניסיון לאפל - - - 
       
שר התיירות גדעון עזרא:
       
       בדרך, לצערנו, חבר הכנסת מקסים לוי נפטר, זיכרונו לברכה, וראש הממשלה המשיך בניסיונות לטפל בלוד. נכון להיום אני יכול להגיד לך שנושא אחד מטופל בלוד - המשרד לביטחון פנים מטפל בלוד כפי שהיא לא טופלה מעולם. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       בגלל זה היא נראית ככה. 
       
שר התיירות גדעון עזרא:
       
       אני יכול להגיד לך גם דבר שני. לולא נטפלו לראש הממשלה – וכאן אני אומר את הערכתי, ראש הממשלה לא אמר לי את הדברים – לולא הדביקו לראש הממשלה סיפורים כאלה ואחרים כאילו יש לו עניין בהתפתחותה של לוד, הוא היה מטפל בלוד עד עצם היום הזה. אבל התחילו הסיפורים המרושעים והלא-נכונים, ואז לדעתי ראש הממשלה בשלב הזה נותק בצורה כזאת או אחרת מלוד. 
       
       דיברת על ועדת-דברת. אני חושב שזאת עבודה ברוכה שיזמה שרת החינוך. ממשלת ישראל קיבלה את המלצותיה, ממשלת ישראל רוצה להגשים אותן, והיא תגשים אותן כמידת יכולתה. אבל הכסף לא מצוי ברשותנו. 
       
       שר הפנים ידבר עוד מעט על הסיפור של הרשויות המקומיות, דבר שחוזר על עצמו, ועל המועצות הדתיות, שאני אמור לדבר עליהן. זה לא דבר שהתחיל בממשלה הזאת. החובות האלה לא התחילו לא אתמול ולא שלשום. אנחנו חשפנו את האמת ואמרנו: לא עוד. לא יהיו עוד שערורייה וניצול כספי המדינה  בצורה לא צודקת ולא נכונה. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       מה אשמים העובדים?
       
יוסי שריד (יחד):
       
       בשנה הבאה ילמדו שש שעות פחות. לא הבנתי את התשובה שלך. 
       
שר התיירות גדעון עזרא:
       
       ידידי, במידה שנצטרך לקצץ בתקציבים לטובת ההתנתקות, לטובת הגדר, לטובת התשתיות, לטובת עם ישראל - - - 
       
יוסי שריד (יחד):
       
       למה התחייבו לבצע את ועדת-דברת?
       
שר התיירות גדעון עזרא:
       
       ועדת-דברת תתבצע. מה שקורה בכל השטחים - יש תוכניות כאלה ואחרות שבגלל קשיים תקציביים יעוכבו בצורה כזאת או אחרת. הנושא של החינוך הוא נושא ראשון במעלה, אבל לפני החינוך נמצא הנושא של החיים, ואנחנו נמצאים עכשיו בהרבה מקומות במאבק על החיים. יכולים להטיח בממשלה מה שרוצים, בפני הממשלה עומדות משימות רציניות וגדולות, ואני מקווה מאוד שתהיה לה תמיכה בכל פינות הבית. אני דוחה מכול וכול את הצעות האי-אמון. תודה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לשר גדעון עזרא. שר הפנים, חבר הכנסת אברהם פורז, בבקשה. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מוזמן שבוע אחר שבוע לענות, בשם הממשלה, על הצעות האי-אמון המוגשות בנושא המשבר ברשויות המקומיות. אכן, יש משבר. כפי שהשר גדעון עזרא ציין בצדק, המשבר הזה הוא תולדה של בעיות קשות מן העבר, שאנחנו מנסים היום לרפא, ובדרך לא פשוטה, בדרך כואבת מאוד. 
       
       הממשלה החליטה, וזה מקובל עלי לחלוטין, שאנחנו מוכנים לעזור למי שמוכן לעזור לעצמו. אנחנו עוזרים לרשות מקומית במצוקה אך ורק אם היא מגישה תוכנית הבראה ואנו מאשרים אותה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       ומי שלא מסוגל לעזור לעצמו?
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       מטרתה של תוכנית ההבראה לגרום לכך שבסופו של התהליך הרשות תהיה מאוזנת, שהרי אם הרשות איננה מאוזנת לא עשינו שום דבר, והמשבר יחזור פעם אחר פעם. אפשר כמובן לומר, שאם חסר כסף לרשויות המקומיות, שהמדינה תשלם. כל סכום שהממשלה משלמת לרשויות המקומיות בא על חשבון משהו אחר. זה על חשבון חינוך, על חשבון רווחה, על חשבון תשתיות, על חשבון ביטחון, על חשבון דברים חיוניים אחרים. 
       
       אנחנו רוצים לוודא שהרשויות המקומיות באמת יעילות, באמת גובות את הארנונה מהתושבים, באמת גובות את תשלומי המים מהתושבים ובאמת חוסכות ומתייעלות. חלק מהרשויות צריכות לנקוט צעדי הבראה מאוד קשים. אחד המציעים פה היה חבר הכנסת עמיר פרץ, והוא דיבר בין היתר על עיריית לוד. בימים אלה נחתמה בלוד תוכנית הבראה מאוד כואבת, שכוללת פיטורי הרבה מאוד עובדים, על דעת ההסתדרות. אני רוצה לומר, שבדרך כלל אין לי הרבה דברים טובים לומר על פעולותיו של חבר הכנסת פרץ כיושב-ראש ההסתדרות, אך הפעם אני רוצה לשבח אותו על כך שנתן יד לתוכנית הבראה בעיר הבעייתית הזאת. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מתי יעבור הכסף?
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       ברגע שתוכנית הבראה נחתמת, מתחילים תשלומים ומתחילים אשראים והדבר הזה מתחיל לזרום. אבל לעיריות או רשויות מקומיות שלא חותמות על תוכנית הבראה, אנחנו לא מעבירים. חלק מהבעיות הוא משום שראש רשות פוחד שכאשר הוא יחתום על תוכנית הבראה ולא יעמוד בה, הוא עלול להיות מודח על-ידי ועדה קרואה; או כאשר יש לו מועצת רשות לעומתית, דהיינו מועצה שבה אין לו רוב, ואז בגלל העדר הרוב הוא לא מסוגל לאשר את תוכניות ההבראה. 
       
יוסי שריד (יחד):
       
       יש רשויות מקומיות מכובדות לא פחות ממשרד הפנים או ממשרד אחר, והן כורעות תחת הנטל.
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       מי למשל? יש לנו 17 רשויות בלבד, מתוך 250, שאינן נעזרות בכספי המדינה, מה שנקרא "נטולות מענק". למשל, עיריית תל-אביב, עיריית חיפה. עיריות כאלה אתה לא שומע. עיריית תל-אביב, זאת העיר שאתה גר בה, וגם אני, משלמת משכורות בזמן, מבצעת עבודות פיתוח בזמן, משום שיש לה הכנסות עצמיות גדולות, גם מארנונת מגורים, אבל בעיקר מארנונת עסקים בהיקף גדול. יש רשויות שלפי כל הדיווחים ולפי כל הבדיקות – וזה הרוב הגדול – אינן יכולות לחיות בלי כספי מדינה, והן נעזרות במשרדנו. אבל אנחנו לא עוזרים אלא למי שעוזר לעצמו, ואנחנו לא נותנים כסף לריק. 
       
       אנחנו אישרנו עד עכשיו תוכניות הבראה ל-88 רשויות. רק 36 מהן חתמו על התוכנית ומתקדמות במסלול הנדרש. בכל הרשויות שחתמו על תוכניות ההבראה טופלה בעיית המשכורות והוזרמו כספים, או יוזרמו, למעט רשות אחת בשם סאג'ור, שמשום מה סירבה לפתוח תוכנית הבראה, וכל עוד היא מסרבת, תהיה בעיה. 
       
       רק שש רשויות, ובהן לוד, ביקשו עד עכשיו לפתוח להן חשבון מיוחד בהתאם לחוק, ומוזרמים להן כספים על חשבון מענק שוטף וכן תקבולים שוטפים אחרים. אלה רשויות שחתמו על החשבון המיוחד שפתחנו בעקבות החקיקה של הכנסת. נכון שפה יש לנו בעיה עם המערכת הבנקאית. אני חושב שהבנקים בעניין הזה הגזימו לגמרי. הם ראו בחקיקה שאנחנו העברנו בעניין הזה בכנסת אקט מופרז, מוגזם, והתגובה שלהם מופרזת. אין לנו כוונה לשלול מהבנקים את הזכויות שיש להם, הממוניות והרכושיות, אלא שנוצר מצב שבגלל העיקולים, לא רק של הבנקים, גם של אחרים, לא היתה לנו שום אפשרות לשלם משכורות.

	בחלק גדול מהרשויות שולמו מקדמות בשיעורים שבין 40% ל-80%, ועובדים בשכר נמוך קיבלו 100%. 

       רשויות נמנעות מפתיחת חשבונות בנק מוגנים, למרות אפשרות שניתנת להן, מחשש של ראשי הרשויות, שאם לא יפעלו כאמור, ולא יעמדו בהתחייבויותיהם, יפעל משרד הפנים לסיום כהונתם בהתאם לחוק והתקנות.

	אני רוצה להסביר, שבימים אלה שלחנו הודעות לרשויות המקומיות, באמצעות הממונים על המחוז, באותן רשויות שמועצת הרשות לא אישרה תקציב – אגב, זה לא שייך להבראה או לא הבראה, אלא אם בכלל אין תקציב – והסברנו את הסמכות שניתנה לשר הפנים לפזר את מועצת הרשות המקומית. ואכן יש בכוונתי - אני אומר זאת בצורה הגלויה ביותר, שבאותם מקרים שאנחנו במשרד ניווכח שראש הרשות המקומית רוצה לבצע תוכנית הבראה מקומית, ומועצת הרשות המקומית, מטעמים בלתי ענייניים, מונעת זאת ממנו, אנחנו נשקול את האפשרות לפזר את מועצת הרשות המקומית. 

אלי אפללו (הליכוד):

	 מה קורה עם הסגנים?

שר הפנים אברהם פורז:
       
        הסגנים הם חלק ממועצת הרשות.

אלי אפללו (הליכוד):
       
       למה הם צריכים לשלם את המחיר? 

שר הפנים אברהם פורז:
       
       בכנסת לפעמים קורה שלממשלה אין רוב, כמעט אין רוב, וראש הממשלה והממשלה מזיעים. הנה, היום אנחנו מזיעים כדי שיהיה לנו רוב לקראת ההצבעה שתהיה בעוד כשעתיים. אבל אנחנו בקואליציה עושים כל מאמץ כדי שלא ניפול בהצבעות. אותו נטל מוטל על ראש רשות מקומית שבמובן מסוים הוא ראש הממשלה של הרשות המקומית – לדאוג שתהיה לו קואליציה ויהיה לו רוב והוא יוכל לנהל את העיר על בסיס הרוב.

אלי אפללו (הליכוד):
       
       אבל אולי יש לו אינטרס להוריד בכוונה את מועצת העיר כדי שלא תהיה לו אופוזיציה ולא תהיה ביקורת? נוח לו לעשות זאת והוא בכוונה עושה זאת.

שר הפנים אברהם פורז:
       
       חבר הכנסת אפללו, אנחנו לא עובדים בטייס אוטומטי. בכל רשות מקומית נשקול את הדברים לגופם. אם יתברר שראש הרשות מטעמים ציניים עושה את מה שאתה מתאר, רק כדי להיפטר ממועצת הרשות, לא ניתן לו. אבל באותם מקרים שנשתכנע שמועצת הרשות היא המכשול – ואני אומר לך, מגיעים אלי ראשי רשויות ואומרים לי: תראה, יש לי קואליציה, רק מה? חסר לי אחד כדי להשיג רוב, והאחד הזה קשה לי להשיג אותו, כי יש לי שבע סיעות שכל אחת בת חבר אחד. כל אחד מהשבעה אומר: אני מוכן לבוא לקואליציה, רק תן לי סגן בשכר, ואני יכול לתת לאחד או לא יכול לתת אף לא לאחד כי כבר נתתי. אני אומר לו: במקרה כזה, אם יתברר שהדרישה היא בגלל הדבר הזה, לתת סגן בשכר או לתת דבר אחר, וראש הרשות יש לו כוונות טובות, לא תהיה לנו ברירה אלא לפזר את מועצת הרשות. הנחינו את הממונים על המחוזות לשלוח התראות, כדי שהנבחרים ידעו שהדבר הזה עלול לקרות, שהדבר הזה אפשרי. 
       
       רבותי, אני מודה בדבר אחד, שמענקי האיזון שקוצצו, קוצצו באופן חריף מדי. הקיצוץ החריף הזה נעשה על-ידי הממשלה בתקופה שבה היינו במשבר מאוד חמור והיתה סכנה של קריסה כלכלית, ובמסגרת קיצוצים כואבים מאוד בתחומים רבים קוצצו גם המענקים לרשויות המקומיות. חשבתי שכאשר מקצצים בקצבאות ומקצצים בתשלומי רווחה ומקצצים בבריאות ובחינוך, יש מקום גם שהשלטון המקומי, עם כל אהבתי ואהדתי, יתרום ויהיה חלק מהמאמץ. 
       
       לשמחתנו, בחצי השנה האחרונה, אולי אפילו קצת יותר מזה, יש התאוששות בכלכלה. ההתאוששות נובעת, לדעתי, גם מהעובדה שרמת הביטחון עלתה. בכל זאת, עם כל הבעיות והפיגועים שיש מדי פעם בפעם, כשאנחנו מסתכלים על הטבלאות אנחנו רואים שרמת הטרור שמתבצע ירדה -  לא הכוונות, כי לפי דיווחים שאנחנו מקבלים מראשי מערכת הביטחון, הרצון לבצע טרור עדיין נמשך, אבל היכולת כנראה קטנה בהרבה ויש הרבה פחות. גם מסיבות אחרות יש התאוששות בכלכלת ישראל, יש גידול בהכנסות המדינה ממסים, ולכן במידה מסוימת אנחנו יכולים היום להיות קצת יותר נדיבים. 
       
       נפגשתי היום, רבותי חברי הכנסת, עם ראשי השלטון המקומי. אתמול נפגשתי עם ועד ראשי הרשויות הערביות. אני נפגש אתם מפעם לפעם, ואני יודע שמושמעות טענות כלפי שאני לא נפגש אתם מספיק. אני מודה בזה שאני לא נפגש אתם מספיק, כפי שהם היו רוצים, אבל זה לא נעשה בגלל רצון רע, אלא בגלל מצוקה של זמן. 
       
       בכל מקרה, אתמול נפגשתי עם ועד ראשי הרשויות הערביות, היום עם מרכז השלטון המקומי. הדרישות שהם העלו - רק שתדעו, הם מבקשים שבתקציב משרד הפנים בשנה הבאה ייתוסף סכום של 3.75 מיליארדי שקלים, לתקציב החינוך שמופנה לרשויות המקומיות ייתוסף סכום של 1.93 מיליארד שקלים, לסכומי הרווחה – 460 מיליון, ולתקציבים שונים של תחבורה, שיכון, תעשייה ומסחר – עוד 150 מיליון. בסך הכול הם תבעו 6.29 מיליארדי שקלים. אמרתי להם, שעם כל הרצון הטוב, נדמה לי שאלה דרישות מוגזמות. גם הם הבינו. הם אמרו שאלה דרישות פתיחה. אבל אני בהחלט מתכוון במסגרת הטיפול לנסות להגדיל את מענק האיזון. יש לנו רשויות שמענקי האיזון והקיצוץ גרמו להם לצרות צרורות. 
       
       אני יודע, רבותי חברי הכנסת, שיש לפעמים גם עיוותים בחלוקה בין הרשויות. מביאים את הדוגמאות – הנה פה רשות מקומית עם מעט מאוד תושבים, יש לה מפעלים גדולים, יש לה הכנסות אדירות מארנונה, מחלקים את ההכנסות לתושב ומגיעים לסכום עצום, ולידה רשויות אחרות, הרבה יותר עניות, שההכנסות הן מאוד קטנות. יש פה בעיה רצינית מאוד. כרגע אין לי אפשרות לפי החוק לכפות על רשות מקומית להתחלק בהכנסותיה מארנונה עם מישהו אחר, אלא אם כן יש הסכמה.

יוסי שריד (יחד):
       
       תביאו חוק.

שר הפנים אברהם פורז:
       
       אנחנו שוקלים את האפשרות הזאת. הדרך היחידה כרגע היא פשוט להעביר את הטריטוריה. אני יכול, לאחר שיש ועדת גבולות ושימוע, לקחת אזור מסוים ולהעביר אותו מרשות אחת לרשות שנייה. אבל גם פה יש מידה לא קטנה של אי-צדק: הרי רשות מקומית שפיתחה ושקדה על פיתוחו של אזור, ועשתה מאמץ שיהיו לו הכנסות מארנונה שלא למגורים, ופתאום אחרי שהצליחה במיזם הזה באים ולוקחים לה אותו. יש פה בעיה, ואני לא בטוח שזה יכול לעמוד בכל מבחן. 

יוסי שריד (יחד):
       
       למשל "מפעלי ים-המלח"? ים-המלח היה שם מאז ומעולם. 

שר הפנים אברהם פורז:
       
       חבר הכנסת שריד, אני מציע לך להיפגש גם עם אנשי המועצה האזורית תמר ותשמע את הגרסה השנייה.

יוסי שריד (יחד):
       
       נפגשתי אתם הרבה פעמים וכתוצאה מהמפגש הגשתי הצעת חוק כדי לחלק.
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       היושב-ראש מבקש ממני לסיים. 
       
       אני פועל בעניין הזה כדי לנסות לעשות קצת יותר צדק. מינינו ועדה בראשותו של יעקב גדיש, והיא אמורה להמליץ בפנינו על עניין החלוקה. 

יוסי שריד (יחד):
       
       כמה אנשים אינם מקבלים היום שכר?

שר הפנים אברהם פורז:
       
       גם אלה שאומרים שלא קיבלו שכר שנה, אין אף לא אחד מהם שלא קיבל כלום כל השנה. הם מתכוונים שהם לא קיבלו חודשים רבים את מלוא שכרם, וזה נכון. רובם הגדול, אין כמעט אחד בישראל ששנה שלמה לא קיבל כלום. רובם קיבלו במשך התקופה הזאת מקדמות, והמקדמות נעות מיישוב ליישוב. 
       
       אני רוצה לומר דבר נוסף: אני חושב שחובתנו כממשלה להבהיר שהשלטון המקומי הוא שלטון נבחר ולשמור על כך. האחריות היא של הנבחרים, האחריות היא של התושבים. זו איננה אחריות של המדינה. 
       
       אנחנו לקראת פתרונות בתחום השלטון המקומי, אבל מדובר בתהליך ארוך וממושך. אי-אפשר להבריא בעיות כל כך קשות בפרק זמן כל כך קצר. תודה רבה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה לשר הפנים. 

       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

סגנית מזכיר הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ:

	ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – 

       לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 7 והוראת שעה) (שירות במשטרה ושירות מוכר) (תיקון), התשס"ד-2004; הצעת חוק הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות (תיקון מס' 3), התשס"ד-2004. תודה. 

	
הצעות סיעת העבודה-מימד, ש"ס--יהדות התורה, יחד, בל"ד, 
עם אחד ורע"ם להביע אי-אמון בממשלה בשל: 
א. המשבר המתמשך ברשויות המקומיות ובמועצות הדתיות; 
ב. המשבר המתמשך ברשויות המקומיות ובמועצות הדתיות והפגיעה בשירותים 
המוניציפליים והדתיים; 
ג. האמינות של ראש הממשלה וממשלתו  בתחומי המדיניות השונים; 
ד. מצוקת הרשויות המקומיות; 
ה. הפגיעה המתמשכת בעובדי הרשויות והמועצות הדתיות והתרחבות העוני בישראל;
ו. מדיניותה המובילה לשינוי הסטטוס-קוו ברחבת המסגדים בהר-הבית 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חברי הכנסת, אנחנו מתחילים דיון משולב בהצעות האי-אמון. הדובר הראשון הוא חבר הכנסת דני יתום. בבקשה. אחריו – חברי הכנסת יחיאל חזן ואחריו רשף חן. 
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הדוברים שלפני כבר הציגו את כל תחלואיה של הממשלה הזאת. זו ממשלה כושלת, ממשלה שלא ראוי לתת בה אמון - -
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אתה רוצה להצטרף אליה. 
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       - - ממשלה שלא ראוי להצטרף אליה כמו שהיא, למרות קריאות הביניים של הצד השמאלי שלי, שהוא כנראה הצד הימני של הבית הזה. המדינה, רבותי חברי הכנסת, מתנהלת ללא הנהגה, וגם אני, חבר הכנסת אפללו, הייתי צוחק אם המצב היה מצחיק, אבל המצב עצוב. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       מצחיק אותי שאתה אומר שאתה לא רוצה להצטרף. 

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       חבל שאתה לא מצליח להבין שהמצב הוא כזה עצוב, וחבל שאתה נמנה עם קואליציה של ממשלה אטומה, שאין בה שמץ לחלוחית של אנושיות. ודאי שאנשים כמוך, שבאים מהפריפריה, לא יכולים להגן על מדיניות כל כך רעה, כל כך רשעה, כל כך מתנכלת לשכבות החלשות של האוכלוסייה. יש הבדל ענק בין מה שאתם טוענים, כאשר רוממות טובת הציבור בגרונכם, לבין מה שקורה בשטח, לצערי הרב. גם אתם ודאי אינכם יכולים להתעלם מהמראות הנוראיים שניבטים אל כולנו כשאנחנו באים לבקר בלוד, באופקים ובמקומות אחרים; אני מקווה שגם אתם מבקרים שם. ודאי שאיננו יכולים להתעלם מהמראות הנוראיים שניבטים אלינו ממסכי הטלוויזיה: משפחות שלמות שאינן מסוגלות לסיים את החודש, משפחות שבעבר התפרנסו פרנסת כבוד, והנה, ראש המשפחה, בין גבר ובין אשה, אינו מסוגל עוד לכלכל את בני ביתו. 
       
       המשבר ברשויות המקומיות – לא יכול להיות שבבית הזה יושב מישהו שלבו הוא לב אבן, קשה עד כדי כך שהמשבר הזה לא נוגע בו. ובכל זאת, המשבר הזה נמשך, לא בגלל אוזלת ידם של ראשי הרשויות המקומיות, כאילו הם עצמם אחראים לגורלם. ומה עם השלטון המרכזי? והיכן הממשלה? ומדוע אין הממשלה יוצאת מגדרה כדי לפתור את המשבר הזה? לא די בכל מיני הצעות שלכאורה אמורות לפתור ולמעשה אינן פותרות את המשבר ברשויות המקומיות. הרי אם רשות מקומית אחת היתה רשות שסרחה, היה אפשר לומר שמדובר ברשות מקומית אחת, בשתיים, או בשלוש שיש בהן אנשים לא קומפטנטים, שלא יודעים לנהל את הרשויות. כאשר מדובר במגוון כל כך רחב של רשויות מקומיות, כאשר הנגע הזה פושה ברשויות המקומיות הקטנות וברשויות המקומיות הגדולות, אי-אפשר לומר, ולא נכון לצאת ידי חובה ולהגיד, שהממשל המרכזי לא צריך לנקוט צעדים, או צריך לנקוט צעדים אבל לא כאלה שיפתרו מייד את המצב ויכבו את התבערה. 
       
       אין מי שמוטרד היום בממשלה מזעקתם הכואבת של החלשים. איך אני יודע? כי לו באמת היו בממשלה ובקואליציה חברות וחברים שהזעקה הנוראה שיוצאת מגרונותיהם הניחרים של מי שכבר אינם מסוגלים להחזיק מעמד – ואנחנו רואים שהם מתעלפים במסדרונות, יוצאים מגדרם, מאבדים שליטה. יש טענה שבמקרה מסוים אדם אף נפטר משום שלבו וגופו לא היו  מסוגלים לעמוד בעומס ובתחושה הנוראה של מי שאינו מסוגל לכלכל את משפחתו. אילו נגעו הדברים האלה ללב השרים, אילו נגעו הדברים האלה ללב חברי הכנסת, ללב חברי ועדת הכספים וועדות נוספות, היה אפשר למצוא פתרון. יש אנשים שלא קיבלו את שכרם יותר משנה, והארץ שותקת – והארץ לא מתהפכת. הדברים אמורים בעשרות אלפי אנשים, גם אותם אלפים שהם עובדי הרשויות המקומיות, וודאי כל מי שנסמכים עליהם ומצפים שבסוף השבוע יהיה אפשר לקיים את החיים כשגרתם ובאמצע השבוע יהיה אפשר לקיים את החיים כשגרתם. לצערי הרב, הדבר הזה לא קורה. 
       
       ראינו עובדי רשויות מקומיות ובני משפחותיהם שממש מחטטים בפחי הזבל. הם לא עשו לנו הצגות. מצבם הידרדר עד כדי כך שלמרות השפלתם הנוראה הם עדיין נאלצים להסתובב באותם מקומות מכיוון שיצר החיים והתחושה שהם חייבים לדאוג לאלה שנסמכים עליהם גוברים על הבושה, על ההשפלה ועל התחושה הנוראה שבחיטוט בפחי הזבל. 
       
       נדמה כאילו השלטון המקומי הפך להיות אויב העם – השלטון המקומי לא בסדר, השלטון המקומי צריך לדאוג – אבל היכן הממשלה? אפשר לחשוב שידיה נקיות והיא כבר עשתה הכול כדי לפתור את הבעיות. היא לא עשתה דבר וחצי דבר. גם כאשר חוקקנו כאן חוק וחשבנו שהבעיה נפתרה, מרוב הרשויות המקומיות אני שומע שלרבים עדיין לא הגיעה אגורה שחוקה אחת. יכול להיות שיש מי שכבר קיבלו, ואני יודע שיש מי שכבר קיבלו מקדמות מסוימות, אבל זה המיעוט ולא הרוב. הרוב עדיין ממשיכים להתכופף ולהתקפל תחת הנטל. 
       
       הדברים אמורים ביהודים, בערבים, בדרוזים, בבדואים ובצ'רקסים. הם אמורים בחילונים ובדתיים; בגברים ובנשים. אין כמעט מגזר ואין כמעט מגדר שהרעה החולה הזאת לא פגעה בו. אבל לא רק כך – מה עם הגמלאים, עם החולים ועם הנכים? מה עם המשפחות החד-הוריות? מה עם מערכת החינוך הקורסת? מה על העתיד של המדינה – הילדים? מדוע איננו רואים כאן התנערות של הממשלה כדי להבטיח לא רק את ההישרדות הפוליטית מדי יום ביומו ומדי שבוע בשבוע – היכן הדאגה לעתידנו ולעתיד ילדינו? רבים מדי שואלים את עצמם יום-יום, וניצבים לפני הברירה הנוראה, פרוסה או תרופה – אינם יכולים לקנות גם פת לחם וגם תרופה שהם זקוקים לה, בשל קיצוץ דרסטי ואכזרי של סל הבריאות. 
       
       לציבור בישראל, חברי חברי הכנסת, מגיעה ממשלה טובה הרבה יותר. אם מפלגת העבודה חושבת להצטרף לממשלה כזאת – אני אומר לכם שהיא אינה חושבת להצטרף לממשלה שכזאת. לא לממשלה הזאת נצטרף. לא נצטרף לממשלה שדרכה הכלכלית-החברתית היא דרכו של בנימין נתניהו, ולא נצטרף לממשלה שההתנתקות היא בשבילה בינתיים גיבוב של רעיונות וחוות דעת אבל לא תוכנית. 
       
       אני מוכן להניח שכוונותיו של ראש הממשלה שרון בעניין ההתנתקות מעזה הן כוונות אמיתיות, אבל עדיין אינני רואה את הצעדים שנעשים כדי להפוך את הכוונות, נכונות ואמיתיות ככל שתהיינה, לתוכנית פעולה. הממשלה לא דנה בהתנתקות וודאי שהיא לא דנה בהיפרדות, מכיוון שהיא דחתה את הדיון האמיתי, שפינוי ההתנחלויות יהיה כלול בו, לחודש מרס בשנה הבאה. ולא פינוי ההתנחלויות הוא הדבר העיקרי – הדבר העיקרי הוא ההתנתקות מן הפלסטינים, זה הדבר החיוני. דומה כאילו הממשלה מדברת על התנתקות מהפלסטינים, אבל בעצם היא התנתקה מאזרחי מדינת ישראל. 
       
       הסיבה שבגללה נכנסנו למשא-ומתן – ובכך אני אסיים, אדוני היושב-ראש – היא לבחון את האפשרות להביא לכך שבדרך של משא-ומתן תהיה ממשלה אחרת, עם רעיונות אחרים ועם דרך אחרת. אם נצליח, נצטרף. לממשלה הזאת לא נצטרף, וראוי שהיא תיפול. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת דני יתום. חבר הכנסת יחיאל חזן, בבקשה. 
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כמדי שבוע בשבוע סיעות האופוזיציה מעלות לדיון את האי-אמון בממשלה מטעם האופוזיציה, והנושאים חוזרים על עצמם בכל פעם. אני חושב, חברי חבר הכנסת דני יתום, שנושא הרשויות המקומיות כסיבה לאי-אמון עלה כבר פעמים מספר. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אבל הוא לא נפתר. 
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אני מסכים אתך. המשבר שעוברות הרשויות המקומיות הוא בלתי נסבל. זהו משבר קשה מנשוא למאות משפחות במדינת ישראל, ואין לו מקום במדינה מתוקנת. לפי נתוני מרכז השלטון המקומי, במאי 2004 לא הצליחו כ-70 רשויות מקומיות, שהן 35% מתוך 245 רשויות, לשלם את שכר עובדיהן. על-פי נתוני משרד האוצר ומשרד הפנים, הגירעונות השוטפים של הרשויות המקומיות הם יותר ממיליארד ש"ח. החובות האלה הם לא תוצאה של פעילות ממשלת שרון. החובות האלה הם בעיקר תוצאה של האופן שבו ראשי רשויות פעלו במשך שנים, יותר משנות דור – בעיניהם זה נראה אולי טובת היישוב או טובת הרשות, אך בפועל הגירעונות האלה הביאו את הרשויות לקריסה, ובכל פעם ממשלות ישראל נדרשו לשים את הפלסטר על הפרונקל – להזרים עוד קצת תקציבים ועוד קצת כסף לתקופה מסוימת. 
       
       כולנו, כאזרחים במדינה, ראינו שמדי פעם בפעם, כמעט בכל שנה, הריטואל חוזר. ראשי הרשויות אינם משלמים משכורות, שוב שובתים, המשפחות קורסות, העובדים אינם משלמים משכנתאות, העובדים אינם משלמים את ההתחייבויות שלהם, ושוב אנחנו מוצאים עובדים שבכל יום הולכים לעבודה ובכל יום משרתים את האזרח ומשלמים את המחיר. אני חושב שהגיע הזמן שהממשלה באמת תעשה לזה סוף. בסופו של דבר אנחנו רואים שגם משרד הפנים וגם משרד האוצר עומדים על כך שראשי הרשויות יקיימו תוכניות הבראה וגם יכבדו אותן. רשות שאינה מקיימת את תוכנית ההבראה שלה, לא מגיע לה שהממשלה תסייע בידה. כולנו יודעים שתמיד לפני מערכות בחירות פתאום הופכים את המדרכות, מקבלים עוד עובדים ועושים פעולות שהן אולי לטובת הציבור אבל אינן לפי תוכניות ההבראה. ראינו ראשי רשויות שחתמו על תוכניות הבראה, ומי ששילם את המחיר היו העובדים. 
       
       לא ייתכן שעובדים יעבדו ולא יקבלו תמורה על עבודתם. אנשים מגיעים עד פת לחם, על מה? על זה שהם אינם מתבטלים? כך אנו מעודדים אנשים לעבוד? אני קורא לראש הממשלה ולממשלה כולה, בפרט בימים אלה, כאשר תלמידים יוצאים לחופשה מהלימודים, לספק להורים לפחות חלק מהשכר, כדי שיוכלו לנצל את החופשה עם ילדיהם ולכלכל את ילדיהם בכבוד. 
       
       יש לנהוג זהירות גם בהיקף הקיצוץ במענקי האיזון, כי הוא מקשה על הרשויות תשלום משכורות לעובדיהן. 
       
       בד בבד עם זה אני קורא לראשי הרשויות, כפי שאמרתי, לעשות חשבון נפש, לתת כתף לשר האוצר, לאמץ את תוכנית ההבראה ולנהוג בכספי הציבור באותה יראת כבוד ובאותה זהירות שהם נוהגים בכספם שלהם. 
       
       בהזדמנות זאת אני מברך שוב את ראש הממשלה ואת שר האוצר שהקצו לרשויות בסוף מרס מענק בסך קרוב ל-400 מיליון ש"ח לטובת עובדי הרשויות המקומיות. עם זאת, הפתרון חייב להיות קבוע. יש צורך במאמץ של שני הצדדים כדי לעקור את הבעיה מהשורש. למרות מאמצי האוצר, עדיין נותרו קרוב ל-60 רשויות עם בעיית משכורות של יותר מחודש, וזהו מצב בלתי נסבל. אומנם משרד הפנים אישר תוכנית הבראה ל-89 רשויות, אך רק 36 מהן חתמו ומתקדמות במסלול הנדרש. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       חלק גדול מאלה שחתמו על תוכנית הבראה עדיין לא קיבלו. 
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אני מודע לכך שחלקם חתמו ועדיין לא קיבלו, אבל אני יכול רק לקוות שמשרד הפנים ומשרד האוצר יקיימו את ההתחייבות שלהם, והרשויות יקיימו את ההתחייבות שלהן. אתה יודע טוב מאוד שהכסף כבר הוזרם למשרד הפנים, והם צריכים לקיים צעדים בתוך התוכנית. כולי תקווה שבסופו של דבר אותם מסכנים – אותם עובדים – יקבלו את מה שמגיע להם. אין לנו מחלוקת על כך. אתה היית ראש רשות, ואני הייתי סגן ראש רשות, ואני מכיר בעובדה שקודם כול צריך לתת לנותני השירותים את שכרם, כי לא יעלה על הדעת שעובדים אחרים יקבלו והם לא יקבלו. 
       
       אני משוכנע שהטיפול המעמיק של הממשלה בגירעונות של אותן רשויות יביא בסופו של דבר מזור לעובדים. רק לפני יומיים קראתי שבעיריית לוד נחתם הסכם עם העובדים ושולחים הביתה 245 מהם. נכון, כואב לשלוח עובדים, אבל אם אין ברירה, וכדי לפתור אחת ולתמיד את בעיית הרשות, צריך לעשות ניתוח כואב. כמו שאומרים, החולה, ברגע שמנתחים אותו, לא אוהב את הרופא, אבל אני משוכנע שבסופו של דבר, כאשר הרשות תשלם את המשכורות ותתייעל, זה יהיה לטובת התושבים ולטובת מי שמקבלים את השירותים. 
       
       אני רוצה להוסיף מלה. בכל שבוע אני רואה שכאילו הממשלה אשמה. צריך לשים את הדברים על השולחן. לא הממשלה אשמה בבעיות הרשויות. אשמים חברי המועצה, שאינם מבקרים כראוי את הרשות שלהם ומצביעים עם ראש הרשות. ראש הרשות רוצה לנהל את הרשות כפי שהוא רוצה, ולא לטובת האזרח. לכן אנחנו מוצאים את עצמנו כל פעם מחדש נותנים גיבוי לראש הרשות, אבל אנחנו יודעים שהתוכנית שהוא מוביל היא לא בדיוק התוכנית שנכון להוביל. יש הרבה אינטרסים אישיים, ואנחנו, כמחוקקים, צריכים לעשות סוף לדבר הזה. אני חושב שאנחנו לא צריכים לגבות את ראשי הרשויות שחוגגים לפני מערכות בחירות ובאים לבית הזה לקבל מאתנו גיבוי כדי להזרים להם את התקציבים. 
       
       מצד שני, אני יודע שלרשויות יש מטלות כבדות מאוד, גם בתחום החינוך וגם בתחום הרווחה. נכון, כאשר ראש הרשות רואה בעיה הוא פותר אותה בכך שהוא מזרים כספים מתוך גירעונות או הלוואות שהוא מקבל מהבנקים, ואומר: הבעיה היא לא רק שלי אלא של כל מדינת ישראל, אנחנו לא צריכים לתת יד לזה. הגיע הזמן שראשי הרשויות ינהלו את הרשויות כמו שמנהלים עסק כלכלי. לא יכול להיות מצב שבו ראש רשות יבוא למשרד הפנים, יגיש תקציב מסוים ויפעל בתקציב אחר. יפה שעה אחת קודם – שיפעלו, כדי שמצד אחד העובדים יקבלו שכר ולא ייקחו אותם כבני ערובה. תודה רבה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת יחיאל חזן. חבר הכנסת רשף חן, בבקשה. אחריו – חברי הכנסת יעקב מרגי ואבשלום וילן. 
       
רשף חן (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, סיעת שינוי תצביע נגד הצעות האי-אמון ותביע אמון בממשלה מהסיבה הפשוטה, שאנחנו מאמינים בממשלה ומאמינים בעומד בראשה. אני מאמין בממשלה שבה מכהנים חמישה שרים של שינוי, שעושים, כל אחד במשרדו, עבודה מצוינת. אני מאמין בממשלה שבה פועלים ביחד שינוי והמפד"ל - - -
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       - - - פריצקי. 
       
רשף חן (שינוי):
       
       כן. אגב, אם אתה מזכיר את פריצקי - פריצקי עשה עבודה טובה. הוא נכשל במעשה חמור מאוד, אבל במשרדו הוא עשה עבודה טובה. העבודה הטובה שלו היא כנראה שהביאה אותו למקום שבו הוא נמצא, וחבל. 
       
       אני מאמין בממשלה שבה פועלים ביחד שינוי והמפד"ל ומוכיחים שהוויכוח שלנו עם המפלגות החרדיות איננו על דת אלא על ציונות, על שירות, על עבודה; לא על דת. המפד"ל, אני אזכיר לכם, היא לא פחות דתית מש"ס או מיהדות התורה. 
       
       אני מאמין בממשלה שיוצאת מעזה - ממשלה שיוצאת מעזה לא כי היא נבהלת מהטרור, ולא כי היא אדישה לכאב של המתנחלים, ויש כאב רב למתנחלים שיצטרכו לעזוב את בתיהם, אלא כי הבינה והיא מכירה בכך שישראל יהודית ודמוקרטית איננה מתיישבת עם שליטה ארוכת זמן בעם הפלסטיני; ממשלה שבפעם הראשונה, לפחות מאז 1967, מתמודדת עם הבעיה הפלסטינית בראייה אסטרטגית ארוכת טווח; ממשלה שלא דוחה למחר את ההכרעות שהיינו צריכים לקבל מזמן; ממשלה שלא מוכנה להשאיר יותר לפלסטינים ולעם הפלסטיני את זכות הווטו למניעת פתרון, הפתרון שכה דרוש למדינת ישראל; ממשלה שמבינה שרק גדר בינינו לבין אויבינו הפלסטינים תביא לביטחון ואולי גם לשלום, אבל לכל הפחות - לביטחון. 
       
       אני מאמין בממשלה שעושה את מה שצריך כדי להציל את המשק; ממשלה שלא נכנעת לפופוליזם שמעודד אבטלה ובטלה; ממשלה שמבינה שהמגזר הציבורי מקולקל מהיסוד, שהוא איננו יכול להיות יעיל, שהוא איננו יכול להיות טוב, ורק הפרטה תציל אותנו ואת המשק; ממשלה שמבינה שהמס בישראל עבר כל גבול סביר, ויש צורך דחוף להפחית את המס במדינת ישראל, מס שהורס כל חלקה טובה. 
       
       אני מאמין בממשלה גם בתחום הרשויות המקומיות, שהוא היום תחום מאוד-מאוד כואב. אין קל מלהעביר כסף ולהצדיק בדיעבד שחיתות ובזבוז, על-ידי זה שנכסה את הגירעונות שנוצרו על-ידי אותם שחיתות ובזבוז. הרבה יותר קשה לעמוד איתן ולדרוש מהרשויות המקומיות להתייעל ולהתנקות. הרשויות המקומיות משתמשות בעובדי הרשויות המקומיות - וכאן המקום להזכיר גם את עובדי הקבלנים, שעובדים לא פחות מעובדי הרשויות המקומיות ומצבם לא פחות קשה, וגם הם מוחזקים בעצם; הן העובדים של הרשויות המקומיות, הן העובדים של הגורמים הפרטיים שנתנו שירותים ברשויות המקומיות מוחזקים במצב של מעין בני-ערובה בידי אותן רשויות בלתי יעילות, שלא לומר מושחתות. 
       
       אומרים לנו: תראו, חייבים להציל אותם. כאן הממשלה עושה דבר שהוא כואב לכולנו, והוא כואב לנו ואנחנו משלמים עליו מחיר בציבור, אבל המחיר הזה שווה. הממשלה אומרת: לא, אנחנו לא ניכנע לסחיטה. אנחנו דורשים מכם, לפני שנעביר לכם את הכסף, נכסה את הגירעונות והשחיתות, תראו לנו שאתם מתייעלים. לכל הפחות תראו לנו שמכאן ואילך התופעה הזאת תיפסק ולא תחזור. ואני מאמין בכך. יותר מכך, לפחות אני מאמין במי שעומד בראש משרד הפנים, ואני יודע שכל רשות שתגיש תוכנית התייעלות, תזכה ממנו לתמיכה ולגיבוי מלאים. 
       
       אשר לעתיד, נדמה לי שלכולנו ברור שהקואליציה הנוכחית אינה מסוגלת להמשיך ולקדם אותם שני דגלים מרכזיים שהממשלה הזאת מובילה, ואשר בגינם סיעת שינוי תומכת בה - הדגל המדיני והדגל הכלכלי. יש צורך דחוף בהרחבת הקואליציה. זה ברור לכולנו. לטעמי, הקואליציה האפשרית היחידה להמשך הובלת שני הדגלים האלה היא קואליציה מרכזית של שלוש המפלגות הגדולות בבית, שלוש מפלגות שזוכות לאמון של קרוב ל-70% מהאוכלוסייה במדינת ישראל, שלוש מפלגות שהדעה המצרפית שלהן היא דעת מרכז – הן בתחום המדיני, הן בתחום הכלכלי. כל אפשרות אחרת למעשה תביא להפסקה מוחלטת הן של המהלך המדיני והן של המהלך הכלכלי, וסיעת שינוי לא תיתן לכך יד. תודה רבה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה לחבר הכנסת רשף חן. חבר הכנסת יעקב מרגי. אחריו – חבר הכנסת אבשלום וילן, ואחריו – חברת הכנסת גילה פינקלשטיין. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשבוע שעבר קיימה הוועדה לקידום מעמד הילד סיור בעיר לוד ועמדה מקרוב על מצבה של העיר ועל מצב הילדים בה. ולמה אני מעלה את זה היום? מצבה של העיר לוד הוא הבבואה של כל מה שקורה בשלטון המקומי במדינת ישראל. יש רשויות שלא שילמו שכר במשך חודשים מספר, ויש גם רשויות שעברו את מניין השנה, ואם לא שילמו שכר, אז ודאי וודאי גם לא קיימו את חובתן השלטונית בתחום התברואה, בתחום הרווחה, ובוודאי בתחומים שהם מצילי חיים. 
       
       האם מישהו מחברי הבית סייר בתחום הרשויות האלה, שלא שילמו שכר, ובדק איך הן נראות? קשה לומר, כמו פח אשפה אחד גדול. אבל זה כנראה לא מפריע לחברי הבית ולשרים לעלות ולהטיח אשמות קשות באותן רשויות, לומר – הגירעונות והשחיתות. רק אדם יהיר שבא ממפלגה יהירה יכול להטיל דופי בשלטון המקומי, שמרים ונושא על גבו את מטלות השלטון המקומי. רק איש שינוי יכול להעז ולהטיל דופי בראשי רשויות. אדרבה, אם יש לך שר כל כך טוב ושר כל כך אמין שאתה מאמין בו, שיתערב באותן רשויות ויבער את השחיתות, אם היא קיימת. לא ייתכן לומר לעובדי רשויות – ראש העיר שלך היה מושחת, אני לא אתן לך כסף, תמשיך לעבוד ללא כסף. רק איש שינוי יהיר ושחצן יכול לדבר כך. 
       
       אבל מה לעשות? הם חושבים כנראה שיושבים פה 120 איש שלא מבינים ואפשר לספר להם  בדותות. העיר לוד, אני אזכיר לכם - בחרתי דווקא בעיר לוד; כתבתי נאום ואני לא אשתמש בו. הרי את עיריית לוד, אלי אפללו -  ראש עיריית לוד, בני רגב, קודמו המנוח, מקסים לוי, קיבל את שרביט הניהול של עיריית לוד בבחירות, מידי מי? מידי הממשלה. הרי היתה ועדה קרואה. היה שם ראש עיר ממונה מטעם הממשלה. הוא הביא אותה אל פי פחת. רבותי, אני שירתי קצת בעזה, בח'אן-יונס. תאמינו לי, הרשמים שלי מהעיר לוד לא רחוקים. זה נראה כמו מחנה פליטים. עיר ואם בישראל, בטבורה של מדינת ישראל, ליד שער הכניסה של ארץ-ישראל, אבל כנראה זה לא עוזר לאף אחד. לקום ולזעוק: ילדים בסיכון, ילדים בסכנת חיים בעיר לוד. אפשר לדבר על זה 80 פעם בבית הנכבד הזה, אבל אין ממשלה, אין קול ואין עונה. אין קשב. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הממשלה הזאת מודעת למשבר ברשויות המקומיות ובמועצות הדתיות הקיים כבר יותר משנה, ולפני יותר מחודש עבר פה בקול תרועה רמה חוק שיאפשר לשלם את שכר עובדי הרשויות המקומיות ועובדי המועצות הדתיות. ונו, מה קרה? נאדה. חבר הכנסת אפללו, אני אומר לך: עד היום שום עובד מועצה דתית לא קיבל - - - 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       מה זה נאדה? 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       יסביר לך אחר כך יושב-ראש הישיבה. כלום. כלום,  גורנישט. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       מה זה גורנישט? 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       לכן, אני אומר לכם: אמרנו אז שהחוק הזה הוא עבודה בעיניים, כי אמרנו -  אז יש חוק, אבל שר הפנים יתנה את זה בתוכניות הבראה. ברוך השם, יותר מ-30 רשויות חתמו על תוכניות הבראה, אבל כמה מהן קיבלו כספים? תשאלו אותם. 
       
       ואם נדבר על המשבר במועצות הדתיות, אני אומר לכם: הממשלה הזאת היא הממשלה הכי אטומה שהיתה עד היום כלפי שירותי הדת והמועצות הדתיות. אפילו בממשלת ברק, עם הכותרת "המהפכה החילונית" והגיוס לכו-לם - זוכרים את זה? אז נעשתה בדיקה מעמיקה על מצב שירותי הדת, ודווקא אז היה חיזוק; חיזוק בתקציבי המועצות הדתיות. אבל הממשלה הזאת, שביטלה את מורשי החתימה במועצות הדתיות בתחילת מאי, לא הפריע לה להחזיק את המצב שלושה חודשים. עובדי מועצות דתיות נותנים שירותי דת ללא מורשי חתימה, ללא נבחרים.
       
       רק לאחרונה עשו איזה מעשה של אנדרוגינוס: רואה-חשבון עצמאי פרטי, שלא מעניין אותו דבר, עם מזכיר המועצה, כשמחר, מחרתיים היושב-ראש שייבחר יתנכל לו, כי הוא היה מזכיר, נתנו לו סמכויות והוא התנגד לעשות דברים שהם בניגוד להוראות של אחרים. ברגע שתקום מועצה דתית, יפטרו גם את המזכיר שהיה. הממשלה הזאת יכולה לעשות רק מעשים  חלמאיים.
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לסיום, עובדי המועצות הדתיות סמוכים על שולחנן של הרשויות המקומיות. במשבר שנוצר בשלטון המקומי ודאי וודאי שראשי הרשויות לא יעבירו את התקציב הנדרש על-פי חוק למועצות הדתיות, ובכל זאת עובדי המועצות הדתיות ממשיכים לעבוד: קוברים את מתינו, משיאים את בנינו ואת בנותינו, ועוד בהרבה תחומים של עבודה. הם עובדים ועובדים. אין להם לוביסטים, אין להם כסף ליחסי ציבור, הם עובדים. 
       
       אני מציע לשרת החינוך לתת פרס ישראל ביום העצמאות הבא לא לאלה שמגדפים הכי הרבה את מדינת ישראל, אלא לעובדי המועצות הדתיות, שהעלימו את עלבונה ואת קלונה של הממשלה הזאת. 
       
       לסיום, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הממשלה הזאת נולדה בחטא, בחטא השנאה, בחטא השטנה, בחטא היוהרה, ולאחרונה גם בחטא תימהון הלבב, כשגם ילדים בסכנת חיים לא מזיזים לה. לכן, חברי חברי הכנסת, הממשלה שנולדה בהרבה חטאים, צריכה ללכת עם 61 מצוות של "וביערת הרע מקרבך", היום בהצבעת האי-אמון. תודה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. חבר הכנסת אבשלום וילן, ואחריו - חברת הכנסת גילה פינקלשטיין. אחריה - חבר הכנסת אלי אפללו. 
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הממשלה הזאת צריכה ללכת. היא צריכה ללכת בגלל המדיניות הכלכלית-החברתית שלה, והיא צריכה ללכת בגלל האין מדיניות מדינית שלה, והיא צריכה באמת ללכת משום שהיא הגיעה לסוף דרכה, אדוני היושב-ראש. 
       
       לממשלה הזאת אין רוב בכנסת. מפלגת השלטון המרכזית, הקרויה הליכוד, מאוד-מאוד לא מלוכדת. מ-40 חברי כנסת שסחב ראש הממשלה על גבו, יש לו נכון לעכשיו כ-20 מורדים. במי המורדים האלה בדיוק מורדים? אני מודה שאני רואה את הפארסה הזאת, שנמשכת כבר למעלה מחודשיים, ואני מודה שכך לא מתנהל שלטון.
       
       אדוני ראש הממשלה, העברת בממשלה החלטה על התנתקות? תביא אותה למליאת הכנסת. חבריו של חבר הכנסת אפללו רוצים להצביע נגדה, חברת הכנסת רוחמה אברהם רוצה לא לתמוך בתוכנית? שתרים את ידה באומץ, שיהיו מוכנים לשלם את המחיר. ילכו לבחירות? ילכו לבחירות. תקום ממשלה אחרת? תקום ממשלה אחרת. המשחק הכפול הזה של לשבת במפלגת שלטון, ליהנות מכל מנעמי השלטון, אבל להגיד: תחזיקו אותי, כי אני לא יכול, חס וחלילה, לראות בפינוים של יישובים - - -
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אוי באמת, אתה לא מדבר לעניין.
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       הרי בסופו של דבר הכול קם ונופל סביב מה יגידו חברי המרכז. אז לפני שבוע איימו עלינו במלחמת עולם שלישית. השבוע עלינו מדרגה - זאת כבר לא מלחמת עולם שלישית, זאת מלחמת אשכנזים בספרדים, כי אם חס וחלילה שר החוץ, שהוא במקרה ספרדי, יוזז ממקומו, תתחולל סערה. אני שואל, איזו סערה, אדוני, מה הקשר בין דבר אחד לשני? כמדומני ששר החוץ הוא מאחת המשפחות העשירות בארץ. אז אני מבין שיש ויכוח מעמדי בתוך הממשלה בין שרים שמייצגים בעלי הון, בעלי ממון, לבין שרים שמייצגים שכבות חלשות. נו, את זה אני עוד יכול להבין. אבל כל הביטויים הארכאיים של הממשלה הזאת - ואז קם פורז, שר הפנים, ובנאום חוצב להבות הוא מגן על האשכנזים. נו-נו, עורכי-הדין ורואי-החשבון המסכנים של שינוי. קום התנערה עם חלכה, עם עבדים ומזי רעב, אנשי שינוי. 
       
       כל הפוליטיקה הזאת מתנהלת בצורה גרוטסקית, מגוחכת. אדוני היושב-ראש, הרי כולנו יודעים את התסריט: מושכים את השבועיים הקרובים, כדי להגיע - - 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אתה יודע שהאופוזיציה לוחמנית - - -
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       - - לפגרה, ובינתיים מזחילים את שמעון פרס, שהחליט להיכנס לממשלה ויהי מה, כאשר בעצם החיתוך האמיתי בימין עדיין לא נעשה. אם יש ויכוח אידיאולוגי אמיתי בימין, אדרבה שייעשה, אדרבה שיתקבלו ההחלטות. 
       
       אני מבין שקמה ממשלה, שמחליטה שהיא בעצם רוצה לקדם את תוכנית ההתנתקות, שהיא רוצה לצאת מעזה. איך אמר ראש הממשלה אתמול ליושב-ראש האופוזיציה, נכון לדקה זאת? גם הוא חושב שהמדיניות הכלכלית-החברתית של הממשלה שלו שגויה, והוא מעוניין לשנות אותה.  מי מפריע לו לשנות? מי לעזאזל נמצא בשלטון? אני מודה שאני לא יודע. הליכוד בשלטון או לא בשלטון? חברת הכנסת אברהם, את בשלטון או לא בשלטון? שינוי בשלטון או שהם האשכנזים המסכנים, הצפונים? מי בשלטון?
       
       הדבר היותר חמור הוא, שעם כל הדיבורים, הרי הם מרמים את כולם. קרא פה קודם חבר הכנסת שריד את המכתב לקונדוליסה. היו כמה מכתבים לקונדוליסה. איזה מאחז בלתי חוקי אחד פינו? שמעון פרס בקדנציה הקודמת הסביר שלוש שנים את האין-מדיניות של שרון. מה יקרה עכשיו? שוב לא תהיה התנתקות? שוב הוא יסביר את האין-מדיניות? איך הוא יסביר? אבל אסור להזיז את שר החוץ, כי הכישור היחיד של שר החוץ – לפי מה שאני שומע - זה המוצא, כי אם חס וחלילה ייפגע המוצא, תהיה מלחמת עולם שלישית. 
       
       אני מודה שאני בגרוטסקה הזאת לא משחק ולא מבין. אני מאוד מאוד מודאג, אדוני היושב-ראש, כי אני לא רואה איזו ממשלה יש לנו. אני לא רואה איך באמת מקדמים את ההתנתקות, איך באמת מקדמים את תהליך השלום. אני רואה את שפיכות הדמים נמשכת. אני רואה את הכלכלה, עם כל הדיבורים על הצמיחה, ואת התוצאות החברתיות הקשות מנשוא. אני לא רואה איך מתקנים אותן. 
       
       אני נדהם כל פעם מחדש, אדוני היושב-ראש, איך אותו ליכוד, אותה מפלגה עם 40 המנדטים שלה, מ-1977 נמצאת בשלטון, וכל הזמן נמצאת בפוזה של המפלגה הבכיינית. אנחנו בשלטון, אבל בעצם לא. מי בשלטון? מפא"י. מי בשלטון? מפלגת העבודה, המערך. כבר אין, הם זוחלים פנימה, כבר לא נשאר דבר. אבל עדיין המיתוסים והסמלים עובדים, ובמסכנות לא תעשו מדיניות, מה לעשות. הגיע הזמן לקבל בכנסת באומץ החלטות על ההתנתקות ולצאת לדרך. תודה, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת אבשלום וילן. חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, בבקשה. אחריה - חבר הכנסת אלי אפללו. 
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודמי, חבר הכנסת אבשלום וילן, שמע אותי מספרת על השרשרת, שרשרת אוהדי גוש-קטיף שנראה אותה ביום ראשון מגוש-קטיף עד ירושלים. באותו יום, כשהסברתי את כל הפרטים על השרשרת, הוא שאל אותי היכן הוא יכול להירשם כדי להצטרף לשרשרת הזאת. 
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       כן, ולעמוד עם שלט נגדי. 
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       גם היום, כמדי יום שני, עולות על שולחן הכנסת הצעות שמתיימרות לפזר את הכנסת. שוב, בדומה לנושאים שעלו בשבועות האחרונים, מספקים שירותי הדת את העילה ליוזמת ההצעה. אומנם נכון, אין לנו הזכות להסיר נושא זה מסדר-יומה של הכנסת. אדרבה, ראוי וצריך שמצבם של שירותי הדת והמועצות הדתיות, שגורלן של עשרות אלפי משפחות תלוי בו, ימשיך לעלות בכל פורום אפשרי עד שנפתור את הנושא הזה. אולם ההתרחשויות הפוליטיות האחרונות, ובייחוד המשא-ומתן הקואליציוני שמתנהל בקול רעש גדול, מעידים כמאה עדים שאין פניהן של סיעות האופוזיציה לפתרון המשבר; כלל וכלל לא. 

	סיעות האופוזיציה רותמות שוב ושוב באופן ציני את המשבר במועצות הדתיות למען מטרה אחת ויחידה, לסמן לראש הממשלה ולציבור כי לפניהם אופוזיציה לוחמת, שמופקדת על שמירת נורמה ראויה במוסדות השלטון. אנא מכם, אל תטעו אותנו ואת ציבור האזרחים. הצעות האי-אמון בנושא שירותי הדת במדינת ישראל, אין מקורן בדאגה כנה ואמיתית לשלומם של עובדי המועצות הדתיות ולהסדר מתן השירותים במדינת ישראל; מקורן בדאגה לשלומה ולתדמיתה הציבורית של האופוזיציה, למצב המגעים הקואליציוניים להקמת ממשלת אחדות. 

       אם אכן היה משבר המועצות הדתיות מעורר דאגה עמוקה בקרב סיעות האופוזיציה, לא היו אלה רותמות את מאבקן של המועצות לקידום אינטרסים מפלגתיים כאלה או אחרים. אם אכן היו מעוניינות סיעות האופוזיציה לפתור את המשבר הנוכחי, לא היו מרימות יד לתמיכה בהצעת החוק הפופוליסטית של עמיר פרץ לתקצוב פנסיות של עובדי המועצות הדתיות, כי לא ייתכן שאנשים שאינם עובדי מדינה יקבלו שכר מהמדינה. אי-אפשר לקחת פנסיונרים שאינם עובדי מדינה ולשלם להם פנסיה כאילו היו עובדי מדינה, אין כאילו בחוק. חוק זה לא היה מביא אפילו שקל אחד. 

       המפד"ל הכריזה כבר פעמים מספר שבנושא כאוב זה יש לשלב ידיים, אופוזיציה וקואליציה, במטרה להביא לפתרון המשבר של המועצות הדתיות. לאחר הסבל הרב של עובדי וגמלאי המועצות הדתיות, יש לפעול בכל הכלים להבטיח שהמדינה, ורק היא, תיקח על עצמה את המחויבות המלאה, המחויבות הכספית הישירה, למתן שירותי דת ולתשלום ההוגן לעוסקים בכך. 
       
       חובה על סיעות האופוזיציה להחליט על מגמת פניהן. אם יש בכוונתן להצטרף לקואליציה, במטרה לקדם פתרון במשבר המועצות הדתיות, הרי שאין מקום ותכלית להצעת האי-אמון המונחת לפנינו כאן היום, ואולם אם החליטו לתפקד ולהצטייר כאופוזיציה לוחמת, הרי שהחלטה אסטרטגית זאת כרוכה בהימנעות מכל המגעים הקואליציוניים להקמת ממשלת אחדות. 
	
       נכון לעכשיו סיעות האופוזיציה מתפקדות באופן תמוה ביותר. יד אחת דוחקת בקיום משא-ומתן להקמת ממשלת אחדות, ויד אחרת מעלה הצעת אי-אמון נגד הממשלה שבה רוצים להיות חלק פעיל. אין הסבר להתנהלות זו, מלבד החשד שמדובר כאן בהצעות אי-אמון שנועדו לשמש מנוף ואמצעי לחץ לצירוף מפלגות מסוימות לקואליציה במסגרת המשא-ומתן הקואליציוני - ובמחיר הטוב ביותר שאפשר להשיג. 

	אני בטוחה שסיעות האופוזיציה מודעות לעובדה, כי 26 מיליון שקלים ישמשו שלב ראשון בתוכנית ההבראה, ותשלום שכר העובדים כבר אושר והועבר למועצות הדתיות בשבועות האחרונים. כבר הזכרנו שראש הממשלה חתם על תקנה, שלפיה מנהל או מזכיר עם רואה-חשבון יוכלו להוציא כספים עד שימונו הממונים בכל המועצות הדתיות. כמו כן, אנשי המועצה הדתית צורפו לחוק הרשויות המקומיות בנושא של חשבונות מוגני עיקול. כך מתבטאת דאגה כנה למעמדם של עובדי המועצות הדתיות. 

       חתירה אמיתית לפתרון המשבר אינה מסתכמת בהעלאת הצעת אי-אמון ממוחזרת שרובה ככולה אינטרס מפלגתי צר, אלא בעשייה חיובית ויעילה באמצעות הכלים העומדים לרשות הקואליציה והממשלה. ראוי שסיעות האופוזיציה יפנימו כיצד יש להתמודד עם המשבר עד סיומו בדרך הטובה ביותר. תודה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה לחברת הכנסת גילה פינקלשטיין. חבר הכנסת אלי אפללו. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, שמעתי עכשיו בהתלהבות רבה את דבריו של חבר הכנסת אבשלום וילן, שאמר דברים שפשוט נדהמתי לגלות. נדהמתי לגלות דברים חדשים, כאילו הוא מגלה פה סודות, שמפלגת העבודה רוצה להיכנס לקואליציה עם הליכוד. 
       
       חבר הכנסת אבשלום וילן, הצחקת אותי. גם אתם הייתם רוצים להיכנס לקואליציה, אבל אנחנו לא רוצים אתכם. הרי אתה יודע את האמת. ההצגות וכל מה שאמרת לפני רגע, אלה הצגות לתקשורת. הרי כשדיברתם על קואליציה, אפילו עם החרדים נכנסתם לקואליציה. בלעתם, אתם אומרים, צפרדע? – לא צפרדע, אלא תנין. ואתם באים להטיף לנו?
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       אתכם מעולם לא ישבנו. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אתם באים להטיף לנו ולומר לנו עם איזו מפלגה להיכנס לקואליציה? לשינוי אתם באים להטיף? אתם מדברים על יושר ציבורי? חבר הכנסת אבשלום וילן, תקשיב לי, כשאתה בא להטיף למישהו, תסתכל קודם כול בראי. תסתכל על עצמך, אם אתה נקי. אני רוצה להגיד לך, שאני חבר כנסת חדש יחסית, אבל אני רואה את מה שהולך פה במסדרונות הכנסת. מה שאתם אומרים שם, זה לא מה שאתם אומרים פה. הרי זאת הצגה גדולה שאתם עושים לתקשורת. להעמיד פנים ולשאול איך זה ששינוי יושבת עם הדתיים? אתם הראשונים שהביאו את הנורמות האלה. אז אל תטיף לנו, תטיף קודם כול לעצמך. 
       
       לנו יש דרך. אם ראש הממשלה החליט, למרות מה שתנועת הליכוד אמרה בתחילת הדרך, שיהיו ויתורים - והוא אמר את הדברים האלה, שיהיו ויתורים כואבים - אתם רואים שהוא אומר והוא עושה. אתם אומרים ולא עושים. הוא אומר בכל היושר, אפילו דברים שאתם לא האמנתם שיאמר. אולי היה לו יותר נוח להישאר בקואליציה עם המפד"ל, עם המפלגות הלאומיות, ולא לקחת את מפלגת העבודה ולא לעשות שום מהלך מדיני, חבר הכנסת אבשלום וילן. אבל הוא עושה את זה, כי אחריותו כלפי המדינה שלו חשובה לו יותר מהקואליציה שלו. על מה אתם מסתכלים? על הקואליציה. 
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       הליכוד נותן לו?
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       ההבדל הוא, שלראש הממשלה יש עוז ללכת קדימה ולהגיד את האמת, ואתם רק מדברים וצועקים, ולא יותר. אז בואו לא נשכח את הדברים, כדי שלא נצחק מהדברים שאמרת. 
       
       ידידי, אדוני היושב-ראש, אנחנו באנו לדבר על המשבר בשלטון המקומי; באמת יש משבר קשה וכואב. מה שנעשה היום לא פותר את הבעיה באופן יסודי. אני מסכים – וגם שר הפנים אמר – שזאת תקופת מעבר לשינוי השיטה, כשאף ראש עיר לא שילם את המחיר על מה שעשה. דיברתם על לוד. נכון, הוחלפו בתקופה קצרה חמישה ראשי רשויות - בתקופה של חמש שנים. איך אתם רוצים שבתקופה כזאת, כשמתחלף עוד ראש עיר ועוד ראש עיר ועוד ראש עיר – לצערנו, גם בגלל מקרה של מוות של ראש עיר – לא יהיה משבר? אז יש רשויות שיש בהן משבר צודק. חבר הכנסת אבשלום וילן, אני  מכיר רשות שיש בה 4,300 תושבים, וכמה עובדי מועצה יש שם?
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       תסביר לנו מה זה משבר צודק. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אם אתה לא יודע, אני אסביר לך. אתה יודע כמה עובדי מועצה יש שם?
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       תגיד לי את השם של העירייה. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       יש שם 340 עובדי מועצה. האם זה הגיוני? האם זה שפוי? לא. עד שלא יוגשו תוכניות הבראה לתיקון המעוות והבעיות שבאמת קיימות בשלטון, לא יהיה פתרון לעוול ההיסטורי של חלק גדול מהרשויות, שהיה – איך אמרו פה? - אולי פתרון לתפקידים פוליטיים. נכון, אתה צודק, מה זה משבר? משבר שגם הפתרון הזה לא יפתור אותו. אני חושב שכל התקציב שהעבירו עכשיו לא מספיק לשלטון המקומי. זאת בעיה שאי-אפשר לפתור אותה במכה. 
       
       אתם מדברים על המצב הכלכלי שבו אנחנו נמצאים ושואלים איך אנחנו מקצצים בקצבאות הילדים ואיך אנחנו מקצצים לאמהות חד-הוריות ובכל נושא. יש פה איזה חבר כנסת שהיה רוצה לקצץ? לא, גם לא שר האוצר. אף אחד לא רוצה לקצץ. אבל בואו לא נשכח שהיינו לפני הידרדרות או התרסקות כמו בארגנטינה. המצב הכלכלי היה לקראת התרסקות. מה לעשות, כשאין לך תקציב בכיס אתה חייב לעשות קיצוצים. גם בבית שלך או בבית שלי, במשק הפרטי שלנו, חייבים לעשות קיצוץ כדי להתאזן בדרך כלשהי. במה עושים קיצוץ? במה שיש לנו בו הכי הרבה הוצאות. להפוך את המשק הזה למשק יצרני זה תהליך כואב, קשה, אבל   צריך לנסות להוציא את האנשים שחיו על קצבאות סעד בלבד ולא יצאו לעבודה. אין לנו אפשרות להמשיך לשאת את המשקל הזה. אין לאף מדינה אפשרות לשאת את המשקל הזה. 
       
       אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, שמה שנאמר פה, ואני לא רוצה להרחיב בנושא של הר-הבית, שאני חושב שזו חוצפה לומר - כשאנחנו הריבון במדינה הזאת, גם על הר-הבית. זה שאנחנו מכבדים את כל הדתות לא אומר שאנחנו לא ריבון. יש לנו זכות להיות שם, ואם המשטרה באה לשם כדי לעשות סדר, אני מברך על כך. 
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש להסיר את האי-אמון. תודה רבה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה. אחריו - חברי הכנסת אחמד טיבי, עזמי בשארה, טלב אלסאנע ורוני בר-און. 
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראש הממשלה קרא היום ליהודי צרפת לעלות לישראל, כי יש אנטישמיות בצרפת. מה קרה בצרפת? האם שר המשפטים הצרפתי אמר שהיהודים הם סחטנים? האם שר המשפטים הצרפתי אמר שאת היהודים לא מעניין שום דבר רק כסף וכסף ואלוקים הוא הגזבר שלהם? מה קרה בצרפת? יש בצרפת ערבים, פלסטינים ומרוקנים שתוקפים יהודים? גם פה יש ערבים ופלסטינים שתוקפים יהודים.
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       שם הרבה פחות.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       שם הרבה פחות. אז מה אנחנו רוצים? איזה מין צביעות יש במסר הזה לקרוא ליהודי צרפת לעלות לארץ בגלל האנטישמיות? אנחנו עדים למצבים שמסיתים את ההמונים וזה בא לידי ביטוי ברחובות ואצל צעירים. בוועדה לפניות הציבור קיבלתי מכתב מאחד האנשים המטורפים ביותר שנתקלתי בהם. במכתב יש איומים שהוא הולך לרדת מהארץ ולהתנצר. יש שם דברי בלע נוראיים נגד החרדים יימח שמם, כך הוא כותב. שאלתי את עצמי, מאיפה הטירוף הזה, מאיפה השנאה הזאת? אותו מטורף שכתב את המכתב מכיר אנשים חרדים? לא, הוא שומע פה, מהממשלה - - - 
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       משינוי.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       חברת כנסת משינוי אומרת שהוא שמע משינוי. אם לא אמרתי את זה, אז חברת כנסת משינוי אומרת את זה. הם שומעים את הדברים של שינוי והם מגיעים למצב שהם כותבים דברים שבצרפת לא כותבים. צרפתים לא כותבים כך. 
       
       ראש הממשלה אומר: אני נגד החרמות; מי שיחרים אחרים, לא יהיה בממשלה. מי מחרים יותר גדול מתנועת שינוי שהודיעה שהם לא יושבים עם חרדים? לא היום, לפני שנה וחצי. הם לא אמרו שהם לא יושבים עם מפלגת יהדות התורה או עם מפלגת ש"ס, שזה לגיטימי, כי כל אחד יש לו המפלגה שלו ויש לו המפלגות שהוא לא אוהב. הם אמרו שעם חרדים הם לא יושבים, קרי - יהודים. כולנו יהודים, אבל למה הם אומרים חרדים? כי כנראה בעיניהם חרדים הם יותר יהודים מהם. 
       
       אנחנו נמצאים בימי בין המצרים, היום הוא גם יום ההילולה של אהרן הכוהן. אהרן הכוהן היה "אוהב שלום ורודף שלום, אוהב את הבריות ומקרבן לתורה".  הוא לא סתם אהב, הוא לא אהב אנשים שגזלו כסף מילדים, מאלמנות, מיתומים, מסתם עניים. זאת לא אהבה,  אנחנו לא נוצרים שמגישים את הלחי השנייה. על פנחס בן אלעזר בן אהרן הכוהן נאמר: "השיב את חמתי מעל בני ישראל", והקדוש-ברוך-הוא נותן לו "את בריתי שלום". שלום אין פירושו השלמה עם עוול הזועק לשמים. שלום אין פירושו הסכמה עם חירוף וגידוף כלפי שמיא, לומר שאלוקים הוא גזבר של היהודים אוהבי הכספים. שלום פירושו לדאוג לכל יהודי ולכל אזרח באשר הוא אזרח - הזקן, החולה. שלום פירושו לדאוג לצדק ולשוויון בין בני-אדם. 
       
       יושב מזכיר הממשלה עם מנהל לשכת ראש הממשלה חודשים, ימים ולילות, לדאוג לקריטריונים כדי לאפשר העברת התקציבים הזעומים, המקוצצים, לישיבות, לאחר שהיועץ המשפטי עיכב והפסיק את התשלומים האלה. אז על מה הוא יושב? על כל סעיף קטן. אחר כך באים בטענות למה החרדים עוד לא מרוצים. אני שואל: מאות מיליוני דולרים עולה כביש. יש מכרז לכביש, האם מזכיר הממשלה יודע מה כתוב  במכרז? האם תפקידו לדעת מה כתוב במכרז? ברור שיש משרדי ממשלה, יש פקידי ממשלה והם צריכים לשבת ולדון במכרזים. למה צריך ראש הממשלה לשבת על מועצות דתיות? למה צריך מזכיר הממשלה לשבת ולדון בשאלה מה דינו של אברך כולל שהגיע באיחור של עשר דקות? 
       
       יש כאן מגמה שלטונית של רדיפה נגד היהדות הדתית והחרדית. כל התוכנית הכלכלית שהיתה כיוון שאנחנו כאילו כמעט כמו ארגנטינה, ואחרי שנה רק הורידו מהעניים והחולים והזקנים וכבר אנחנו עומדים בצמיחה עצומה  שאין כמותה בעולם - מתברר בסופו של דבר  שכל התפקיד של הממשלה הזאת הוא להיות ממשלת כיבוש; לא ממשלת כיבוש ביהודה ושומרון, אלא ממשלת כיבוש בירושלים ובתל-אביב. מי כבש? שינוי כבשה את הליכוד, 15 כבשו 40. כל הקואליציה הזאת היתה לשירות קבוצה קטנה של עשירים שהשתלטו על כספי העם והעבירו לעשירים. 
       
       מי שחושב שפרשת פריצקי היא סוף הסיפור, אני רוצה לגלות לו שפרשת פריצקי היא תחילת הסיפור. עוד יתברר פה כמה מיליארדים המדינה הזאת העבירה לאנשים עשירים, אילו זיכיונות נתנו לכמה משפחות. עוד יתברר מי היה מעוניין  בזה ומי הקליט את מי. הבעיה היא שעד שהדברים האלה יתבררו, בינתיים אין תרופות לבתי-חולים, אין תרופות בסל הבריאות, בינתיים אין עבודה. מדברים פה על כך שרוצים שאנשים לא יחיו מקצבאות, אלא מעבודה - תנו לנו מקומות עבודה. על כל מקום עבודה אני אביא לכם עשרה אנשים שרוצים לעבוד. המגזר הציבורי חסום בפני הציבור החרדי, וזה אותו ציבור שאומרים לו ללכת לעבוד. 700,000 משרות סגורות בפניו. כן, המגזר הפרטי פתוח, אבל הוא עמוס ומלא. 
       
       לכן אני אומר שעכשיו יש לראש הממשלה הזדמנות לשנות את הטעות ההיסטורית שהוא עשה כאשר הכריז  מלחמה נגד היהדות הדתית כולה, לתקן את העוול ולשלוח את המחרימים של שינוי למקום שבו הם צריכים להיות - בפינה הגזענית, המתנשאת והשונאת, לחזור אל העם ולהתחבר אל עם ישראל, אל ההמונים, אל הציבור, אל העולים, אל שכונות השיקום, אל עיירות הפיתוח, אל הציבור החרדי והדתי ואל המתנחלים; כן, גם אליהם. בזה אנחנו נזכה -  על-ידי שלום פנימי בין יהודים אנחנו נזכה לגאולה שלמה ולבניין בית-המקדש במהרה בימינו אמן. תודה רבה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אחמד טיבי. אחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני לא יכול למצוא כמעט סעיף אחד שבו הממשלה יכולה להציג הישגים, לא בתחום החברתי-הכלכלי, לא בתחום המדיני, לא בתחום הביטחוני. כישלון רודף כישלון. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אני מוכנה להראות לך את כל ההישגים. אבל, חבר הכנסת טיבי, שקט ברחובות – תודה לאל – יש? זה כבר הישג.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       חברת הכנסת רוחמה אברהם, מעולם לא היתה ממשלה שדרדרה והיתה אחראית להרג, הן של ישראלים, הן של פלסטינים, כמו הממשלה הזאת. ובתקופתה, אם זה ההישג שאת מציגה, הרי נהרגו יותר ישראלים מאשר בכל תקופה אחרת לאחרונה. אז זה לא הישג שאת יכולה להתהדר בו.

	לא בכדי פתחתי, אולי כדי לזכות בהקשבה, אולי באמפתיה של האגף שלך, בתחום החברתי-הכלכלי. איך שיעורי האבטלה עולים חודש אחר חודש, למרות הצגת נתונים חדשים ואולי צמיחה קוסמטית קלה ושינוי במאזן התשלומים - נו, ביג דיל. בסופו של דבר מועצות מקומיות ויישובים קורסים. אנשים חיים 11, 12, 15, 16 חודשים ללא משכורת. איך אפשר? אתם, שהגעתם לכנסת בזכות הקולות של הנדכאים – עיירות פיתוח הצביעו עבורכם, לא הצביעו עבור מפלגת העבודה, לא עבור מרצ ולא עבור שינוי, עבורכם, הביאו אתכם לכנסת, ואתם, פעם אחר פעם, מצביעים נגדם.
       
       אדוני היושב-ראש, ביום ראשון חידשה הממשלה חוק, הוראת שעה, הקרוי בשם מטעה: חוק האזרחות. חוק זה מונע איחוד משפחות ופוגע בעיקר באזרחים ערבים של מדינת ישראל.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
- - -

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אני תיכף אתייחס לזה. אני חושב שהיועץ המשפטי מזוז ושר הפנים פורז נתנו יד, כמו שאר מי שהצביעו וחידשו, לעגן בחוק את אחד החוקים הגזעניים ביותר מאז קום מדינת ישראל. תארו לעצמכם שבצרפת, באוסטרליה או בקונגו-ברזוויל היו אומרים שקבוצה אתנית מסוימת אינה יכולה להתאזרח בשל העובדה שאחד ממנה גנב או רצח – אחד או עשרה. נגיד שבצרפת יגידו: אין איחוד משפחות והתאזרחות ליהודים, למשל בשל העובדה שיש יהודייה שעשתה הצגה נגד מוסלמים וגרמה לכאוס מחשבתי וקונספטואלי בצרפת, עד כדי כך שנשיא המדינה, אמצעי התקשורת, כולם כשלו והתרסקו אחד אחרי השני. תארו לעצמכם, למשל, שבגלל איש עסקים יהודי שמעל וברח ונעשה חבר הכנסת במדינה אחרת יגידו: אין איחוד משפחות. או, למשל, שבגלל יהודי שרצח צרפתי אין איחוד משפחות ליהודים. מה היה קורה? לא רק שדנקנר היה כותב מאמר מערכת ששיראק הוא אנטישמי, היו מבקשים לנתק מגע עם צרפת, כמו שעשו עם אוסטריה – הובילו מהלך לניתוק מגע; איזולציה של ממשלה ומדינה שלמה, ובעקבותיה גם ארצות-הברית וחלק ממדינות מערב-אירופה. על מה? על דברים חמורים נגד זרים שאמר יורג היידר, שפי-עשרה מחומרתם אמר אדם שהפך להיות שר כאן, אביגדור ליברמן שמו. עכשיו הוא לא שר, והוא לא מגיע לכנסת. לכן, המוסר הכפול חוגג, והגזענות מותרת בתנאי שהגזען הוא יהודי.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
- - - 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       היא לא תיקרא גזענות אם הגזען הוא יהודי; היא תיקרא: שמירה על ערכי הביטחון, שמירה על חיי אדם. אבל יהודי יכול להיות גזען? רק ערבים יכולים להיות גזענים. רק צרפתים. ומי שמתנגד למדיניות ממשלת ישראל, אוטומטית נחשב אנטישמי. נכון, מדיניות ממשלת ישראל מעודדת אנטישמיות, אבל לא כל מי שמתנגד למדיניות ממשלת ישראל, צריך להכתים אותו באנטישמיות. אני מכיר את האמרה, שיצאה מניו-זילנד עכשיו - עכשיו תוקפים את ניו-זילנד, אומרים: היא תקפה. ביום הראשון תוקפים את ממשלת ישראל, ולאחר מכן - את העם היהודי. קשקוש מקושקש. איזה מין מחשבה עקומה.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תסיים בבקשה.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אני מייד מסיים. היום פנו אלינו בכירים בשינוי וביקשו שלא נתנגד למינוי המועמד שלגי לשר. אני חושב – באנדרסטייטמנט אני אומר – שעצם הפנייה היא לא במקום, ולו בשל העובדה שאנחנו אופוזיציה. אנחנו רוצים להציק לכם כמה שיותר, רוצים לערער את היחסים בין הליכוד לבין שינוי כמה שיותר. אם הדבר יביא לנפילת הממשלה – כמה שיותר מהר.
       
רוני בריזון (שינוי):
       
       אם הוא לא יהיה שר, איך תציל אותו?
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אין לנו משהו אישי נגד השר שלגי – אני מדבר בשם סיעתי.


אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       הוא עוד לא שר.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       נגד האופציה הווירטואלית בשלב זה. חבר הכנסת המועמד להיות שר. אשמח מאוד אם ההצעה הזאת תיפול. אגב, יש סיכוי, כי יש בעיות.

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אתה יכול לשכוח מזה.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       הדבר החשוב ביותר הוא ששינוי, במשך כל כהונתה, אדוני היושב-ראש – רוחמה, שינוי, וגם חבר הכנסת בריזון היה פה, הוא יצא - -

רוני בריזון (שינוי):
       
       מי יצא?
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - אה, לא. בריזון זוהר בנוכחותו. מפלגת שינוי רק עשתה רע למגזר הערבי. רע. חוק האזרחות בתקופת שר הפנים, ועדת-אור, ועדת-לפיד, שהיה ראש של ועדה של שונאי ערבים - תן לי התחשבות אחת של שינוי בצרכים של האזרח הערבי. אחת. אני אגיד לך מתי, ובזה אני אסיים, ואתה תשמח, באופן אישי: יש רק שר אחד לשעבר משינוי שהקשיב לצרכים של המגזר הערבי, ביקר שם, מינה ערבים בחברת החשמל, מינה דירקטורים, והוא יוסף פריצקי. אותו הדחתם כמו קניבלים, אף שהוא עשה מעשה טעות. הייתם קניבלים. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חבר הכנסת טיבי, תודה.

רוני בריזון (שינוי):
       
       אתה רואה מה אתה עושה? עכשיו אני מקבל קומפלימנטים מאורי אריאל.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה. חברי הכנסת, בחוץ יש חדר שאפשר לדבר בו. פה צריך להיות שקט. תנו לחבר הכנסת בשארה לדבר.

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מובן שקשה לשמוע את הצעקות בצד הזה של הבית בזמן הגיוס להצבעות האי-אמון - כאשר חבר כנסת כמו טלב אלסאנע נעדר יש צעקות ורעידת אדמה ממש. הם חייבים להגיע לאיזון עם החלק הזה של הבית. אחר כך מתברר שכל הצעקות היו כי לא היית כלי שרת בהדחת הליכוד, כדי לדחוף את הליכוד לנהל אתם משא-ומתן בשביל שייכנסו לממשלה. עכשיו, לא נחמד, לא נעים שבסך הכול כל הגיוס – וככה, לפעמים אנחנו מתלהבים, מטלפנים אלינו, שלא תעז להיעדר, אתה חושש מהציבור שלך, מה יגידו אם לא הופעת בהצבעת האי-אמון...

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       השאלה היא מי מפחד יותר מהפלת הממשלה, הקואליציה או האופוזיציה?
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       בסך הכול יוצא שכל המשחקים האלה – 55:54, והצעקות, ואנחנו מתלהבים פה – כל המשחק הוא שידיחו את הליכוד, שיצטרך להיכנס למשא-ומתן לממשלת איחוד לאומי. הם לא יכולים להגיד: זהו, זה העניין, בשביל להיכנס לממשלת אחדות. חייבים כותרות, למשל כותרת מצחיקה – אפשר למות מצחוק – כמו: לזרז את היציאה מעזה. מה השטויות האלה? הרעיון הוא רעיון של שרון. לזרז? לא יהיה שום זירוז. לא יהיה שום שינוי. לא יהיה שום שינוי בקווי היסוד של הממשלה, אבל הכול פתוח לדיון. ממש "שרונים". מה זה "שרונים" - מפא"יניקים. הכול פתוח לדיון, אבל קווי היסוד לא ישתנו. הכול פתוח לדיון, אבל זו לא הממשלה שמקימים אחרי בחירות, זו ממשלה שתצטרפו אליה, ותצטרפו בקווי היסוד הקיימים. 

	כלכלית, לא יהיה שום שינוי. אולי תהיה התחשבות פה ושם בכמה עניינים, אבל בסך הכול לא יהיה שום שינוי. 

	לכן, אדוני היושב-ראש, כל הווריאציות שמוצעות עכשיו, אחת אחרי השנייה, מראות את האבסורדיות וחוסר התוחלת בעצם בפעילות פרלמנטרית, באווירה האידיאולוגית והפוליטית הקיימת היום. 

	מצד אחד, יש לנו האפשרות המתרחקת יום אחרי יום של ממשלת ליכוד-עבודה-שינוי - אפשרות שמתרחקת יום אחרי יום. עלו פה אפילו אנשים ודיברו בצורה מפורשת על כך שזו תהיה קואליציה אשכנזית. אני לא יודע איפה חיים פה. באיזו מדינה עוד מדברים ככה על עדות וכו'? זו תהיה ממשלה אשכנזית שתרחיק את הליכוד ממצביעיו, כלומר שהם באים מעדה מסוימת. מוזר ביותר. ככה מדברים במדינה ששלטת בה אידיאולוגיה מסוימת, כור היתוך וכו'. בסדר.

	אבל, לא דיברו פוליטיקה, למשל על כך שאנשי הליכוד שהתנגדו ליציאה מצד אחד מעזה, פתאום התנגדותם היא לכניסת העבודה - לא כל כך ליציאה מצד אחד מעזה, לא כל כך ליציאה חד-צדדית - מוכנים אפילו לתמוך ביציאה חד-צדדית מעזה, רק תשאירו את העבודה בחוץ. מעניין. על זה אנחנו מבזבזים את כל השבועות, את כל הימים בכנסת? 

	הווריאציה השנייה - ליכוד-עבודה-ש"ס, כי שינוי לא מוכנה לשבת עם ש"ס, שני עמים. במקרה כזה, ש"ס - מתברר שכל ההתנגדות שלה לפירוק התנחלויות, לא פירוק התנחלויות, סתם שטויות. היא רוצה להיכנס לממשלה. הנושא הזה נופל לגמרי. 

	עם ישראל צריך להבין, שכל מה שפטפטו פה כביקורת מימין לליכוד, היה שטויות. הם לא יכולים לבקר את הליכוד משמאל, הם ביקרו אותו מימין, אבל המטרה היתה להיכנס לממשלה. 

	וריאציה שלישית - במקום ש"ס ובמקום העבודה, ישאירו את הקואליציה על כנה ותיכנס יהדות התורה. יהדות התורה - היא אמורה להיות מפלגה חרדית, אבל ששינוי כן מוכנה לשבת אתה. למה? אף אחד לא יודע למה. לא יודעים, אי-אפשר להבין למה, אבל ככה אמור להיות. 

	אבל יהדות התורה צריכה גם לוותר על הקטעים של פרוש פה כל השנתיים בענייני ביקורת מהימין לליכוד, בעניין פירוק ההתנחלויות מצד אחד - צריך לתמוך ביציאה חד-צדדית מעזה. 

	אני רוצה להבין, אדוני היושב-ראש, חוץ מהביקורת שלנו על הממשלה בנושאי האוכלוסייה הערבית והביקורת הכלכלית והביקורת המדינית – בכלל זה על תוכניתו האחרונה של שרון - איזו ביקורת רצינית היתה פה בכנסת הזאת? באמת. הרי את כל הווריאציות אמרתי לכם - אלה כולן וריאציות אפשריות, ושרון מתנהג כאילו כל האופציות פתוחות וכאילו הבחירות התנהלו אתמול. 

	על מה בדיוק מתנהלת הפוליטיקה הישראלית, אם באמת כל העניינים שעליהם היו סערות בבית הזה הם בעצם עניין שולי? עניין שולי, בכלל אפילו לא בדרגה גבוהה באג'נדה של כל מפלגה, אם העניין העיקרי הוא להיכנס לממשלה.

	ככה אי-אפשר, אדוני היושב-ראש, לנהל אופוזיציה ולא להציע אלטרנטיבות - לא בעניין המדיני ולא בעניין הכלכלי. 

	לבי לבי לעם אשר חשב ששלח לכנסת אופוזיציה, ובכלל נציגים אשר הוא חשב שענייניו הם בראש מעייניהם - גם בכלכלה, גם בעניינים המדיניים וגם בשאר הדברים. 

	זה שצוותי המשא-ומתן סיכמו שיגידו: כל הנושאים ניתנים לדיון, בשביל להציל את הפנים של מפלגת העבודה ואחרים ולהגיד: כל הנושאים - אין אף נושא שהוא מחוץ לדיון, הכול למשא-ומתן בין העבודה לליכוד - זה לא אומר שום דבר. אם קווי היסוד לא ישתנו, בעצם קווי הביקורת של האופוזיציה היו סתם מראית עין של אופוזיציה. תודה רבה, אדוני. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת בשארה, שסיים גם בדיוק במועד המתאים. חברי הכנסת. חבר הכנסת טלב אלסאנע - בבקשה, אדוני. לרשות אדוני חמש דקות. אחרון הדוברים - חבר הכנסת רוני בר-און. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לאור המתפתח לאחרונה, לדעתי זכותנו וגם חובתנו לעשות חשבון נפש. אנחנו באופן אוטומטי רואים את עצמנו באופן פוטנציאלי שותפים למפלגת העבודה, כאילו זאת האפשרות של קואליציה או לפחות גוש חוסם עם מפלגת העבודה, כי יש לנו תפיסה שמפלגת העבודה היא יותר מפלגה התומכת או קרובה מדינית לציבור הערבי - קרובה יותר בהיבט החברתי-הכלכלי לציבור הערבי.
       
       אבל אם אנחנו בוחנים לעומק את הגישה או התפיסה שמפלגת העבודה מאמצת, הרי מפלגת העבודה מאמצת את התפיסה שאין פרטנר פלסטיני. מפלגת העבודה איננה מוכנה לנהל משא-ומתן עם הרשות הפלסטינית, מפלגת העבודה תומכת בצעדים חד-צדדיים, אז בהיבט הזה אין שום הבדל בין מפלגת העבודה לליכוד. 
       
       בדבר השני, בעניין החומה - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני עצרתי את השעון. חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני מבין שמפלגת העבודה יותר קרובה לנושא הפלסטיני, אבל - - 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אני אגיע, אני אגיע. אדוני כועס על זה שאנחנו מביאים את הליכוד - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       - -  מפלגת העבודה יותר קרובה לנושא הערבי מחברי כנסת אחרים? 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אני רוצה להבין - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה עניין אישי. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש חולק על זה - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לעניין הפלסטינים אני מסכים, אבל - - -

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - -  שאנחנו מנסים לקרב את הליכוד לעבודה או את העבודה לליכוד? אני רוצה לומר - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא. אני דיברתי בנושא אחר לגמרי. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - -  שמבחינתנו אנחנו, כמפלגות ערביות, יש לנו תפיסה שבאופן אוטומטי מפלגת העבודה היא בעדיפות ראשונה, היא יותר קרובה, ואנחנו - לאור יכולת היסטורית, יכול להיות לאור התקופה של ממשלת רבין, שהיינו חלק מהגוש החוסם - המשכנו באותה התפיסה כאילו לא חל שינוי במפלגת העבודה. 
       
       אבל אם נתייחס באמת לגופן של העמדות המדיניות, אז מה ההבדל? אם אנחנו בעניין של התפיסה הבסיסית שאין פרטנר, מי שהוציא את הססמה הזאת היה אהוד ברק בסוף תקופת כהונתו, כשאמר שאין שותף פלסטיני למשא-ומתן - הפלסטינים לא רוצים שלום, ולכן הוא הגיש את השלטון על מגש של כסף לליכוד, ומפלגת העבודה ממשיכה לדגול בדבר הזה.
       
       העניין של החומה, שכולנו מתנגדים לה ואנחנו רואים בה חיסול מוחלט של כל תקווה או  סיכוי לשלום בעתיד, כי בעצם זאת חומת הפקעה, חומה לשינוי המציאות הגיאוגרפית והדמוגרפית הפלסטינית - זו לא חומת ביטחון ולא שום דבר. מפלגת העבודה היא אשר יזמה את הרעיון של החומה והיא לא מתנגדת בתוקף לתוואי. אני לא מאמין שהיא תכניס את שינוי התוואי בקווי היסוד של הממשלה העתידית, אם יהיה שינוי תוואי כזה או התייחסות בכלל, או בכלל אם ייפתחו קווי היסוד לקואליציה העתידית. 
       
       בעניין השלישי, בעניין של ההתנתקות מרצועת-עזה, הרי דיברו, אבל הליכוד היום מבצע. 
       
       אז אני באמת שואל את עצמי: מה ההבדל, מדינית, היום, בסוגיה של שותף פלסטיני, בסוגיה של החומה, בסוגיה של ההתנתקות? מה ההבדל בין מפלגת העבודה למפלגת הליכוד? מה ההבדל? 
       
       ואני שואל את עצמי, אני לא שואל את הליכוד או את מפלגת המורדים מתוך הליכוד - ואני חושב שהמניע הוא יותר כיסאולוגיה ואינטרסים מאשר שינוי מהותי בעמדות. כי אני מודע לעובדה שמי שרוצה את הנסיגה מרצועת-עזה בעצם לא רוצה שלום עתידי. הוא רוצה להציג ולמכור לעולם דבר שבלאו הכי הוא נטל ולא נכס. עזה מעולם לא היתה איזו שאיפה להשתלטות ישראלית - יש צפיפות אוכלוסין, יש 7,500 מתנחלים, יש עשרות אלפי חיילים - ולכן רוצים לשווק את זה כוויתור ישראלי ועל-ידי זה לחזק את השליטה הישראלית וההתנחלויות בתוך הגדה המערבית. 
       
       אדוני היושב-ראש, לכן אני חושב שכל המשחקים שנעשים לאחרונה על-ידי מפלגת העבודה, הם לא נעשים מתוך רצון להוביל אופוזיציה רצינית להפיל את הממשלה, אלא מתוך רצון להאיץ את המשא-ומתן והקמת ממשלת אחדות. מי שרוצה בהפלת הממשלה צריך להתנגד למהלך הזה. 
       
       בהזדמנות הזאת אני רוצה לציין, רבותי, שכל השמחים לאור האירועים אשר התרחשו לאחרונה ברצועת-עזה - אני רוצה לציין שהשמחה הזאת מאוד מוקדמת. אין שום אינטרס ישראלי - - 


רשף חן (שינוי):
       
       מי שמח?

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - -  כשאין שלטון מרכזי אשר שולט ברצועת-עזה ובגדה המערבית. 
     
       אני רוצה להפנות אצבע מאשימה אל ממשלת ישראל באחריות ישירה למה שמתרחש ברצועת-עזה. אי-אפשר להאשים את הפלסטינים. צריך להתייחס לזה כאל תוצאה ישירה הכרחית מהגישה השיטתית של ראש הממשלה הנוכחי, שמאז שהגיע לשלטון החל לפגוע ולהרוס כל סממן שלטוני פלסטיני, למנוע כל ניסיון לשלטון מרכזי פלסטיני, והמשך המצור שהוא מטיל על הרשות הפלסטינית, ועל ידי-זה גרם כמעט לחיסול, או לפגיעה קשה באפשרות של השלטון המרכזי הפלסטיני. אם  תהיה אנרכיה כזאת, לא רק הפלסטינים ישלמו את המחיר, אלא שני העמים – הסיכוי לשלום באזור הזה. 
       
       אבל, מצד שני, אני רוצה להרגיע את כל אלה שמהמרים שיכול להיות שליאסר ערפאת אין שליטה. אני רוצה לציין, שאפילו כשהוא היה בתוניסיה היתה לו שליטה כאן. השליטה נובעת לא מהכוח הצבאי, אלא מהאמונה ברקורד של המנהיג, שהוכיח שהוא מצליח להוביל את העם שלו, למרות ההתקפות הקשות מבחינת מוקדי הכוח במזרח התיכון ובעולם כולו. 
       
       אני רוצה לציין, שמעולם לא היה לנו אמון בממשלה הזאת, והיא לא עשתה שום דבר שיביא לשינוי בעמדה שלנו. כל מה שהיא עושה רק מחזק את העובדה שהיא הגיעה לשלטון במקרה. להמשך השליטה שלה יש מחיר כבד, שמשלמים גם העם בישראל אבל גם העם הפלסטיני והעמים באזור. ולכן, ככל שנקצר את חייה כך ייטב לעמים ולסיכוי ולתקווה לשלום באזור. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. באופן יחסי היה לי קל עם חבר הכנסת טלב אלסאנע הרבה יותר מאשר עם אחרים. יעלה ויבוא אחרון הדוברים, חבר הכנסת רוני בר-און. בתום דבריו של חבר הכנסת בר-און, אם הממשלה לא תבקש לדבר, נעבור להצבעות מדורגות. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, היתה לנו היום בצהריים זכות לשמוע נאום ממש מצוין, אם יותר לי, של יושב-ראש האופוזיציה, ראש הממשלה לשעבר, חבר הכנסת שמעון פרס. הנאום היה טוב, תיאורטי בעיקרו, ונושאו – הדורות הבאים. הנאום היה כמעט אקדמי, על גבול האינטלקטואלי. נכון שהיו בו כמה רמיזות קונקרטיות, אם הצלחנו לזהות אותן. עם רוב הרמיזות האלה לא הסכמתי, אבל בעיקר הרעיונות המרכזיים בנאום היו שסר חינה או בטלה קדושתה של הקרקע. הקרקע, במציאות הפוליטית היום, כבר אינה קדושה. יושב-ראש האופוזיציה הוכיח במספרים, שהחקלאות מפרנסת היום 1% מכלל האוכלוסייה; לפני 50-60 שנה היא פרנסה יותר מ-50% מכלל האוכלוסייה. אני בטוח שאפשר למצוא בעניין הזה גם מספרים אחרים, ואני באמת לא בא להתפלמס עם ראש האופוזיציה. 
       
       העניין של בטלות הקרקע או בטלות קדושת הקרקע, ככל שניסית לרמוז שהיא מתעסקת גם באיכות או בחשיבות של הטריטוריה, ודאי שאינו מקובל עלי. אבל אני באמת לא מתווכח היום. אני רוצה לדבר רק על דבר אחד. אמר ראש הממשלה לשעבר, חבר הכנסת שמעון פרס, שהיום אף אחד כבר לא נלחם את המלחמות של העתיד. יודעים שאין מה להשיג במלחמות, לא נלחמים על העתיד. כל המלחמות היום הן מלחמות על העבר. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא גם אמר שאין מלחמה טריטוריאלית. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אמרתי שאני לא מסכים לזה, כמובן, אבל אני לא רוצה להתפלמס אתו. אבל אם אומר יושב-ראש האופוזיציה, קבל עם ועולם, שאין טעם במלחמות העבר, אני שואל: על מה המלחמה הזאת, על מה האי-אמון הזה, על מה הצעות האי-אמון האלה? בבוקר אתם הולכים למשא-ומתן, אתם יושבים מצוות אנשים מלומדה, חמישה מול חמישה ושישה מול שישה, וחיוכים, וחיבוקים, וכמעט נשיקות, ואוכלים ושותים, ובלילה אתם נעמדים כאן, ואומר חבר הכנסת יתום: אוי, איזו ממשלה נוראה; אוי, איזה אסון אתם ממיטים על העם; אוי, איזו בושה ואיזו חרפה. ועם כל הבושה והחרפה הזאת אתם פשוט רצים כך שאי-אפשר לאחוז בכם. אי-אפשר ביד אחת לחבק אותנו וביד השנייה לנופף לנו כל הזמן את האצבע מול הפנים. איפה ה"נאה דורש" ואיפה ה"נאה מקיים"? יכול להיות שזה עוד פעם "כן ולא", "כן ולא"? 
       
       אני מדבר גם אל ש"ס ואל יהדות התורה, וגם אל העבודה. כולכם עומדים פה ומייסרים אותנו בשוטים ובעקרבים, מצליפים בנו בלא רחם, ואין אפילו נקודת זכות אחת שאתם מוצאים בממשלה הזאת, וראה זה פלא, כמה אתם רצים, כמה אתם נדחפים, כולם – עבודה, ושינוי, וש"ס, ואגודה – ולאף אחד כבר לא נשארה צלע שלמה מהמרפקים שאתם כל הזמן ממרפקים כדי להגיע ראשונים אל השולחן ולשבת. 
       
רן כהן (יחד):
       
       - - - 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני לא מדבר אליכם. הצעת האי-אמון שלכם - - - 
       
רן כהן (יחד):
       
       למה אתם מדברים אתם?
       
מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       למה אתם רצים אחרינו? אפשר להפסיק את זה.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אנחנו? אנחנו? ממש רצים, מה זה? פשוט לא ייאמן. תקראו כמה אנחנו רצים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אף פעם לא ראיתי מזוכיזם כזה, שכולם לא רוצים – כולם, אני לא מדבר על חלק – שכולם לא רוצים, ורצים. כל אחד מהצדדים יכול לומר: טול קורה מבין עיניך. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני חושב שאנחנו מתנהגים בהחלט בסדר. אנחנו ה"בעלבתים", אנחנו שליש מהכנסת הזאת, ואנחנו לא פוסלים אף אחד. כל מי שרוצה לבוא בתנאים שלנו – יבוא בתנאים שלנו: בתוכנית המדינית של ראש הממשלה, ובתוכנית הכלכלית של שר האוצר בתמיכת ראש הממשלה. הדלת פתוחה. נשמח מאוד לקבל תמיכה – בתנאים שלנו. 
       
מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       אם אתם מסתדרים כל כך טוב, מה הבעיה?
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       את התפריט אנחנו קובעים. רוצים – תאכלו; לא רוצים – תמשיכו לרעוב ולצעוק. 
       
       העבודה רוצה נורא. שינוי כל כך רוצה שפתאום העבודה מסכלת אותה, ואז לשינוי יש תנאים ולעבודה יש תנאים ולש"ס יש תנאים ולאגודה יש תנאים. תגידו, באמת, אין לכם בושה בעניין הזה? אין לכם קצת בושה? 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):

       - - - 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       כל הכבוד, אמרת. איש הגון. 

גלעד ארדן (הליכוד):
       
       הם למדו מאתנו.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אין לכם בושה. קיבלתי, אתה מודה. עכשיו אשאל אותך שאלה: איך תסבירו לציבור המצביעים שלכם את ההתנהגות הדואלית הזאת? המיסטר ג'קיל וד"ר הייד? איך תסבירו את זה? 

גלעד ארדן (הליכוד):
       
       כמו שאנחנו נסביר לשלנו.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ארדן, אני לא מרשה לך להפריע לחבר הכנסת בר-און. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אתה יודע מה? היה ויקרה הגרוע מכול, ולא ספרנו נכון, וחס וחלילה וחס הצלחתם היום, מה יהיה? אחרי מי תרוצו? אתם מסוגלים להרכיב את הממשלה בלי אריאל שרון? 

רן כהן (יחד):
       
       אנחנו לא רצים לא אחריכם ולא אחריהם.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אתם יודעים שזו בדיחה, אתם מודים שזו בדיחה. תרדו מזה. אני מציע לדחות את האי-אמון שהצעתם.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת רוני בר-און. רבותי חברי הכנסת, כבוד השרים, נא לשבת במקומותיכם. לפני שנתחיל בהצבעות אבקש מכם לעשות הצבעת ניסיון בלבד. לא חשוב מה כל אחד יצביע, אני רוצה רק לראות מה מספר המצביעים. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו ניגשים להצבעות אי-אמון בזו אחר זו.  האם יש מישהו שמבקש הצבעה שמית?
       
קריאות:
       
       לא.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מבקש מכולם לשבת על מקומותיהם.  חבר הכנסת פרוש. חבר הכנסת פרץ. חבר הכנסת פרץ, לא תישמע טענה אחת שמישהו לא הצליח להצביע או לא הצביע. בדקנו את כל העמדות וכל העמדות מסודרות. 
       
       אנחנו מצביעים על הצעת סיעת העבודה-מימד להביע אי-אמון בממשלה בשל המשבר המתמשך ברשויות המקומיות ובמועצות הדתיות. נא להצביע.
       
הצבעה מס' 2
       
בעד הצעת סיעת העבודה-מימד להביע אי-אמון בממשלה – 53
נגד – 56
נמנעים – 2
הצעת סיעת העבודה-מימד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה. 
       


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       56 נגד, 53 בעד, שני נמנעים. אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה.
       
       אנחנו עוברים, גבירותי ורבותי חברי הכנסת, להצביע על הצעת  סיעות ש"ס ויהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה בשל המשבר המתמשך ברשויות המקומיות ובמועצות הדתיות והפגיעה בשירותים המוניציפליים והדתיים. נא להצביע.
       
הצבעה מס' 3
       
בעד הצעת סיעות ש"ס--יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 54
נגד – 56
נמנעים – 2
הצעת סיעות ש"ס--יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       54 בעד, 56 נגד, שני נמנעים. אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה. 
       
       רבותי, אנחנו עוברים להצעת אי-אמון מטעם סיעת יחד, להביע אי-אמון בממשלה בשל האמינות של ראש הממשלה וממשלתו בתחומי המדיניות השונים. נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 4
       
בעד הצעת סיעת יחד להביע אי-אמון בממשלה – 54
נגד – 56
נמנעים – 1
הצעת סיעת יחד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       54 בעד, 56 נגד, אחד נמנע. אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת אי-אמון מטעם סיעת בל"ד - להביע אי-אמון בממשלה בשל מצוקת הרשויות המקומיות. נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 5
       
בעד הצעת סיעת בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 48
נגד – 56
נמנעים – 6
הצעת סיעת בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       48 בעד, 56 נגד, שישה נמנעים. הצעת האי-אמון לא נתקבלה. 
       
       אני קובע שסיעת האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו לא השתתפה בהצבעה. חמש דקות לסיעת האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו לנמק את הימנעותה מהצבעה, כאשר היא לא השתתפה בדיון.

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מכובדי היושב-בראש, אדוני ראש הממשלה, שרים, חברות וחברי כנסת, במהלך הימים האחרונים, אדוני ראש הממשלה, אנחנו רואים לנגד עינינו את האנרכיה בחבל-עזה, את חוסר היציבות המשווע, את הרציחות ההדדיות. לא בדיוק הבנתי איך אנחנו מסוגלים להשאיר חבל ארץ בארץ-ישראל בידיים כאלה של רוצחים ומסיתים. 
       
       אבל יש עוד כמה דברים שאני לא מבין עוד הרבה יותר, אדוני ראש הממשלה. אנחנו, בעזרת השם, ביום ראשון, הפוך מתוכנית ההתנתקות, עושים התחברות, אדוני ראש הממשלה: חיבור של עם ישראל כולו, שיעמוד לאורך עשרות ולמעלה מ-100 קילומטרים מגוש-קטיף, יד ביד, בשרשרת אנושית חיה עד ירושלים ועד הכותל המערבי. יהודים מכל הארץ יעמדו לאורך הכביש, ייתנו יד ביד ויחברו בשרשרת של אנשים חיים את ירושלים לגוש-קטיף. כי עם ישראל חושב כנראה הפוך מהתנתקות.
       
        וראה זה פלא, אדוני ראש הממשלה, עד כדי כך הגענו. רצינו לפרסם תשדיר  שירות ברדיו, השר אולמרט, וסיכמנו וחתמנו הסכם, והפרקליטים אישרו, כי מה אומרים שם? – אני, סוניה מקריית-שמונה, גם אהיה בשרשרת; אני, ז'נט מדימונה, גם אהיה בשרשרת ביום ראשון. שמענו אתמול פתאום שזה דבר נורא, זה מסית, ופסלו – אף שהמשפטנים אישרו – את תשדיר השירות. איזה ניצחון אדיר לממשלה. איזה יופי. הצלחתם לקעקע הסכם חתום, שאין לי ספק שהבג"ץ יאשר אותו, אבל אני מכיר את החוכמות, הנה הרווחתם, ביום ראשון לא היה שידור, וביום שני כבר לא היה שידור. ביום שלישי אולי יהיה בג"ץ. אולי השידורים יתחילו ביום רביעי. אילו אנשים קטנים, עד כאן הגעתם? 

       וכל זה אחרי שלפני שבועיים אישרת, אדוני ראש הממשלה, בממשלה, עזרה בפסיכולוגים, קייטנות לילדים הקטנים בכל הקיבוצים בסביבה, עוטף חבל-עזה. הילדים בגוש-קטיף אינם זקוקים לפסיכולוגים? אין שם צורך בקייטנה? הם לא עוברים לחץ? רק הקיבוצים בסביבה, בשער-הנגב ובאשכול, הם המסכנים שזקוקים לפסיכולוגים? לאן נעלמה הבושה, ריבונו של עולם? מינימום של מינימום. 
       
       הנהגה של העם היהודי בארץ ישראל, לאיזו קטנות הגעתם? נזקקים לכל מיני מכתבים וחילופי מכתבים, אם זה חוקי או לא חוקי, איזה מוסר ירוד. אני מתבייש שאני עומד בכנסת ישראל. אין לי ספק שהשמאל הכי קיצוני לא היה עושה כדבר הזה בסיטואציה הזאת. טיפת בושה כבר אין, וכל זה למה? כדי שיהיה אפשר להשניא את מתיישבי גוש-קטיף על עם ישראל, להוציא אותם, כאילו, מהקטגוריה של האנשים הנורמליים, כדי שסוף-סוף יהיה אפשר לגרש יהודים בידי יהודים. 
       
       סתם, אדוני ראש הממשלה – לא תמורת הסכם שלום, אי-לוחמה, שקט או ביטחון. לא הרמטכ"ל חושב שיהיה שקט, לא ראש השב"כ, לא אלוף הפיקוד, אין לובש מדים אחד שיש עליו אחריות ביטחונית, פוליטיקאי שהיה פעם קצין – אין אחד שחושב שתצמח מכך תועלת. 
       
       הגענו לשלב שבו איבדנו את המודיעין. אין משתפי-פעולה, כי מה פתאום שיהיו נאמנים לישראל? הרי ראש הממשלה אמר שב-2005 נעזוב. אחד הקצינים בוכה לי ואומר: האם בימים כתיקונם היה אפשר לחפור מנהרה מתחת למוצב שלי במשך חודש שלם בלי שאני אדע? אבל המודיעין נהרס, הוא אומר, וכבר אין ממי לקבל נתונים. ומה יקרה כשלא נהיה שם בכלל? 
       
       צר לי עליך, ראש הממשלה. אולי כדאי לשקול פעם נוספת, לחשוב היטב. המדינה הזאת  היא לא שלי. גוש-קטיף הוא לא נכס פרטי של מישהו. יושבים שם מתיישבים בגבורה במשך שנים, וחוטפים טרור, כי הם מאמינים באמונה שלמה שהם עושים שליחות לאומית חשובה. חבל שאתם איבדתם את הדרך. אתם תובילו התנתקות, ואנחנו נוביל התחברות – לעם ישראל, ולא תהיה נסיגה. בחיים לא תזכו לזה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת הנדל סיים את דבריו. אני מבקש מכל השרים וחברי הכנסת לתפוס את מקומותיהם, כל אחד מול מחשבו ומול מערכת ההצבעה שלו. נא לשבת. 
       
       אנחנו עוברים להצבעה על הצעת האי-אמון של סיעת עם אחד בשל הפגיעה המתמשכת בעובדי הרשויות המקומיות והמועצות הדתיות והתרחבות העוני בישראל. נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 6
       
בעד הצעת סיעת עם אחד להביע אי-אמון בממשלה – 55
נגד – 56
נמנעים – 1
הצעת סיעת עם אחד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       55 בעד, 56 נגד ואחד נמנע. אני קובע שהצעת האי-אמון לא התקבלה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הצעת אי-אמון של סיעת רע"ם בשל מדיניות הממשלה המובילה לשינוי הסטטוס-קוו בהר-הבית. נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 7
       
בעד הצעת סיעת רע"ם להביע אי-אמון בממשלה – 11
נגד – 63
נמנעים – 30
הצעת סיעת רע"ם להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       63 נגד, 11 בעד, 30 נמנעים. אני קובע שהצעות האי-אמון כולן לא נתקבלו. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, ההצעה היא על המסגדים. הסכמתי לכתוב הר-הבית, אבל אתה לא יכול - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, דיברת על חראם אל-שריף, ואנחנו קבענו שזה הר-הבית. הר-הבית הוא מקודש. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - - אתה לא יכול לשנות - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, אני יכול. אדוני יראה את התקנון. אני לא מבין, הרי זה היה כתוב כל היום. כל היום הוצגה הצעת האי-אמון כך. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       לא, בטופס שלנו היה כתוב אחרת. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אנחנו קבענו זאת, כתבנו זאת – זה היה על כל עמוד. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       בטופס שלנו היה כתוב אחרת. בסעיף 6 כתוב: "ברחבת המסגדים".
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני יכתוב לי מכתב, ואני לא אקפח אותו אם הוא צודק. 
       

הודעת הממשלה על מינוי אליעזר זנדברג לשר התשתיות הלאומיות 
ועל מינוי חבר הכנסת אילן שלגי לשר המדע והטכנולוגיה במקומו
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, נמסר לי מידי ישראל מימון, מזכיר הממשלה הנכבד: "שלום רב, אני מתכבד להודיע כי הממשלה בישיבתה היום, 18 ביולי 2004, החליטה בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי השר אליעזר זנדברג יהיה בתפקיד שר התשתיות הלאומיות במקום בתפקיד שר המדע והטכנולוגיה. החלטה זו טעונה אישור הכנסת. כמו כן החליטה הממשלה בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הממשלה, על-פי הצעת ראש הממשלה, לצרף את חבר הכנסת אילן שלגי לממשלה בתפקיד שר המדע והטכנולוגיה. הודעה על צירוף השר ועל תפקידו טעונה אישור הכנסת". 
       
       רבותי חברי הכנסת, הואיל וכולכם בקיאים ומלומדים, שתי סיעות, סיעת שינוי וסיעת הליכוד, הגישו לי בקשה לקיים דיון סיעתי בעניין זה, כך שאין דיון אישי. לפיכך קבעה ועדת הכנסת את מסגרת הדיון המשולב, והסיעות קיבלו חמש דקות כל אחת. אני מזמין את ראשון הדוברים, חבר הכנסת חיים רמון, מטעם סיעת העבודה, לומר את דבריו. אחריו יבוא חבר הכנסת אהוד רצאבי, אם ירצה לדבר, ואחריו – חבר הכנסת יאיר פרץ. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה להדגיש, שאין לסיעת העבודה דבר וחצי דבר נגד חבר הכנסת אילן שלגי, ואני מעריך שבסוף הדיון, למרות הצבעתה של מפלגת העבודה נגד הצירוף, הוא יושבע, ואני מאחל לו הצלחה. 
       
       האמת היא שהתלבטנו. אני רוצה לדבר בעיקר עם השר המיועד, חבר הכנסת שלגי. האמת היא שהיתה פנייה אלינו מצד סיעת שינוי, והשר פורז ביקש מיושבת-ראש הסיעה שנימנע בהצבעה. האמת היא ששקלנו את בקשתו. לא בקלות הגענו למסקנה שצריך להתנגד. 
       
       אני רוצה לומר, שהגענו למסקנה שאנחנו מתנגדים משתי סיבות: האחת, שאני לא ארחיב בה, היא שסיעת העבודה החליטה שבשלב הזה, למרות המצב המסובך והמורכב, היא פועלת נגד הממשלה; היא מצביעה אי-אמון וגם מצביעה נגד הרחבת הממשלה שאין לה אמון בה. 
       
       אבל אני לא אכחד מכם, חברי  סיעת שינוי, שהיתה עוד סיבה; אני אומר את זה גם לחבר הכנסת שלגי וגם לשר פורז. תראו את ההתנהלות שלכם: בא ראש הממשלה, ומטעמיו הוא החליט – סגן השר בוים, אני ממש, יש לי שיחה כמעט אישית אתו, ואתה מפריע לי. אני ממש מבקש. 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       הוא יראה את זה בפרוטוקול. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       לא יפה, נו, סגן השר.
       
       ואומר ראש הממשלה – הוא רוצה לפתוח במשא-ומתן עם סיעות חרדיות. מה עושה סיעת שינוי, ובראש ובראשונה מי שעומד בראשה? הוא לא בא ומתנפל על ראש הממשלה וזועק: כיצד אנחנו, שהיינו השותפים הטובים, הנאמנים, אתה בא ורוצה להחליף אותנו? אלא מה עושה יושב-ראש הסיעה? מתנפל. אני רוצה לדבר אליהם, והם מפריעים לי. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד חבר הכנסת הנכבד אילן ליבוביץ. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       הוא פנה אלינו בבקשה להימנע. אני רוצה להסביר לו למה לא נמנענו, בין היתר. מתנפל על מפלגת העבודה בכלל, ועל יושב-ראש מפלגת העבודה, בצורה בוטה, בשפה מלוכלכת שלא יאה אפילו לתגרן בשוק, אפילו ראש הממשלה הביע את פליאתו, בשפה – באמת – שלא נשמעה פה, והוא שר המשפטים, ומזהיר, ומאיים – לא נגד ראש הממשלה. כאילו יושב-ראש האופוזיציה חייב לו משהו, כאילו סיעת העבודה חייבת לו משהו. הוא עושה את הדבר הזה. מלה אתם לא מוציאים נגדם. מלה לא נגד ראש הממשלה, מלה לא נגד הליכוד. כל המתקפה שלכם – על סיעת העבודה, וזה כשאתם ישבתם עד לא מזמן בממשלה הכי קיצונית ימנית שיש, ומזהירים אותנו בחרמות, בנידויים ובקבורת חמור. אז איך אתה רוצה שחמורים קבורים יצביעו בעד השר? קשה להם, קשה להם מאוד. אילו היית בא ומתנצל בשמו, מבקש, אומר: לא נהגנו כיאות, אולי היינו שוקלים. 
       
       עכשיו – מה קרה? עד הבוקר – למה ביקשת מאתנו שנימנע? כי חבריך לקואליציה, סיעת הליכוד – אני לא מדבר על המפד"ל – סיעת הליכוד, חברה לקואליציה, לא רצו להצביע בעד מינוי חבר הכנסת שלגי לשר. אז נגדם, נגד מי שמפירים את ההסכמה הקואליציונית, שלא רצו להצביע, שום מלה. שקט ושלווה. עד לפני שעתיים היתה בעיה. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אתה עשית מעשה נבלה –  עשית מעשה מכוער. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רק רגע. חבר הכנסת סער, אדוני רוצה לקרוא קריאות ביניים? 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת סער, למה אתה מתערב בעניינים שבינינו ובין שינוי? תן לנו לדבר עם שינוי. תעזוב אותי. היתה בקשה של שינוי, לא שלך, ואנחנו עונים. אני עונה על השאלה למה ענינו בשלילה. גם היום, כשהוא בא ואמר: הליכוד לא מצביע, אלינו הם באו, מאתנו הם ביקשו. אני חושב שביחסים פוליטיים בין סיעות לא נוהגים כך. 
       
       בהזדמנות הזאת, אם מותר לי, אני רוצה להבהיר לחברי הכנסת של סיעת שינוי שיש הבדל בינינו ובינם. אנחנו לא פוסלים סיעות בבית לפי מוצאן, לפי אמונתן. אנחנו לא פוסלים אשכנזים, לא פוסלים מזרחים, לא פוסלים חרדים ולא פוסלים חילונים. אני פוסל מכול וכול את הפסילה של יהדות התורה את שינוי. אני פוסל גם את הפסילה של שינוי את יהדות התורה. 
       
       עמדתנו היא פשוטה. אני רוצה לתת לכם, לשינוי, מחמאה, אומנם מסויגת. ההסכם הקואליציוני שחתמתם עם המפד"ל הוא בהחלט ראוי. עשיתם ויתורים גדולים. יש פער גדול בין מה שהלכתם אתו לבוחר לבין מה שחתמתם עליו, ואני מברך אתכם. כשבאתם לעולם העשייה, ידעתם שצריכים להתפשר. אותו דבר עשתה המפד"ל. וההסכמים האלה תקפים, בעינינו. אולי זה בקווי היסוד של הממשלה. זה הדבר שאנחנו לא רוצים לשנות. 
       
מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       הם לא קיימו אותם. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אמרתי: הלוואי שהיו מקיימים. א. הם לא קיימו את מצעם, וב. אחרי שחתמו על ההסכם, הם לא קיימו את ההסכם. שני הדברים גם יחד. אבל ההסכם, כהסכם, הוא דבר טוב. גם כי הוא מסייג את ההתלהמות שהיתה, של שינוי נגד החרדים, והבטיחו שמים וארץ, וחתמו מעט מאוד, וגם מתוך המעט מאוד – לא קיימו הרבה. 
       
       לכן, אנחנו, גם במשא-ומתן שננהל - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רמון, פשוט קשה לי לעצור את השעון כל כך הרבה פעמים. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       הנה, אני כבר מסיים. אני פשוט רוצה להבהיר, מכיוון ששמעתי היום שוב איומים מצד יושב-ראש שינוי – או ואבוי  למפלגת העבודה אם תעז להיכנס לממשלה בלי שינוי – ואני רוצה להגיד לכם: אני לא יודע אם ניכנס לממשלה, אבל אנחנו, אם ניכנס לממשלה, בנושאי דת ומדינה נאמץ את הההסכם שאתם חתומים עליו ונתבע שהוא יחייב את הממשלה. אם נהיה בממשלה, אנחנו גם מבטיחים לקיים את מה שאתם לא קיימתם. תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת רמון, שסיים 21 שניות לפני הזמן. חבר הכנסת אהוד רצאבי, האם אדוני מבקש לדבר ולעכב את בחירתם של חבריו? 
       
אהוד רצאבי (שינוי):
       
       אני אדבר פחות מחמש דקות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, אדוני. 
       
אהוד רצאבי (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, איני יכול לוותר על זכותי לברך את חברי על המינוי, שאני מקווה שיעבור בשלום בעוד דקות ספורות. אני רוצה כמובן לברך את שני חברי לסיעה, את השר זנדברג, שאינו נמצא כאן כרגע, שיעבור לתפקיד חדש, שר התשתיות, ואת חברי הטוב אילן שלגי, שאני מקווה שהבית הזה אומנם יאשר את מינויו בקרוב. 
       
       קודם כול אברך אותך, אילן, על החלטת הממשלה למנות אותך לשר בממשלת ישראל. אילן, אנחנו הולכים יחד שנים רבות, ואני שמח להיות חבר בכנסת הזאת ולראות אותך מתמנה לשר. המינוי שלך, אילן, הוא מינוי ראוי. אני מכיר אותך שנים רבות בעבודתך, גם כעורך-דין עצמאי. אני יודע בדיוק למה הגעת לכנסת הזאת, ואני בטוח שתוכל להמשיך בדרך שבה עבדת בוועדת החינוך, בצורה כל כך אינטנסיבית, בצורה כל כך חרוצה, והראית לבית הזה מה ערכם של חברי הכנסת של שינוי. תוכל להמשיך לעשות זאת גם בתפקידך החדש. 
       
       לאחר ההצבעה, וכאשר הבית הזה יאשר את מינוי שני השרים לתפקידיהם החדשים - אני חייב לציין שחבל על עוגמת הנפש שגרמו חברים בבית הזה, ממפלגות באופוזיציה, לכל הבית כולו. התלבטויות, אי-ודאות, התחשבנות – לדעתי התחשבנות שאינה מתאימה, התחשבנות קטנה של אנשים קטנים. הרי ההצבעה נגד מינויו של אילן לשר לא היתה הצבעה שתפיל או תקים את הממשלה. הממשלה תמשיך להתקיים גם אם תצביעו נגד. המינוי הוא מינוי ראוי, ולכן לחלוטין לא ברורה לי ההתחשבנות הקטנה על חשבונם של שני שרים ראויים. לא הכול הוא שחור ולבן, תרתי משמע, חיים. מספיק עם העדתיות הזאת, והשחור והלבן. מספיק עם זה. זה פשוט מיותר. 
       
       אני בטוח בדבר אחד: גם אילן וגם מודי ימשיכו לשרת את ממשלת ישראל בתפקידם החדש וימשיכו לתת את הגב שאנו, חברי שינוי, נותנים לממשלה הקיימת, גם בנושא המדיני, גם בנושא הכלכלי. שינוי היא היחידה שנתנה, ללא תנאי, במשך כל תקופת כהונתה של הממשלה עד כה, את הגב ואת הביטחון כדי לקיים את כל מה שנעשה עד היום, הן מהבחינה הכלכלית – ואני מקווה מאוד שנמשיך להיות שם גם הלאה, כדי שנוכל לתת את אותו גב ואת אותה יד לממשלה כאשר תחליט סוף-סוף בנושא ההתנתקות, במהרה בימינו. תודה רבה ומזל טוב. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת אהוד רצאבי. אדוני שר המשפטים, אני מבין שקרה דבר בישראל שכנסת ישראל לא יכולה לעבור לסדר-היום או אפילו להמשיך בו עד אשר אדוני לא יאמר - - -
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       מי שצריך לעלות זה שר המשטרה. שר המשטרה צריך לעלות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מדובר בשופט בישראל. האם זה כבר ידוע? האם משפחתו יודעת?
       
שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       אדוני היושב-ראש, בצער ומתוך זעזוע עמוק אני מודיע לכנסת על הירצחו של השופט עדי אזר היום אחר-הצהריים במכוניתו ליד ביתו ברמת-השרון. אנחנו לא יודעים פרטים על נסיבות הירצחו. הוא לא היה שופט שעסק בפלילים. הוא היה איש יקר, שופט בפועל בבית-המשפט המחוזי בתל-אביב. זה מקרה ראשון של רצח שופט בישראל. זו עוד העלאת רף האלימות במדינה. אני בטוח שאני מדבר בשם כל הבית כאשר אני אומר לכם, שהאלימות בישראל הגיעה לשיאים חדשים המזעזעים את אמות הספים של שלטון החוק במדינת ישראל. אני בטוח שהמשטרה תעשה הכול כדי לשים יד על הרוצח או הרוצחים. אני מביע את צערי למשפחתו ולמערכת המשפט ולמעשה לכל עם ישראל, כי זאת פגיעה בעם כולו. יהי זכרו ברוך.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אמן.
       
       אני מזמין את חבר הכנסת מוחמד ברכה לדבר לפני אחרים, על מנת שיוכל להחליף אותי אחר כך עד תום הדיון. חבר הכנסת ברכה, בבקשה.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה להצטרף לדברי שר המשפטים. אני חושב שרצח שופט, יהיו הסיבות אשר יהיו - רצח בכלל הוא דבר פסול - הוא בעצם ערעור על שלטון החוק ועל הלגיטימיות של המשפט וערעור על הסדר הציבורי. אני מאוד מקווה שהמשטרה באמת תניח את ידה על הרוצח, או הרוצחים, ותבוא אתו חשבון בכל חומרת הדין.
       
קריאה:
       
       - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       עכשיו, ללא שום קשר לזהות ולמניעים של הרוצחים, אני רוצה להביע סלידה ולקרוא להענשת האחראים ולהשתתף בצער המשפחה ומערכת המשפט בכלל במדינת ישראל. אני חושב שכל מלה מעבר לזה מיותרת.
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יצא לי לכהן בוועדת החינוך והתרבות בראשות חבר הכנסת אילן שלגי, ואני יכול להגיד עליו רק מלים טובות. מצאתי בו איש קשוב ונעים הליכות. אבל אין הדיון פה באישיות האיש אלא בתפקיד שהוא אמור למלא ובממשלה שהוא אמור למלא בה תפקיד. 
       
       הממשלה הזאת היא ממשלה כושלת ומסוכנת בכל התחומים, אם זה בתחום הפוליטי, המדיני - ההליכה על מנגנונים חד-צדדיים ללא שום ראייה שיש צורך בניהול משא-ומתן עם פרטנר ושיש עם בצד השני של "הקו הירוק" שאתו צריך לעשות שלום - ואם זה בתחום החברתי-הכלכלי. זו ממשלה ימנית וקיצונית, שרוצה לשבור גם את הנכסים הציבוריים של כלל הציבור שנמצאים ברשות הממשלה וגם את העבודה המאורגנת. הדוגמה האחרונה היתה בשבוע שעבר עם חקיקת חוק הספנות.
       
       הפגיעה הקשה והמתמשכת ברשויות המקומיות והשקר הגדול שהופץ ושהוליכו בו שולל את הכנסת שהחוק שחוקקה הכנסת היה אמור כביכול לפתור את המצוקה האיומה של עובדי הרשויות - ואנחנו עדיין כל שבוע ושבוע מעלים את הנושא הזה אם בדברינו במליאה, אם בהצעות אי-אמון ואם בוועדות.
       
       נושא החינוך והקיצוצים התכופים במערכת החינוך - כידוע, במהלך כהונת שרת החינוך הנוכחית קוצץ תקציב החינוך 14 פעמים.
       
       הכרסום בדמוקרטיה וחוק האזרחות, הוראת השעה, שהממשלה אישרה את הארכת תוקפו אתמול, הם אמירה בוטה מאוד בכיוון של אימוץ גישה גזענית, גישת אפרטהייד. חבל שדווקא מי שמוביל זאת הוא שר הפנים, איש שינוי, איש מפלגתו של השר המיועד. אני חושב שזה שאתם נותנים יד לתועבה כזאת יירשם בדברי הימים של שינוי כאחד הכתמים השחורים ביותר. 
       
       גם "אמנסטי" הוציא דוח קשה מאוד. אפילו עיתון "הארץ" לא יכול היה להחריש אתמול וכתב מאמר מערכת מאוד נוקב. כל ההצדקה של הדברים האלה בזה שכאילו זה ימנע טרור, זה שטויות במיץ עגבניות. מדובר על עשרות אלפי אנשים שיצאו מהם בסך הכול אחד או שניים, אבל פה מדובר על תורת גזע שמכוונת את הממשלה, שקוראים לה: "שמירת האופי היהודי של המדינה", או "המאזן הדמוגרפי", או "הסכנה הדמוגרפית". אין לזה שם אחר. זו תורת גזע לשמה. אי-אפשר לכנות אותה בכינויים אחרים.
       
       זו ממשלה, שלדעתי שום דבר שהיא עשתה לא יצא ממנו טוב. שום דבר. אני מעמיד אתגר בפני ראש הממשלה וכל שריה שיבואו ויעידו על הישג אחד. גם ההתחכמויות וההצטעצעות של בנימין נתניהו בנושא הצמיחה ובנושאים של יציאה מהמיתון - בסופו של דבר, נכון שיש רווחים בבורסה, וזה כיוון שגלגלו את קרנות הפנסיה לתוך הבורסה ולא בגלל צמיחה כלכלית אמיתית. מדברים על יצירת 70,000 מקומות עבודה. אם הדבר הזה נכון, אני פשוט לא יודע חשבון, או אף אחד לא יודע חשבון, כי מספר המובטלים לא ירד באחד. הוא עולה מחודש לחודש, והוא מספר לנו שהוא יצר 70,000 מקומות עבודה.
       
       זו ממשלת השקרים. זו ממשלת הפשעים. זו ממשלת האפרטהייד. זו הממשלה שמכרסמת בדמוקרטיה. אתה, אדוני חבר הכנסת אילן שלגי, מצטרף לביצה הזאת, וחבל. חבל לך. אדוני, תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת ברכה, שיבוא להחליף אותי.  יעלה ויבוא חבר הכנסת יצחק כהן בשם סיעת ש"ס. גם לאדוני חמש דקות.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שלמה המלך, החכם באדם, אמר: באין חזון ייפרע עם. לרמה כזאת של אטימות, לרמה כזאת של רשעות - 630,000 ילדים מתחת לקו העוני. משפחות בחרפת רעב, משפחות שעד אתמול היו במעמד הביניים - שינוי. דחסתם אותן באיוולתכם מתחת לקו העוני.
       
       מישהו פה מוכן להסביר לי - אולי אתה, חבר הכנסת שלגי, בכל אופן, אתה מצטייר כאדם הגון - כשלאמהות חד-הוריות אין איך לפתוח את היום ולא איך לגמור את החודש, כשלילדים אין ילקוט לבית-הספר, כשלמשפחות שלמות אין מה לאכול ומה להגיש לילדיהן בצלחות הריקות שלהם, מי צריך, לעזאזל, שר מדע עם תקציב עתק? האם הממשלה הצפון-תל-אביבית הזאת לא משכילה להבין, טיפה להביט על השכונות הדרומיות של תל-אביב? אתה יודע מה? תסתכלו ימינה לרמת-השרון או טיפה אחרי הרצלייה - יש שם שכונת נווה-עמל. מה אתם כל כך מסוגרים בתוך צפון תל-אביב? זה פלא שחוקרי המשטרה כל כך עסוקים בכל מיני חקירות מוזרות?
       
       רדפתם את משרד הדתות ואמרתם שזה חיסכון ושצריך לחסוך. אז מה אתם עושים עכשיו? משרד מדע? אולי מישהו פה בבית הזה יכול להסביר לי לאיזה צורך מקימים משרד מדע? מי צריך את משרד המדע? האם גברת לימור לבנת, שרת החינוך, לא יכולה להקים עוד איזה בוטקה במשרד החינוך כך שאיזה פקיד שעומד לצאת לפנסיה או איזה פנסיונר בחצי משרה יטפל בכל מה שמטפל משרד המדע? מה באמת זה בלתי אפשרי? טחו עיניכם מראות?
       
       ממשלה צפון תל-אביבית שכל מה שהיא עשתה בשנה וחצי האחרונה זה להרוס מפעל אדיר של למעלה מ-50 שנות יצירה. אם מדינת ישראל הפכה להיות המרכז הרוחני הגדול ביותר בעולם אחרי החורבן בשואה, בשנה וחצי מחקתם את הזהות היהודית של מדינת ישראל. בשנה וחצי הרסתם כל מה שקשור ליהדות. דבר ראשון שזרקתם זה את התפילין ואת הטלית. אתם לא מתביישים להקים משרד מדע כשלילדים אין מה לאכול? איזה מדע? אולי תלמדו קצת מוסר?
       
       דרך אגב, בדקתי וביקשתי מהשר מודי זנדברג לראות את חלוקת התקציבים שלו לפני סעיף 3א, לתשומת לבו של היועץ המשפטי לממשלה, של ד"ר אמנון דה-הרטוך. גם משרד המדע, המשרד הזניח הזה, המשרד שמתאים רק לשר צפון תל-אביב, מחלק תקציבים לפי סעיף 3א - בלי קריטריונים, כפל תקציבים, ומיליונים נשפכים שם. אין פוצה פה ומצפצף. הרשימה נמצאת אצלי בחדר. בקרוב מאוד היא תהיה אצל חבר הכנסת אמנון כהן, יושב-ראש הוועדה לביקורת המדינה. המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, אמנון דה-הרטוך, לא רואה מה קורה במשרד המדע? לא רואה איך מחלקים שם את המיליונים? ולמי? לְמה?
       
       מורי ורבותי, מבחינה כלכלית, לא היתה ממשלה גרועה כל כך. מבחינה חברתית, לא היתה ממשלה גרועה כל כך. מבחינת הזהות היהודית, כל מה שקשור לזהות היהודית, לא היתה ממשלה גרועה כל כך. ועוד יש להם החוצפה לבוא היום ולבקש את אמון הכנסת למינוי שר מדע. זה לא מזכיר לכם איזה קיסר רומי ששרף את רומא ולקח חליל והתחיל לנגן? זה לא מזכיר לכם? זה לא מזכיר לכם את מאמר שלמה המלך - באין חזון ייפרע עם? אחר כך מתפלאים שיש אנרכיה, מתפלאים שאין חינוך, מתפלאים שהפשע גואה ומתפלאים שקורה מה שקורה, ואחר כך שר המשפטים עולה לפה ומתחיל לדבר? זה באמת פלא בעיניכם?
       
       מורי ורבותי, אנחנו נצביע נגד מינוי השר שלגי, ולו מהטעם שהמשרד הזה מיותר. 
       
       אותי מעניין לדעת מה קיבלה המפד"ל בתמורה. כל היום שמענו שהמפד"ל - - -
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. אל תפתח פרק חדש עכשיו.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       לא. כל היום שמענו שהמפד"ל מתנגדת למינוי שלגי משינוי.

משולם נהרי (ש"ס):
       
       הוא אומר שלא.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אבל כנראה הם מוכנים להתנתק מכל דבר, ומדבר אחד הם לא רוצים להתנתק - מהכיסא.
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       מסתבר שלא.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       מתנתקים - לא מהכיסא.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אדוני, תודה.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אני רוצה לדעת. שאדוני ראש הממשלה יעלה ויאמר איזה הסכם עשתה שינוי עם המפד"ל כדי שהמפד"ל תתמוך היום במינוי שלגי לשר המדע המיותר, המיותר, המיותר.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
        
       אדוני, תודה.  חבר הכנסת בני אלון, בבקשה. אחריו - חברת הכנסת זהבה גלאון.
       
בנימין אלון (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בימים כתיקונם דיון כזה על צירוף שר הוא דיון שהוא בעיקרון אישי. בדיון אישי לא הייתי צריך אלא לשבח את ידידי השר זנדברג ואת חבר הכנסת שלגי, שאישית אני מכיר פחות זמן. אבל הימים אינם ימים כתיקונם. עמיתי השר לשעבר ליברמן ואני, לא בשל שיקולים אישיים הודחנו מממשלת ישראל, אלא כדי להשיג רוב להצבעה על התנתקות, על עקירה של יהודים. מאז האקט ההוא של ראש ממשלת ישראל הוא ראש ממשלת מיעוט. השר איתם פרש, ומאז הימים אינם כתיקונם. 
       
       זו ממשלת מיעוט שמחפשת כל פעם את ה"דיל" כדי להגיע לתיקו ולא להתבזות. זו ממשלת מיעוט שמנסה לעשות צעדים היסטוריים שיובילו את כל האזור לשפיכות דמים נוראה. זה ראש ממשלת מיעוט שהוא אטום, משיח חילוני. מבחינה זו, הוא מתאים למפלגה הזאת - פעם ראשונה בכנסת ישראל יש מפלגת שינוי, שמגדירה את עצמה כמפלגת החילונים, משל אדם שאיננו שומר מצוות הוא סקטור בפני עצמו. יהי כך. משונה הדבר מאוד. 
       
       אבל המשיח החילוני הזה, כתפיסתו, ראש ממשלת המיעוט, הוא איננו מקשיב בכלל ולא קורא את המציאות. הוא נעול. לא משנה לו מה הם הנתונים. לא משנה לו שזה לא יוסיף שום דבר לשלום או לאיזה אור בקצה המנהרה, לא משנה לו הסבל שיעברו אלפי יהודים, ולא משנה לו שאויבי ישראל לא יראו את הערבים במחנות הפליטים, שכבר מפרקים את מחנות הפליטים ומזיזים את הערבים לארצות ערב, אלא רק יהודים הם אלו שנעים ונדים פה בארץ, גם אם הם הקימו יישובים עם שלושה דורות. האויבים יאמרו: זה רק סימן לבאות. זה סימן לכל היישובים שייעקרו; וגם לירושלים, למזרח-ירושלים, ואחר כך גם למדינת ישראל.
       
       ראש ממשלת המיעוט עסוק כל הזמן בהישרדות האישית שלו; בציניות, ללא שום חזון וללא שום קשר. הוא הפך להיות שמאלן. הוא מושך את הליכוד שמאלה. הליכוד פוחד. הוא מטיל אימה על-ידי פיטורי שרים כדי להשיג רוב. הוא מפחיד שרים אחרים, שאם לא יצביעו כמו שהוא רוצה הוא ינהיג בהם כך וכך וינהג בהם כך וכך. הנה, הוא מינה שרה למשרד השיכון, כדי שהיא תוכל לנתק, כי מנכ"ל משרד השיכון חשב שהדבר נוגד את המצפון ואת הכול, כך להתעלל במשפחות - עד שהדברים יהיו לפחות ברורים.
       
       זו דרך השלטון של היום. ממשלה שכזו? אין אנחנו עוסקים פה בהצבעה. המפד"ל, מה עובר עליכם? אנחנו עוסקים פה בהצבעה רגילה שדנים בה אם אילן שלגי הוא בחור חביב ואם מודי זנדברג הוא בחור חביב? אכן חביבים השניים. זה הנושא? אנחנו מחזקים ממשלת מיעוט שבראשה עומד איש ששום דבר לא עוצר אותו.
       
       אני מודה שכשהשמאל אמר את זה עליו, אני עם השקפותי נטיתי לא לחשוב כך. אני מודה. אני מודה שהיום דברים נראים לי אחרת והיום אני חושב שהנהגתו של ראש ממשלת המיעוט שרון מסכנת את מדינת ישראל. אנחנו יוצרים במו ידינו חבל ארץ של טרור - לא של הרשות הפלסטינית, היא כבר מפורקת, אלא חבל ארץ של "חמאס" שיהיה לא "פתחלנד", אלא "חמאסלנד" על חופי הים התיכון. לא עם "קארין A" אחת, אלא עם נמל פתוח. כולנו נתבייש בהתנהגות שלנו - הימין המדומה שכאן בליכוד והשמאל הרדום.
       
       אני מתנצל במובן האנושי שאינני יכול להצביע בעד האחריות הלאומית המוטלת על חברי הכנסת שלגי וזנדברג. אנחנו נצביע נגד חיזוק מלאכותי לממשלת מיעוט שצריכה לחלוף, ומהר. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה. אחריה - חברת הכנסת גילה פינקלשטיין.
       
זהבה גלאון (יחד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה בפתח דברי להביע זעזוע עמוק מהרצח  של שופט במדינת ישראל. אני חושבת שנפל דבר. זה מעשה חסר תקדים,  בעיני הוא מסמל פגיעה באושיות המשפט, בשלטון החוק, והייתי אומרת - במרקם העדין של הדמוקרטיה במדינת ישראל. זה עוד לא היה כאן, ולצערי, כל פעם מחדש אנחנו מתוודעים למשהו שעוד לא היה כאן. זה מדאיג, זה מפחיד, ואני מקווה שתהיה חקירה מהירה וממצה ומי שאחראי לרצח הנורא הזה ייתפס ויעמוד לדין במהרה.
       
       אדוני היושב-ראש, במעבר חד מדי, לצערי, אני רוצה לומר שסיעת יחד תצביע נגד מינוים של חבר הכנסת שלגי והשר זנדברג - - - 
       
חיים כץ (הליכוד):
       
       מה את אומרת? אתה מאמין בזה?
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אני מאמין במה שאני מאמין, אבל את קריאות הביניים קוראים מהמושב שם. זה לא שוק פה.
       
זהבה גלאון (יחד):
       
       אדוני היושב-ראש, סיעת יחד תצביע נגד מינוים של שלגי וזנדברג, ולא בגלל - כמו שאמר קודמי - לא משום שהם לא בחורים טובים. הדיון אינו על בחורים טובים או מי בחור טוב. אני מודה שבמידה מסוימת לבי לבי על שינוי, אילו מינויים מבוזים אלה. הרי כולם יודעים שכנראה המינויים האלה לא יארכו יותר משבועיים. הכנסת תצא לפגרה ואחרי הפגרה כנראה תיכון כאן ממשלה חדשה. אז מה להיטות היתר הזאת לדרוש עכשיו תיקים ולרוץ לממשלה? ואם תישארו בממשלה, אני מסופקת. 
       
       אני מודה שלבי לבי עליכם, אתם המפלגה שהיתה, כמו שאמר לי יוסי שריד קודם, השפחה החרופה של הממשלה הזאת. להכשיר כל שרץ הייתם מוכנים, להכשיר את השחיתויות של ראש הממשלה. אתם יושבים בממשלה שמכשירה את השחיתויות של ראש הממשלה. אתם יושבים בממשלה שבה תמורת הכיסאות שלכם והרצון להיות מיניסטרים, בעצם בגדתם בהבטחות הכי בסיסיות שלכם לבוחרים. איפה התמיכה שלכם בנישואים אזרחיים? חברי הכנסת ברונפמן ופינס העלו את חוק נישואים אזרחיים - איפה הייתם? הועלו כאן חוקים גם על-ידי וגם על-ידי חברי כנסת אחרים שבאים לשפר את מעמדם של נשים ופסולי חיתון, כל נפגעי חוק נישואים וגירושים, כל נפגעי המונופול של הרבנות על נישואים - איפה הייתם? הייתם פה והצבעתם נגד, חבר הכנסת בריזון, כן כן. 
       
רוני בריזון (שינוי):
       
       - - - 
       
זהבה גלאון (יחד):
       
       אני יכולה לספר לך איך הצבעתם נגד חוקים שלי שבאים לסייע לנשים שמתגרשות. 

רוני בריזון (שינוי):
       
       על חבר הכנסת אופיר פינס - - - 
       
זהבה גלאון (יחד):
       
       אז על אופיר פינס, אבל על חוקים אחרים - איפה ההבטחה שלכם לבוחרים?
       
       ישבתם בממשלה הזאת שנתנה לגיטימציה והכשר לפעולות שנעשו בשטחים, לרבות הקמת הגדר. באיזה שלב נזכר שר המשפטים למחות נגד תוואי הגדר? האם לא הממשלה שהוא חבר בה, וחבר בקבינט, קיבלה החלטות הן על תוואי הגדר והן על פעולות של חיסולים וסיכולים - אותה לשון נקייה? אתם הכשרתם כל שרץ, ועכשיו מתעללים בכם, הייתי אומרת מפרפרים אתכם. איך מתייחסים אליכם? אני רק רואה את איבוד העשתונות של שר המשפטים כשהוא רץ סמוק לחיים מערוץ למשנהו ומנסה להסביר למה אתם שותפים חיוניים לממשלה. 
       
       אתם המפלגה הכי גזענית שהיתה כאן בכנסת. הכי גזענית, כן, חבר הכנסת בריזון. אתם מוכנים לפסול אנשים רק בשל השתייכותם העדתית - - - 
       
רוני בריזון (שינוי):
       
       אני מוחה בשם האשכנזים שבש"ס - - -
       
זהבה גלאון (יחד):
       
       או.קיי. אתם הוצאתם בימים האחרונים את השד העדתי מהבקבוק. אתם מנפנפים בו, תתביישו לכם. זה הסיכוי שלכם להמשיך ולשרוד בממשלה כשאתם מנפנפים בשד העדתי?
       
        אני מודה שאני מתמלאת רחמים עליכם בימים אלה. איך הולכים למנות שרים - חברי כנסת ישרי דרך, אנשים הגונים, הולכים להיות שרים, כשהם יודעים מראש שהם יהיו שרים לשבועיים, שרים על-תנאי. אוי לממשלה ואוי לשריה.  תודה רבה.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, בבקשה. אחריה - חבר הכנסת אברהם רביץ.
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לא בכל יום זוכה אדם מהיישוב להצטרף כחבר לממשלת ישראל. גם לחבר כנסת פעיל זוהי זכות מיוחדת, הכרוכה כמובן בחובות ובאחריות ביצועית מורכבת. אולם לעשות את קפיצת הדרך במהלך הקדנציה הראשונה בבית-המחוקקים, זהו זינוק מטאורי. 
       
       כחברת כנסת שהחלה את הדרך בכנסת השש-עשרה במקביל לאילן שלגי, למדתי להעריך את גישתו היסודית, העניינית והרצינית לעיסוקו החדש. כחברת ועדת החינוך והתרבות בראשותו ובניצוחו של חבר הכנסת אילן שלגי, שלא צמח בשדה ההוראה, אני מתפעלת מעומק הרצון שלו ללמוד את מגוון הנושאים שבתחום עיסוקה של הוועדה. המאמצים המושקעים על-ידי חבר הכנסת אילן שלגי בהבנת הבעיות ובמיצוי האופציות לפתרונן הם בעיני ערובה להצלחתו במשימות המצפות לו בתפקידו החדש כשר בישראל.   
       
       אני מאחלת לאילן הצלחה בהמשך דרכו. גם לשר מודי זנדברג איחולי הצלחה כשר התשתיות הלאומיות.  תודה רבה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. חבר הכנסת אברהם רביץ, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת עמיר פרץ.
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת שלגי, אני מוכרח לומר בגילוי פנימי, שלו הייתי חייב לבחור חבר כנסת מסיעת שינוי שיהיה לשר, אני חושב שהייתי בוחר בך. אני אגיד לך למה. אתה לא היחיד, אבל מדברים בך עכשיו. אתה יודע להתעלות פעמים לא מעטות לפחות מעל הסטיגמה - סטיגמה זה לפעמים דבר שהוא קיים, לא רק סטיגמה – של המפלגה שלך. אתה גם מסוגל לומר דבר חיובי על תפיסת עולם דתית יהודית שורשית, ואתה לא מפגין, כפי שלצערי יש בסיעתך אנשים שמתמחים בהפצת שנאה בין יהודים. אתה לא ידוע ככזה, ואתה יודע להיות ג'נטלמן, ואפילו לתת מחמאה לפעמים, ולצטט ממקורותינו באופן חיובי. 
       
       מכיוון שאינני רוצה כיום לעסוק בביקורת עליך – יש לי גם ביקורת פה ושם – אני רוצה להישאר בתחום שמתוך שבחו אני אבוא לידי גנותה של מפלגתך, לא שלך. הסיבה לכך שאנחנו נצביע נגד איננה אילן שלגי. הסיבה לכך היא שמפלגתך עדיין לא השכילה להבין, לפי עניות דעתי, מה אנחנו עושים כאן בכלל בארץ הזאת, מדוע אנחנו נמצאים כאן. מפלגתך לא השכילה להבין, שגם אנשים שונים ומוזרים כמו הציבור החרדי – על הצורה שלו החיצונית והפנימית – יש להם זכות הקיום כאזרחים שווים לפחות וכאזרחים שרוצים לתת ביטוי, ומשתדלים לתת ביטוי יהודי שורשי שנסחב על גבינו כבר למעלה מ-3,000 שנה. היא איננה מבינה זאת, מפלגתך, ועושה יותר ויותר להילחם ולקעקע את כל העבר שלנו, למען לא נוכל חס וחלילה להרעיף את הדברים הנפלאים האלה על עמנו היום ולעתיד לבוא. 

	אבל, כפי שאמרתי, זה יום חגך, אז אני רוצה לברך אותך ולומר לך, אילן אילן, במה אברכך? ואומר לך במה אני אברך אותך: שאותן התכונות הטובות שיש בך יגברו על תפיסות העולם המעוותות שמפלגתך  מייצגת, ואתה פעמים גם כן עושה זאת. אני מברך אותך שכל הפנימיות העשירה שיש לך כבן-תרבות תוכל לכסות על דברים שהשתרבבו לתוך חיינו במלוא כיעורם, כאשר מה שמוביל בראש זה שנאת יהודים שומרי תורה ומצוות. הגיע הזמן, ואני מאוד מקווה שבתפקידך בממשלה יחד עם מודי זנדברג, שיש לו עבר מפואר עם יחס מאוד מיוחד שהיה בעבר – אינני יודע אם הוא התקלקל אצלכם או לא, אני לא עוקב אחר הצדדים של בני-אדם בכלל, יש לו הנתונים המספיקים - שבממשלה תוכלו לקרב כל דבר, לקרב כל אדם, ולדעת שבצלם אלוהים ברא את האדם, כל אדם, ואתה יודע מה? גם יהודים שומרי תורה ומצוות. תודה רבה, אדוני. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה, אדוני. חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת עזמי בשארה. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת אילן שלגי, אני רוצה לאחל לך הרבה הצלחה בתפקידך. יש יתרון גדול לעובדה שחבר כנסת הופך לשר, ולו רק בשל העובדה שהתפקיד, עצם כניסתך לתפקידך כשר, בוודאי יביא אותך למגבלות, שמטבע הדברים כשר אתה מחויב להן. כחבר כנסת אתה יכול לומר ככל אשר עולה על רוחך, אתה מייצג רק את מפלגתך, אבל מרגע שנבחרת לשר, אתה מייצג את כל האזרחים, שנמצאים בתחום הסמכות של המשרד שעליו אתה מופקד, ובוודאי בהצבעותיך בממשלת ישראל.

       כמי שמקבל את הזכות להצביע ולהכריע על עתידה של מדינת ישראל, אין לי ספק שגם שם תצטרך לשקול את השיקול הממלכתי הכולל, ואת הלוקסוס הזה שיש לך לריב אתי בכל מליאה כנראה תצטרך לאבד. אני עדיין אשמור לעצמי את הזכות לומר ככל אשר עולה על רוחי, ואתה תצטרך להטיל על עצמך את המגבלות הנדרשות. 
       
       אין ספק שעבור חבר כנסת שזו לו הקדנציה הראשונה, זה בהחלט הישג יפה מאוד. אני בהחלט חושב שכחבר כנסת שנמצא פה שנה וחצי, קצת יותר, אתה מצטרף לממשלה, ובוודאי מבחינתך באופן אישי זה הישג ציבורי מרשים ביותר. אני הייתי מציע לך עצות כאחד מוותיקי הבית עוד מעט כאן. אני בכל זאת נמצא כאן הרבה לפניך, אדוני היושב-ראש, מ-1988. הרב רביץ, יחד הגענו, אז כמה זמן אנחנו כאן?
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       16 שנה. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אז תאמין לי שכבר ראיתי ממשלות מתחלפות וראיתי שרים בשיא הדרם, ופתאום הם חובשים את ספסלי האופוזיציה. את זה צריך לזכור תמיד. אסור שמישהו יחשוב שהשלטון הוא דבר שמונח לך לעולמי עד. אם תמיד כשתעלה על ה"וולבו" תזכור שיש גם אפשרות שלא תעלה על ה"וולבו", אני מניח שתוכל למלא את תפקידך בצורה הרבה יותר טובה. ליצור ריחוק מהנושאים האישיים - חשוב מאוד ששר ישפוט את דרכו בצורה הרבה יותר טובה, מכיוון שלשלטון יש תכונה גם ליצור ריחוק מבני-אדם, ליצור ריחוק מהנושאים האישיים. חשוב מאוד ששר ישפוט את דרכו בתפיסת מקרו, אבל לא ישכח לעולם שתפקידו לשרת את האדם כאדם ולראות תמיד מה המשמעויות לגבי המיקרו. 
       
       אשר להרחבת הממשלה היום, הממשלה הזאת, שאני חולק על מדיניותה, אני חושב שהיא מביאה, לצערנו הרב, צעד אחר צעד להרס של רקמות חברתיות שנבנו במשך שנים רבות. שנים רבות עמלה מדינת ישראל להעמיד את ערך האדם במרכז העשייה שלה, ושנים רבות המדינה הזאת יכולה היתה לשמור על החוסן הביטחוני שלה, בראש ובראשונה בשל החוסן החברתי שהיא קיימה. גם בימים של מצוקה מאוד קשה במדינת ישראל וגם בימים של משברים הרבה יותר מסובכים והרבה יותר מורכבים מהמשברים שאנחנו נמצאים בהם היום, גם בימים אחרים עדיין אנשים הרגישו שהחלוקה, חלוקת הנטל, הרבה יותר צודקת. 
       
       אני אזכיר בכל פעם, שלצערנו הרב שנת המשבר הקשה ביותר ב-2003, שבה כל אזרחי ישראל מכל השכבות ומכל הקבוצות, החל במובטלים, דרך האמהות החד-הוריות, דרך הקשישים, דרך הילדים, דרך מערכת הבריאות, דרך מערכת החינוך - כולם נדרשו לתת מעצמם על מנת להצליח להוציא את המשק מהמשבר שבו הוא היה. גם אני חתמתי על הסכם שאיש לא חתם לפני. אני לא חושב שיש מקום בעולם, שיושב-ראש איגוד מקצועי חתם על הסכם שמעביר לממשלה 2 מיליארדי שקלים בשנה, כדי להתמודד עם המשבר הכלכלי. אבל, לצערנו הרב, המשק הישראלי ב-2003 מצד אחד ייצר 600,000 עניים נוספים, ובאותה עת, באותה נשימה, מאותו משק, מאותה כלכלה, נוצרו לנו 6,000 מיליונרים חדשים. 
       
       לכן, המבחן הוא גם לתת לכלכלה לצמוח, אבל גם לדעת שהמבחן שלה לסחוב את כל העם. כלכלה שתסחב רק את העשירון העליון, תיצור לנו חברה משוסעת, מסוכנת מאוד, שיכולה לערער את היציבות הכלכלית וגם את היציבות הביטחונית בעתיד. 
       
       בכל מקרה, חבר הכנסת אילן שלגי, אני מאחל לך הצלחה בתפקידך, למען מדינת ישראל. אנחנו נישאר חלוקים בעמדותינו ובדעותינו, אבל אני מאחל לך כל טוב והצלחה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:

       תודה. 

       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       הכרזה לסגנית מזכיר הכנסת, ואחרי זה יעלה חבר הכנסת בשארה. 

סגנית מזכיר הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ:
       
       ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – 
       
       צו האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ד-2004. 
       
       לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 33) (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשס"ד-2004, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 91), התשס"ד-2004, שהחזירה ועדת הפנים ואיכות הסביבה; הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות (תיקון), התשס"ד-2004, הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון מס' 6), התשס"ד-2004, והצעת חוק לפיצוי נפגעי גזזת (תיקון מס' 3), התשס"ד-2004 – שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות. 
       
       דין-וחשבון לשנת 2003/04 מטעם נציב הדורות הבאים לכנסת, על-פי סעיפים 32(5) ו-34(ט) לחוק הכנסת, התשנ"ד-1994. תודה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. 

       

הודעת הממשלה על מינוי אליעזר זנדברג לשר התשתיות הלאומיות 
ועל מינוי חבר הכנסת אילן שלגי לשר המדע והטכנולוגיה במקומו
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו - אחרון הדוברים, חבר הכנסת גדעון סער. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מיותר לציין באמת – אבל אני כן אציין זאת – שאין לנו שום דבר אישי נגד חבר הכנסת שלגי, נהפוך הוא. אני לא הייתי חבר בוועדת החינוך והתרבות בקדנציה הזאת, אבל נכחתי בכמה ישיבות וגם שיתפנו פעולה כמה פעמים עם חבר הכנסת שלגי בנושאי האוכלוסייה הערבית והחינוך באוכלוסייה הערבית, וגילינו פתיחות, פתיחות שלא הפתיעה, כי אני גם שמעתי אותו בדיונים בכנסת בכמה נושאים, שהוא גילה בהם רגישות לנושאים של אפליה ומיעוטים וכו'. לכן אין לנו שום בעיה אישית עם כך שחבר הכנסת שלגי יכהן בממשלה. להיפך, אם הייתי משווה אותו לשרים אחרים, הייתי מוצא הרבה יתרונות אישיים. 
       
       אבל, חבר הכנסת שלגי, אתה יודע טוב מאוד שהנושא הוא לא המיומנות שלך או הכשרון שלך להיות בממשלה, כפי שהוא לא הכשרון האישי של כל שר ושר - זה עניין של מדיניות הממשלה. אתה יודע שיש אחריות משותפת בממשלה שאתה נכנס אליה. אתה תהיה אחראי למדיניותה. אתה בעצם כבר אחראי למדיניותה בזה שהסכמת להיות שם וכן המפלגה שלך. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לא זו בלבד שהממשלה הזאת היא ממשלה שלדעתנו עוצרת כל תהליך מדיני, מתנגדת לשלום ומביאה בעצם להסלמה של הדיכוי בשטחים בהשתתפותכם, בהשתתפות מפלגת שינוי, ולא זו בלבד שהממשלה הזאת בונה גדר שמספחת חצי מהגדה המערבית בתמיכה נלהבת שלכם – אולי לא למסלול, אבל לעיקרון - ולא זו בלבד שהממשלה הזאת מחליפה תוכניות שלום בצעדים חד-צדדיים בשביל לקעקע תוכניות שלום ובשביל לייתר תוכניות מדיניות, בתמיכה נלהבת של סיעת שינוי והמנהיג שלה בכנסת, אלא גם אתם והמפלגה שאתה מייצג בעצם מרימים את הדגל של הרפורמה הכלכלית של נתניהו. 
       
       משכה את תשומת לבי בשבועיים האחרונים ההתרברבות של מנהיג שינוי, שמפלגת שינוי היא המפלגה הכי יציבה וחוט השדרה של הרפורמה הכלכלית של נתניהו. היא המפלגה היחידה שאפשר לסמוך עליה בתהליך הבלתי-אנושי שהולך בו השר נתניהו. אז לא רק שיש לנו בעיה עם הממשלה, אלא יש לנו בעיה עם הקו של מפלגת שינוי, בפרט בנושאים החברתיים. 
       
       בנושאים המדיניים אין שום דבר שיהווה ערובה לכך שנוכל להתעלם לרגע מהנושאים הכלכליים ולהגיד: אבל היא מפלגת שלום עקבית, בעד פשרה מדינית וכו' - כי היא גם לא. 
       
       יותר מכול, אתה תופתע אולי, אני חושב שאתם הולכים פחות מדי קדימה בנושאי הפרדת הדת מהמדינה, אבל יותר מדי באיבה לחרדים. כלומר, אני בעד הפרדת הדת מהמדינה יותר מכם, והייתי תומך בכך שתלכו עוד יותר קדימה, אבל גם אם אני חילוני ויותר קיצוני מכם בתמיכה בהפרדת הדת מהמדינה, יש לי ביקורת פנימית על האיבה לציבור החרדי, שאתה לא שותף לה. מבחינתך האישית - אנחנו לא ראינו ביטוי אחד של עוינות מצדך לציבור מסוים. 
       
       סגן השר בוים עומד עם הגב אלי ומונע ממני לראות בפעם האחרונה את חבר הכנסת שלגי כחבר כנסת לפני שיהיה שר. 
       
חיים כץ (הליכוד):
       
       זה כולו לחודשיים.
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אל תהיה יותר מדי אופטימי. על כל פנים, כל מה שאמרתי לא ימנע מאתנו גם לברך אותך בתפקידך וגם לרצות לשתף פעולה אתך עד כמה שאנחנו יכולים ועד כמה שתרצה. בהצלחה בתפקידך. תודה רבה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת גדעון סער. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת שלגי, אכן במישור האישי אני יכול רק לשבח את המועמד למשרת שר. אני גם יכול לומר מניסיוני, אף כי לא הייתי חבר ועדת החינוך והתרבות באופן רשמי, אבל מתוך שיתוף פעולה עם הוועדה הזאת, שלא במקרה אחד ולא במקרים מעטים אפשר לתת למר שלגי את המוניטין ואת האמון. אני חשתי שהוא ליברל ושאיננו בעל דעות קדומות. אני אומר את זה דווקא מפני שיש גם כאלה שנושאים את דגל הליברליזם בידם ונושאים את הדעות הקדומות בלבם. אם הם חושבים שהם יכולים להסתיר את זה או לאחז את עיני הציבור, הם בוודאי טועים. 
       
       אני לא אקדיש יותר מלים במישור האישי, אלא אעבור לתפקיד הציבורי, ואני אעבור לממשלה שחבר הכנסת שלגי מצטרף אליה. אם כך הם פני הדברים, אני לא הייתי אומר לך "מברוכ" על ממשלה כזאת, על ממשלה שזאת מדיניותה ואלה הם מעשיה מראשית דרכה. 
       
       מראשית דרכה של מפלגתך, מפלגת שינוי, אשר רצתה להיראות בעיני הציבור כמפלגה ליברלית, בהיותה בממשלה היא לא נראתה כך, ויותר נכון, היא גם לא היתה כזאת. המפלגה הזאת הלכה בדרך הקשה ביותר ודחפה למצבים ולמעשים הקיצוניים ביותר לרעתו של רוב הציבור במדינה הזאת. היא דחפה למדיניות כלכלית דרקונית, אשר מוביל שר האוצר - בעידודה המלא וכאילו מתוך השקפת עולם - מדיניות אשר הביאה רק ליותר עושר וליותר רווחה לשכבות העשירות, לעשירון העליון, ורוששה ומוטטה לגמרי את השכבות החלשות של העם: קיצוץ בקצבאות הנכים, קיצוץ בקצבאות הילדים, קיצוץ בקצבאות הזקנים. ממש רצח ומיגור מדינת הרווחה שפעם התפארו פה בקיומה ופעם ייחלו כולם - ואני ביניהם - לשמירתה ולהרחבת פועלה.

	גם בנושא המדיני אני לא יכול לומר דברים טובים על שינוי. היא הולכת אומנם עם ראש הממשלה בעניין של ההתנתקות, כי רק זה היה חסר לה שהיא תהיה קתולית יותר מהאפיפיור ותלך עם המתנגדים והקיצוניים של הליכוד, את זה היא כמובן לא יכלה לעשות, אבל אני בטוח שבממשלה הזאת המפלגה של השר שלגי לא עשתה רבות וגם לא תעשה רבות בנושא המדיני ובנושא השלום. 

	אפילו כאשר היו מצבים קריטיים, ושר המשפטים ומנהיג שינוי יכול היה להגיע לתוצאות ויכול היה לכפות מצבים על ראש הממשלה ולהראות שריר - כמו שאומרים בלשון מדוברת - הוא לא מיהר לעשות זאת. דווקא מי שהתבלטו בעניין הזה היו חברי כנסת אחרים משינוי, מהדרג השני ואולי השלישי, ואני לא רוצה פה לדרוך על הפצע המדמם של פריצקי, אין לי כל עניין בזה, אף כי ייאמר לזכותו שהיה בעל אומץ מדיני, והיו מצבים שהוא העז לומר את מה שמר לפיד לא העז לומר ולא העז לבטא - נערף ראשו בן-רגע, אנחנו עוד לא יודעים מה המצב. אני מקווה שצדקתו פעם תצא גם לאור. 

	אדוני היושב-ראש, אני מבין שזמני תם. אני גם לא אנסה לגזול מהזמן הזה, ואני מודה לך. תודה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מבקש, בשם סיעת העבודה, להתנצל בפניך, חבר הכנסת דהאמשה, על כך שאתה לא מפריע לאף אחד מהדוברים שלהם, והם קיימו אספה בדיוק על-יד דוכן הנואמים שלך. 
       
       אחרון הדוברים - חבר הכנסת גדעון סער, מטעם הכנסת. לאחר מכן ביקש את רשות הדיבור שר הפנים, ולבסוף ידבר ראש הממשלה. 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       זה עוד שעתיים כך. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       למה אתה מייחס לחבר הכנסת סער נאומים ארוכים, או לראש הממשלה?

קריאה:
       
       שר הפנים - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שר הפנים, אבל גם ראש הממשלה ביקש - ככה מסרו לי. 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       בשביל מה אתה צריך לדבר?

גדעון סער (הליכוד):
       
       אני מחכה. אם שר הפנים פה - אני לא מדבר. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת סער, האם אדוני מבקש לעלות לדבר? אם לא, ניגש להצבעה מייד.

גדעון סער (הליכוד):
       
       אני מדבר כי שר הפנים איננו באולם. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כתוב אצלי שאתה הדובר עכשיו, ואם אתה מוותר - אני עובר להצבעה. 

שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שרת החינוך מהמתנדבים בעם. 

שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       אם צריך. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבל זה רק בפרוע פרעות. 

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       בשפוט השופטים. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, העמדה של האופוזיציה, כפי שהובעה בדיון הזה, היא עמדה - - -

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       דבר על הקואליציה.

גדעון סער (הליכוד):
       
       הקואליציה תדבר בהצבעה, חבר הכנסת בן-אליעזר. 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       הנה, הוא הגיע. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       בסדר. השר פורז, אני מבין שאתה תרצה לדבר הערב.

שר הפנים אברהם פורז:
       
       אם אתה חושב שצריך - אז כדאי. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       כן, אתה תדבר. לכן אני רוצה לומר לבית - - 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       מזל טוב. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       - -  שהגישה הזאת של האופוזיציה כנגד אדם שצריך להתמנות לממשלה - חוץ מזה שהיא לא תצליח, היא גם גישה מאוד מכוערת. אני חושב שאין לזה תקדים ביחסים בבית הזה, אבל, חבר הכנסת שוחט, לדעתי זה לא מקדם את האינטרסים שלכם בכל המישורים - - - 

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       - - -  הצביע כך  המון פעמים - - -  

חיים אורון (יחד):
       
       בייגה, ההיסטוריה - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לשבת, לשבת. מי שרוצה לקרוא קריאות ביניים - בישיבה. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       חבר הכנסת אורון, למה לך להתנשא? הרי אתם בהתנשאות לא הגעתם רחוק. אתם בהתנשאות הזאת הגעתם לממדים האלה שלכם - - 

חיים אורון (יחד):
       
       מה אתה נותן לכולם ציונים? - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       - - ואתם ממשיכים בגישה הזאת. זו גישה לא טובה, אני אומר לך את זה כעצה חברית, טובה - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אורון, לא שומעים אותך.

גדעון סער (הליכוד):
       
       - -  נאמנה. תחדלו מההתנשאות הזאת. זה לא משרת אתכם. זה לא משכנע את הציבור. זה לא טוב. 

חיים אורון (יחד):
       
       אתה לא יודע מה היה - - - 

גדעון סער (הליכוד):
       
       רק אתה יודע, חבר הכנסת אורון - - 

חיים אורון (יחד):
       
       אני אומר שאתם הצבעתם נגד - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       - -  רק אתה יודע. 

חיים אורון (יחד):
       
       אתם הצבעתם תמיד נגד - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       תאמין לי - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אורון. חבר הכנסת אורון. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       אבל רק כי אתה קפצת - חברי הכנסת ממפלגת העבודה הנהנו בראש ואמרו: נכון, נכון, אנחנו באמת עושים מעשה מכוער, אנחנו באמת עושים מעשה לא יפה, אנחנו באמת עושים מעשה לא חברי, אנחנו באמת עושים מעשה לא מוצדק, מכיוון שאין לנו אג'נדה. ואת זה אומרת תמיד חברת הכנסת יולי תמיר, והיא צודקת. כשאין אג'נדה, אז מתחילים לחפש כל מיני דברים - - 

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       - -  מביכים, כמו התנגדות למינוי של חבר הכנסת שלגי - שבעוד דקות מספר יהיה שר בממשלת ישראל - -

אבשלום וילן (יחד):
       
       - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       - -  וגם למינוי של השר זנדברג לשר התשתיות. זה לא מינוי טוב? אתם יודעים שזה מינוי טוב. זה טוב שהשר זנדברג יהיה שר התשתיות, אבל מה? אין לכם אג'נדה. אין לכם אג'נדה.

אבשלום וילן (יחד):
       
       אתה בעד האג'נדה של ראש הממשלה? אתה בעד ההתנתקות? חבר הכנסת סער, אתה בעד האג'נדה של ראש הממשלה?

קריאות:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת סער, אם אדוני יפנה אליהם, הם יענו. אני עצרתי את השעון.

גדעון סער (הליכוד):
       
       אבל זה בסדר. הרי אני לא מתנגד שהם יענו, אדוני היושב-ראש. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין בעיה.

גדעון סער (הליכוד):
       
       ובמיוחד כאשר - - -

חיים אורון (יחד):
       
       להם אין, וגם לכם אין - - -

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       הנה, הוא רוצה לעלות. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       השר פורז, אבל רק רגע, יש לו סבלנות. 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       לא, אין לו. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       הרי הפגישה שאליה הייתם צריכים להגיע הערב כבר בוטלה, אז אין לאן למהר, אפשר להישאר בכנסת. 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       לא, לא. יש לנו עוד פגישה. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       אה, יש לכם עוד פגישה - אני מבין.

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שריד רצה לשאול אותך שאלה. אתה רשום, אתה מייד אחריו. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, מאחר שהגישה שלנו היא גישה ממלכתית וחברית, ואנחנו לא נוהגים כמנהג האופוזיציה - אני איעתר לפנייתו של חבר הכנסת בן-אליעזר. תודה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. כבוד שר הפנים ביקש לומר כמה דברים, ולאחריו ראש הממשלה ביקש לשאת - - -

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       לא כמה דברים. כמה מלים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כל אחד יכול לומר דברים במלה - - -

שר הפנים אברהם פורז:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת שהדיון שהתקיים בשעה האחרונה העציב אותי מאוד באופן אישי. אני לא אוהב להטיף מוסר, אבל יש סיטואציות שבהן משאירים את המחלוקות הפוליטיות בצד ומטפלים בנושא על בסיס ענייני ומוסרי. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לצלצל. 

שר הפנים אברהם פורז:
       
       אתם יודעים שהעובדה שאנחנו מציעים היום - הממשלה מציעה היום - למנות או לבחור בחבר הכנסת שלגי לשר, היא לא משום שהיה לנו משבר פוליטי באיזה מקום, איזה חילוקי דעות פוליטיים כמו שהיה עם המפד"ל - שהשר איתם, על רקע אידיאולוגי, החליט לעזוב - - 

יצחק וקנין (ש"ס):
       
       - - -

יצחק כהן (ש"ס):
       
       למה צריך שר מדע? - - -

שר הפנים אברהם פורז:
       
       - -  או שהשר ליברמן החליט, על רקע אידיאולוגי, והשר אלון, על רקע אידיאולוגי - החליטו לעזוב. אתם יודעים שזה לא המקרה - -

אבשלום וילן (יחד):
       
       העזיבו אותם. 

שר הפנים אברהם פורז:
       
       - -  אלא אתם יודעים שפה היה משהו שכולכם יודעים מהו ואני לא רוצה לחזור עליו. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       מה, מה? מה היה? מה היה? 

שר הפנים אברהם פורז:
       
       ולכן - - -

יצחק כהן (ש"ס):
       
       מה היה? מה היה?

שר הפנים אברהם פורז:
       
       כולכם יודעים בדיוק מה היה. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       מה? מה? מה היה?

שר הפנים אברהם פורז:
       
       ולכן, באותה מידה שזה לא "פייר" לנצל מחלה של מישהו - והיו מקרים פה בכנסת שאנשים רצו להשיג רוב על-ידי זה שאחד מחברי הכנסת לא יכול היה להגיע להצבעה, ואני עצמי - חבל לי, אני לא רוצה לפאר את עצמי - התקזזתי בשעה שהייתי עם חבר כנסת חולה, כי באותם ימים היו אנשים שאמרו: הוא לא יבוא ונשיג רוב כי הוא לא מסוגל לבוא. 

קריאה:
       
       ממשלה חולה - - -

שר הפנים אברהם פורז:
       
       ואני התקזזתי וישבתי פה באולם, ולא אפשרתי להביא אדם חולה מבית-החולים לפה. 
       
       ואני רוצה לומר לכם, המעשה שנעשה הוא מעשה בלתי מוסרי. לא במקרה אני פניתי אתמול לכמה ראשי סיעות ואמרתי להם: אל תנצלו תקלה חמורה ובעייתית כדי לעשות מזה הון פוליטי. זה לא שייך בכלל אם שרון הוא טוב או שרון הוא רע, אם הממשלה טובה או גרועה, אם אנחנו מוצלחים או לא מוצלחים - זה לא שייך בכלל. יש סיטואציות שהמוסר והצדק והיושר מחייבים לא לתקוע מקלות. אבל באופן ציני - הרי לא פניתי אליכם על רקע פוליטי. לא פניתי אליכם על רקע זה שאני מצפה מכם להיות שותפים להשקפת עולם כלשהי. פניתי אליכם לגלות הגינות, לגלות יושר, לגלות "פייריות", ואתם, לצערי הרב, החלטתם לנצל את זה כדי לעשות מזה הון פוליטי. 
       
       חבר הכנסת רמון, עם כל הכבוד לך, עם זה שאתה נפגעת ממה שאמר השר לפיד - - - 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       כמי שמטיף להגינות ולמוסר, האם אתה חושב שיושב-ראש תנועתך גילה הגינות ו"פייריות" ומוסר בהתנפלות המכוערת? אז אל תטיף לנו. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       חבר הכנסת רמון, התפקיד של מורה הדור לא נמסר לי, וגם התפקיד של מחנך הדור לא נמסר לי, ואני לא נוטה להטיף מוסר לאף אחד. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אתה רוצה לחנך? תחנך את היושב-ראש שלך. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       עם כל הכבוד, חבר הכנסת רמון, בבית הזה נשמעים ביטויים קשים לא פעם. גם יושב-ראש המפלגה שלך, שאמר שאנחנו מנהלים מדיניות של קפיטליזם חזירי – זה לא בדיוק ביטוי הכי מעודן. 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       הוא לא אמר את זה עליך. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       שמענו גם ביטויים יותר קשים מאלה. אני רוצה לומר לך, שתמיד אפשר לחפש תירוץ. אם אתה מחפש תירוצים, תמיד תמצא תירוץ. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לא הצבעתם בעד שרי העבודה בממשלת ברק. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       זאת לא בעיה למצוא תירוץ, אבל כולם מבינים, כל מי שרואה אתכם יודע שאתם מנצלים פה סיטואציה מביכה כדי לעשות הון פוליטי. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       הם מנסים לנצל, הם לא מנצלים. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       זה לא הוגן, זה לא ראוי, זה מעציב מאוד. אין לכם מה להתגאות בהצבעה שלכם. לא ביקשתי מכם לתמוך, ביקשתי מכם רק דבר אחד, שבהצבעה הזאת לא תצביעו נגד. נגד מי אתם מצביעים פה? אתם מצביעים נגד צירופו לממשלה של אילן שלגי. הרי אפשר לתת לאחד משרי הממשלה להיות אחראי על תיק התשתיות גם בלי הכנסת. לתקופה של שלושה חודשים יכול ראש הממשלה, בהסכמת הממשלה, להטיל את תפקיד שר התשתיות בפועל על כל שר. 
       
רן כהן (יחד):
       
       השר פורז, זה לא פרסונלי, עם כל הכבוד. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       זה כן. 
       
רן כהן (יחד):
       
       לא. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       זה כן, זה כן, זה כן. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       למה פולמוס לפני רגע שבכל זאת יהיה בהחלט חגיגי? אני מציע לסיים במשפט חיובי, אדוני שר הפנים. 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       תציע שנעשה הצבעה שנייה שאילן שלגי בחור טוב, ונצביע בעד. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       זה שהוא בחור טוב - הוא לא צריך את זה מכם; זה שהוא בחור טוב כולכם יודעים. 
       
יוסי שריד (יחד):
       
       שר התשתיות זה גם בארץ או רק בחוץ-לארץ?
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       אתה רוצה להגיד שהשר המיועד נוסע לחוץ-לארץ? תיק התשתיות – ואני מדבר על זה מתוך ידיעה, כי הייתי יושב-ראש ועדת הכלכלה – הוא תיק שבין היתר עוסק בתחום האנרגיה. כפי שאתה יודע, חבר הכנסת שריד, מאז גילוי הנפט בחלץ לא מצאנו הרבה נפט בארץ, ולשמחתנו, לפני כמה שנים נמצא גז טבעי בים. כדי לדאוג לזה שתהיה לנו פה תאורה, אנחנו זקוקים בין היתר לייבא מחוץ-לארץ דלקים שונים. מטבע הדברים שר התשתיות, כממונה על משק האנרגיה, צריך מדי פעם להיות בחוץ-לארץ. אתה מציע לרתק אותו? אגב, יש לי סמכות, אתה יודע שאני ממונה על חוק הכניסה לישראל. אני יכול למנוע ממנו לצאת לחוץ-לארץ. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       למה אתה מחזיק אותנו?
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       אני מחזיק אתכם, כי אתם נהנים מכל רגע וגם אני נהנה מכל רגע. אני לא נהנה, אגב, אני באמת עצוב, כי אתם פה, באופן לגמרי ציני - - - 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       מה אתה כל כך מתנשא?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אנחנו צלצלנו. האם הממשלה מבקשת לסגת מהבקשה? אנחנו צלצלנו, אנחנו שאלנו, אנחנו התרענו, אנחנו אמרנו. כבוד השר, אני מבקש לסיים, כי אנחנו צריכים ללכת להצבעה. אלא אם כן אתם מושכים את הבקשה. ראש הממשלה ביקש לדבר. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אם הוא שר, אתה לא יכול למנוע את יציאתו. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       אם תוסר חסינותו. אבל אני יכול לא לתת לו דרכון. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ממלא-מקום ראש הממשלה, אם אין לכם חדרים בממשלה אתם יכולים לבוא ללשכתי הצנועה. 
       
שר הפנים אברהם פורז:
       
       אני פונה אליכם, חברי האופוזיציה, לא לנצל את האירוע הזה לניגוח. אני מצפה מכם לא למנוע את בחירתו של אילן שלגי לשר בממשלה. תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לשר הפנים. אנחנו לפני רגע שיכול להיות חגיגי, אני מבקש. כבוד ראש הממשלה מבקש לומר כמה מלים. בתום דבריו של כבוד ראש הממשלה אנחנו נעבור להצבעות. 
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, דבר נורא אירע בישראל הערב. שופט ישראלי נרצח. אני שולח, בשם ממשלת ישראל כולה, את תנחומינו למשפחתו של השופט עדי אזר, זיכרונו לברכה. 
       
       נפגשתי הערב עם שר המשפטים ועם השר לביטחון פנים, ואני משוכנע שהרוצח יובא לדין בהקדם. תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה מאוד לראש הממשלה. כל רצח הוא איום, בוודאי אם שופט נרצח בגלל היותו שופט, אבל עדיין לא ברורים הפרטים. נחמתנו למשפחה, ונמתין לממצאים. 
       
       לפי החוק, בכל פעם שראש הממשלה מדבר, ראש האופוזיציה רשאי לדבר. 
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אפשר לשנות את החוק. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין שום צורך לשנות את החוק. אתה יכול להיות ראש האופוזיציה מהר מאוד, חבר הכנסת הנדל. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בנושא הזה אין אופוזיציה. אני בהחלט רוצה להצטרף לדברי ראש הממשלה ולהגיד שכל הבית מאוחד בצער ונחוש בדעה; מאוחד בצער על זה שנרצח אחד השופטים המבטיחים וההגונים ביותר במדינת ישראל, ונחוש בהחלטה שצריך לעשות כל אשר דרוש כדי לעלות על העקבות של הרוצחים כמה שיותר מהר. 
       
       מערכת המשפט עומדת כל הזמן בפני התקפה של פושעים ופשע, וכולנו מאוחדים גם בצער המשפחה וגם בעמידה המשותפת להגן על המשפט, על השופט ועל החיים. יהי זכרו של עדי אזר ברוך. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אמן. אני מאוד מודה לראש הממשלה לשעבר ויושב-ראש האופוזיציה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני, לפני ההצבעה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בטרם ההצבעה מבקש חבר הכנסת טיבי את רשות הדיבור, על-פי סעיף 1 לחוק הממשלה. בבקשה, אדוני. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, עקב השינוי שחל בעמדת המפד"ל מהבוקר עד לפני ההצבעה בנושא ההודעה על מינוי השר שלגי, אני רוצה לברר ולשאול האם נערכו הסכמים קואליציוניים - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בכתב. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       מה הם קיבלו?
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - מה התמורה שקיבלו אלה ששינו את דעתם מהבוקר עד לפני שעתיים? תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       סעיף 1 לחוק הממשלה, התשס"א-2001, סעיף קטן (א): "נעשה הסכם בכתב בקשר לכינונה של ממשלה או בקשר להבעת אי-אמון בה או בקשר להצבעה על חוק התקציב, או בקשר לצירוף שרים נוספים לממשלה לאחר כינונה, או בקשר למינוי - - -" –  תמסור הממשלה הודעה. הממשלה לא מסרה לי הודעה, לכן כנראה אין הסכם כזה בכתב. 
       
רן כהן (יחד):
       
       בכתב או בכל צורה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מצטער שסעיף 1 מדבר על הסכם בכתב, אבל אתה שואל על "בכל צורה". אתה רשאי לשאול. הממשלה מחויבת על-פי החוק להגיש הסכם בכתב. אתה יכול לשאול את זה, אבל לא בשלב ההצבעה. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת סער, למה אדוני צריך לעזור לי אם אני תומך בדעתו?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       עצה חברית. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כל ישראל חברים פה. אני מציע שנוותר על החברות בשלב זה. 
       
       כבוד ראש הממשלה, האם נעשה הסכם בכתב?
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       שום הסכם. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא נעשה הסכם, אומר ראש הממשלה. תודה רבה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה. ההצבעה הראשונה היא על הודעת הממשלה על מינוי השר אליעזר זנדברג לתפקיד שר התשתיות הלאומיות, במקום שר המדע והטכנולוגיה. מי בעד מינויו של השר זנדברג לשר התשתיות הלאומיות? מי נגד? מי נמנע?
       
הצבעה מס' 8
       
בעד הודעת הממשלה – 55
נגד – 52
נמנעים – אין
הודעת הממשלה על מינוי השר אליעזר זנדברג לשר התשתיות הלאומיות נתקבלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       55 בעד, 52 נגד, אין נמנעים. אני קובע שהשר זנדברג הוא מעכשיו שר התשתיות הלאומיות, אבל אינו עוד שר המדע, שכן אין לנו שר מדע ויש לנו יושב-ראש ועדת חינוך. לאחר ההצבעה ייתכן שלא יהיה לנו יושב-ראש ועדת חינוך מצוין. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       טעיתי. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       טעית? אז בפעם הבאה אל תטעה. חבר הכנסת איוב קרא טעה, אינני משנה את ההצבעה. יש לך הזדמנות עכשיו לא לטעות. 
       
       רבותי, אנחנו עוברים עכשיו להצבעה על מינויו של אילן שלגי לשר בממשלה בתפקיד שר המדע והטכנולוגיה. רבותי חברי הכנסת, נא להצביע - מי בעד? מי נגד? מי נמנע? 
       
הצבעה מס' 9
       
בעד הודעת הממשלה – 56
נגד – 51
נמנעים – אין
הודעת הממשלה על מינוי חבר הכנסת אילן שלגי לשר המדע והטכנולוגיה נתקבלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       56 בעד, 51 נגד, אין נמנעים. אני מודיע שהכנסת מאבדת יושב-ראש ועדת חינוך מצוין, והממשלה זוכה בשר המדע והטכנולוגיה. 

       
הצהרת אמונים של חבר הממשלה אילן שלגי

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שלגי, אתה עדיין לא שר. תעלה ותבוא על מנת להישבע אמונים כשר בממשלת ישראל. חבר הכנסת שלגי מתכבד לעלות לדוכן. אני מבקש להתייחס לרגע החשוב הזה בחייו. האמינו לי, זה רגע חשוב בחייו של מי שעוד לא היה שר. 
       
       אדוני המזכיר, נא להשביע. 
       
אילן שלגי:
       
       אני, אילן שלגי, בן יצחק שלגי שניבלג, זכרו לברכה, ומרים מירה שלגי לבית לויאן, תיבדל לחיים ארוכים, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת. 
       
       (חותם על ההצהרה)
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       עכשיו יכולים לברך את שר המדע והטכנולוגיה. חבר הכנסת שלגי, אני מציע לך ללכת לראש הממשלה ולהתברך על-ידיו. זה עוזר בממשלה, האמן לי. 
       
       אני מברך את השר אילן שלגי ובטוח כי יצליח בתפקידו. 

       
יום נציבות הדורות הבאים בכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום. אנחנו בסעיף דוח נציבות הדורות הבאים. על-פי חוק  הכנסת, פרק ח', מונח היום על שולחנכם הדין-וחשבון השנתי של נציב הדורות הבאים  ועלינו לקיים  עליו  דיון.
       
       נבחרנו  לכנסת כדי לייצג את בוחרינו, אולם אחריותנו וחובתנו אינם מתמצות בדאגה לשולחינו.  כמחוקקים אנחנו דנים בסוגיות ומקבלים הכרעות המשפיעות לא רק  על חיינו, אלא גם על עתידם של בנינו ונכדינו ועל עתיד הדורות שיבואו אחריהם.
       
       כחלק ממשפחת העמים אנחנו אמורים להשתלב במגמות עולמיות הצופות פני עתיד. השתלבותנו חיונית לשמירת מעמדה  של ישראל בין המדינות המובילות בחזית הדאגה לעתיד. חשיבה קדימה, מעבר לאופק, תוך התייחסות לדורות הבאים, משמעותה תכנון ארוך טווח ובר-ביצוע. יש לסלול  כבישים, לבנות יישובים, לפתח תעשייה ולקיים  את הביטחון. כל אלה פוגעים לעתים באיכות הסביבה. קיימת התנגשות בין פיתוח ושיפור רווחת התושבים ובין שימור ערכי טבע והגנה על מרחבים פתוחים. נציבות הדורות הבאים ערה לכל חוק וחוק ושוקדת על מציאת  דרך מאזנת בין הצרכים המיידיים של ההווה לערכים ארוכי הטווח של העתיד. אסור  לנו להניח  להווה לשעבד את העתיד.
       
       אני מודה לנציב הדורות הבאים בכנסת, השופט בדימוס שלמה שהם, ולצוות שעמו על עבודתם הברוכה. 
       
       אני פותח בדיון על עניין זה. יישא דברים השר זבולון אורלב, שר הרווחה. 
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בדרך כלל כשעולה חבר כנסת לדבר אחרי חבר כנסת שעלה בפעם הראשונה, נהוג שמברכים אותו. אני הראשון שעולה לדוכן אחרי המינוי של שר המדע והטכנולוגיה אילן שלגי. אני בהחלט מברך אותו, וגם אמרתי לו שתפקיד יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות הופך להיות עכשיו תפקיד נחשק, שהרי גם אני בא מהתפקיד הזה ועכשיו גם הוא בא מהתפקיד הזה, אולי גם ליושב-ראש הבא יש סיכוי לעניין הזה. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לא רבים בציבור יודעים ומודעים לנציבות הדורות הבאים, לתפקידיה, לחשיבותה, לתרומה שלה לחיים הפרלמנטריים ולהשפעתה על הנעשה כאן בבית. בדרך כלל הכנסת מצטיירת דרך המסך הקטן רק בתחומי הפעילות הפרלמנטרית הפעילה כאן במליאה, ולעתים גם בוועדות. הציבור הרחב איננו יודע מה נעשה מאחורי המסך. מאחורי המסך עומדת נציבות הדורות הבאים, שתורמת תרומה מאוד משמעותית לפעולת החקיקה, ומאירה את פעולותינו באור ארוך טווח. 
       
       נציבות הדורות הבאים היא זו שמציבה ראי בפני חברי הכנסת, בפני הבית, בפני תהליך החקיקה, בפני תהליך הדיונים, ואומרת לחברי הכנסת: ראו, אנחנו מייצגים את אלה שעדיין לא נולדו, את אלה שהם עדיין ילדים קטנים, ואנחנו רוצים להיות הסניגורים שלהם. אנא, דאגו לא רק להיום, לעכשיו, למחר ולמחרתיים, אלא ראו מה ההשלכות שיהיו על הדורות הבאים.
       
       באירוע שהיה בצהריים, שבו הוגש הדוח בטקס חגיגי ליושב-ראש הכנסת ראובן ריבלין, שגם היה פעיל בחקיקת החוק בכנסת הקודמת, יחד עם עוד חברי כנסת, שגם אני נמניתי עמם, ציינתי כי צריכה להיות בדרך כלל יותר מחוצפה ישראלית להתחיל לחשוב במונחים של הדורות הבאים. זה כאילו לא נתפס שחבר כנסת יעזוב את הדחוף ואת החשוב ואת מהדורת החדשות הקרובה ואת העיתונות של מחר ועיתונות סוף השבוע, ויתחיל לעשות חשבונות מה הפעילות הזאת תועיל וכיצד היא תתרום לדורות הבאים. 
       
       אני חושב שההחלטה על הקמת הנציבות, שהיום אנחנו מציינים זו השנה השנייה הגשת דוח מטעמה, היא בהחלט תעודת כבוד לכנסת ישראל. היא מייצגת את החיוב, את היפה ואת המועיל בעבודתה של הכנסת. אף שאנחנו אומה מאוד-מאוד עצבנית, אף שאנחנו אלופי העולם ביצירת סדר-יום חדש כמעט כל שעה, חדשות לבקרים, הנה אנחנו גם מסוגלים לקבל החלטות ראויות, החלטות נכונות, החלטות עם הרבה-הרבה גילוי סבלנות לדורות הבאים. 
       
       פה באמת יש תפקיד חשוב מאוד לנציבות הדורות הבאים, לסייע לחברי הכנסת להתגבר על היצרים הרגעיים, להתגבר על התועלת המיידית, להתגבר על הצורך לקבל לעתים גם סיפוק ציבורי מיידי, ולעשות יותר את השיקול לטווח ארוך. זהו מבחן מנהיגות ממדרגה ראשונה. מנהיגות חייבת לגלות אחריות לעתיד, לעתיד הרחוק. לצערנו, יש לנו חולשות ניכרות מאוד בעניין. כבר ציינתי באותו אירוע את החולשות שבאות לידי ביטוי למשל בכך שמערכת התחבורה במדינת ישראל אין בה מערכת רכבות, כי ברור ששר התחבורה שיחליט היום על השקעות מסיביות בתחבורה לא יהיה אותו שר תחבורה שיחנוך את הרכבת. לכן גם יש לנו ליקויים קשים מאוד בכל סוגיית  איכות הסביבה, ואינני רוצה להעיב על האווירה החגיגית ביום זה ולציין את כל המגרעות. אבל ברור שההצלחה של הנציבות היא אספקלריה המשקפת נכונה את פניה של החברה ושל המנהיגות הלאומית.
       
       יש לנו אינטרס עליון לקדם את מטרותיה של הנציבות. ככל שנדע לשמור עליה, ככל שנדע להתחשב בה, כך ניטיב עם הדורות הבאים. רבי שלמה אלקבץ, מחבר "לכה דודי", הפיוט שאנחנו אומרים בכל ליל שבת בבתי-הכנסת, טבע את המטבע "סוף מעשה במחשבה תחילה". כל מעשה חובה שייעשה מתוך מחשבה תחילה, והנציבות היא המופקדת על אותה מחשבה תחילה.
       
       העם היהודי לכאורה מחשיב מאוד את עברו, את מעשה בראשית, יציאת מצרים, מתן תורה, אבל כשמעיינים יותר לעומק מבינים, שכל מסורת העבר, כל ההסתכלות על ההיסטוריה הארוכה, כל ההסתכלות על המורשת של העם הזה - יש לה רק מטרה אחת: לבנות עתיד טוב יותר, בבחינת דור לדור יביע אומר. אנחנו עם בעל עבר מפואר, וחובה עלינו להבטיח עתיד מזהיר. זאת מחויבות מוחלטת גם במישור הפרטי לילדינו, אבל גם במישור הלאומי: להבטיח את עתיד אומתנו, להבטיח את ביטחונה של מדינתנו.
       
       הצלחת נציבות הדורות הבאים, שהיום, עם הגשת הדוח השני, בהחלט כבר ניתן לזקוף לזכותה הישגים רבים - ויש דוח ארוך, ממצה, שמשקף את ההישגים האלה - היא בזכות אנשים, אנשים טובים ומוכשרים, שחלקם נמצאים אתנו כאן בשולחן המומחים, ובעיקר בזכות מי שייסד את הנציבות, פעל להקמתה ועומד בראשה עד היום, השופט בדימוס, עורך-הדין שלמה שהם, שכאילו ממש נולד לתפקיד הזה. מעל במה נכבדה זו אנחנו רוצים בהחלט להוקיר את עבודתו, את פעולתו, וגם את עבודת כל האנשים שעובדים בנציבות. אנחנו יודעים כמה סבלנות ואיזו אמונה עמוקה צריך לגלות בתפקיד כפוי טובה זה, כשצריכים לעבוד מול חברי כנסת שמתרוצצים כדי להשיג את הסיפוק המיידי. מתוך ניסיוני בכנסת הקודמת, כשהיתה לי זכות להיות נוכח בערש לידתו של החוק, וגם לעבור את חבלי הלידה הראשונים כדי לעצב ולגבש את הדרך, אני יודע מה הוא המאמץ הדרוש, ואנחנו בהחלט מוקירים זאת.
       
       אני רוצה לאחל לעצמנו, לאחל לכנסת שלנו, שנדע להיות ראויים להנחלת המורשת, לגילוי האחריות לדור הבא, כדי לתת לו מדינה בטוחה יותר ועם יהודי ואומה ישראלית משגשגת. כל טוב.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה לשר אורלב. חבר הכנסת רוני בר-און - בבקשה, אדוני.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, מכובדי נציב הדורות הבאים בכנסת, השופט בדימוס שלמה שהם, סגל הנציבות, הרגעים האלה הם רגעים חגיגיים. זה עתה אישרנו מינויו של שר לתפקיד אחר, אישרנו מינוי של חבר כנסת לתפקיד שר, אבל במציאות הקשה שלנו אין אף פעם שמחה שאיננה מהולה בעצב. והערב נפל דבר, אדוני היושב-ראש, בישראל - רצח בדם קר של שופט, שופט שהופעתי מולו, הכרתי אותו, שופט מבריק, עם עתיד מזהיר, חשיבה נפלאה, איכויות מצוינות. חבל על דאבדין ולא משתכחין. 
       
       אבל, הערב הזה, פרט לשופט, נפל דבר קשה במציאות הישראלית. אם אכן הרצח הזה הוא על רקע של חיסול חשבונות מצד עבריינים, מצד אנשים שאינם מרוצים מתוצאות השפיטה, המקום שבו היינו עד הרצח הזה לא יהיה עוד אותו מקום לעולם. זהו רצח שפוגע בערכים שלנו, בשלטון החוק שלנו, בדיוק באותה מידה שבה פגע בעקרונות הדמוקרטיה שלנו ובערכים שלנו רצח אחר שהיה כאן במקומותינו לפני שמונה שנים וחצי, רצח ראש הממשלה המנוח יצחק רבין. 
       
       מעניין מצער זה לעניין נציבות הדורות הבאים. המעמד של הגשת הדוח השנתי של נציבות הדורות הבאים, אדוני הנציב, שהיה היום באולם שאגאל, היה במידה רבה מעמד משמח, אבל בעיקר מעמד שמשרה אופטימיות, אופטימיות שיש בפעילות של הנציבות, שעל חשיבות פועלה ועל הדרך שבה אתם מנהלים את העניינים ועושים למען הדורות הבאים אין צורך להכביר כאן מלים. החשיבות היא בכך שאתם באמת גורמים לנו, המחוקקים, שעסוקים יום-יום בעניין של החקיקה, בטרדה של החקיקה, בטכנאות של החקיקה, בפוליטיקה של החקיקה, לפתוח את העיניים גם לצדדים, גם למטה וגם למטה. 
       
       שנים עסקו במדינה הזאת – אני אומר זאת גם בלשון המטאפורה וגם בלשון הלכה למעשה – בייבוש ביצות ובכיבוי שרפות. תמיד היתה ביצה שהיה צריך מייד לייבש ותמיד היתה שרפה שהיה צריך לכבות. יש לנו פה איום ביטחוני מתמשך, גלי עלייה המוניים, וישראל צמחה והיתה למדינה ולחברה מערבית מודרנית, מפותחת ומתפתחת. אבל תמיד בין שפל למשבר, בין משבר קואליציוני לעוד מה שאנחנו קוראים לו תמיד צו השעה, יום-יום יש אתגרים חדשים, ואף פעם הם לא קשים פחות מקודמיהם. לעתים, תוך כדי אותה עבודה פרלמנטרית ובשל הלהט לחוקק מעשה חקיקה שנותן פתרון לכאן ועכשיו, למצוקות של היום, קשה וכמעט בלתי אפשרי להישיר מבט קדימה אל העתיד ולצפות את ההשלכות בטווח שמעבר לאופק הנראה לעין. 
       
       אתם גורמים לנו תמיד, אבל תמיד, לראות למרחוק דרך אותם משקפיים, דרך אותה משקפת ארוכת טווח, בכל מעשה חקיקה, בכל עבודה פרלמנטרית. אל לנו להמעיט בערכו של העתיד ולחכות שאותם גשרים יעמדו בפני הילדים שלנו ובפני הנכדים שלנו, גשרים שהם לא בהכרח יוכלו לעבור. 
       
       במהות שלה החקיקה אמורה לבנות את העתיד, לשרת את המדינה ואת האזרחים לדורות הבאים. היום, אם תרצו, אנחנו בעצם מציעים את המיטה שעליה יצטרכו לישון, ובנחת ככל האפשר, הילדים והנכדים שלנו, את החינוך וההשכלה שיוכלו לרכוש, את האוויר שינשמו, את השטחים הפתוחים ואת החופים שבהם יוכלו להתהלך ולטבול, את הפנסיה שתעמוד להם לעת זיקנתם, ואלו רק כמה דוגמאות. 
       
       כמוכם, אני מלא גאווה על שכנסת ישראל לקחה על עצמה את הזכות ואת החובה לעשות את המלאכה תמיד מתוך כריכה של ההשלכות שיהיו לה לגבי הדורות הבאים ומתוך חשיבה עליהן. לאט לאט, באופן מושכל ושקול, הופכת הנציבות לחלק חשוב ודומיננטי בנוף הכנסת, בדיוני הוועדות, בתהליכי החקיקה, בחוות הדעת ובסיוע הישיר והאישי שאתם מגישים לחברי הכנסת כשהם עושים במלאכת החקיקה. לא תמיד אנחנו נותנים את דעתנו לחשיבות ולעוצמה שיש בעניין זה. 
       
       כעת, במעמד הזה, אנחנו חולקים לכם מעט מהכבוד והרבה הערכה שאתם ראויים להם על העבודה המאומצת, על העקשנות החשובה כשלעצמה שאתם מתעקשים עמנו שעה שאתם עושים את מלאכתכם, כל הצוות בראשות השופט שלמה שהם, יום-יום, שעה-שעה. אני מבקש לאחל לכם, אדוני הנציב וסגל הנציבות, עוד ימים רבים של עבודה פורייה ומועילה, הצלחה בביסוס ובהשרשת החשיבות של הראייה ארוכת הטווח בעבודת הכנסת ובתודעה הציבורית. תודה, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. חברת הכנסת לאה נס, בבקשה. לאור ניסיון העבר לא הפסקתי את חבר הכנסת רוני בר-און, שדיבר יותר משלוש דקות, אבל אני אקפיד להבא. 
       
לאה נס (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השופט בדימוס שלמה שהם, בפתח דברי אני רוצה לברך את שר המשפטים יוסף לפיד - וחבל שהוא לא נמצא - שהגה את הרעיון והוביל להקמת נציבות הדורות הבאים. אני רוצה לברך גם את יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת רובי ריבלין, שתמך בחוק בקדנציה הקודמת וממשיך לתמוך גם בהווה. אני רוצה לברך את השופט בדימוס שלמה שהם, שפועל ללא ליאות ובמקצועיות ראויה לכל שבח למען הדורות הבאים. את הפירות של העבודה המבורכת הזאת יקטפו ילדינו וילדי ילדינו בשנים הבאות. 
       
       לנציבות הדורות הבאים תפקיד חשוב מאוד בכנסת ישראל. להחלטות שאנו מקבלים כאן היום השפעה עצומה על הדורות הבאים, ולכן חשוב שבמקום רגיש וחשוב כמו בית-המחוקקים יהיה מי שיישא את קולם של כל אותם ילדים שטרם נולדו, על מנת שאלה לא יעמדו בבוא היום בפני שוקת שבורה. 
       
       הנציבות פועלת בתחומים רבים, וחותמה מורגש בהחלטות ובחקיקה בנושאי תכנון ובנייה, מדע, פיתוח וטכנולוגיה, חינוך, בריאות, משק וכלכלה, דמוגרפיה, איכות חיים, משפטים, וכמובן בתחומי איכות הסביבה, שבהם אני, כיושבת-ראש הוועדה למפגעי איכות הסביבה, זוכה לשיתוף פעולה מבורך עם הצוות המוכשר של הנציבות. 
       
       בתחום איכות הסביבה אני נתקלת מדי יום בחשיבות של השמירה על האינטרסים של הדורות הבאים. יושבי הבית הזה אינם יכולים להתעלם מכך שארץ-ישראל שהכרנו בנעורינו בטיולים הרבים בטבע אינה אותה ארץ-ישראל שאותה אנו מותירים לילדינו. ב-50 השנים האחרונות הבאנו במו ידינו להרס של מרבית פניני הטבע בארץ-ישראל. הנחלים הרבים שפיארו את הארץ הפכו לתעלות ביוב, והפיתוח המואץ דרס לא מעט אתרי טבע ייחודיים ופגע במשאבי טבע רבים. וכך, לצערי, אף שבכל העולם המערבי המודעות לבעיות איכות סביבה גבוהה מאוד, בישראל, בקרב מקבלי ההחלטות והציבור הרחב, היא עדיין נמוכה למדי. 
       
       לכן, מתוקף אחריותנו למען הדורות הבאים, אנו נדרשים לשינוי בכללי ההתנהגות שלנו ולהתאמתם למציאות המשתנה. בכך חשיבותה הרבה של נציבות הדורות הבאים, ששמה לה למטרה להזכיר לנו בכל החלטה שאנו מקבלים ובכל הצעת חוק שאנו מחוקקים את ההשפעה שיש להחלטות ולחוקים על צאצאינו. 
       
       כבוד היושב-ראש, אני רוצה להזכיר לחברי הכנסת הנכבדים, אלה שעוד נמצאים באולם, כי לאחר תום הברכות ביום החגיגי הזה, נדרשת גם מחויבות אמיתית בתמיכה בהצעות חוק רבות שעניינן הגנה על זכויותיהם של הדורות הבאים. חוקים כמו חוק פיתוח בר-קיימא, חוק סביבה חינוכית בריאה, חוק מידע סביבתי, וחוקים נוספים חשובים, כמו חוק החופים, יעלו להצבעות במליאה, והמחויבות של כולנו למען הדורות הבאים צריכה לבוא לידי ביטוי בהצבעות אלה. 
       
       בסיום דברי אני רוצה שוב לברך את השופט בדימוס שלמה שהם על פעילותה המבורכת של הנציבות ואת חברי הכנסת הנכבדים שתורמים מדי יום ממרצם וכשרונם למען הדורות הבאים. תודה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה, גברתי. חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה. 
       
קריאה:
       
       - - -
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אני כבר קראתי לאורי אריאל, ואני לא אשנה את זה. 
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       אחריו אני? 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       לא. אחריו - חברת הכנסת ענבל גבריאלי, ואם היא לא תהיה - חבר הכנסת מלכיאור. 
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       אבל רשום פה סדר אחר.
       
היו"ר מוחמד ברכה:

	הסדר המחייב הוא הסדר שנמצא לפני. אם יש הערות, תפני לסגנית המזכיר. בבקשה. 

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני נציב הדורות הבאים ועובדי הנציבות, זה בהחלט יום, שמעבר להנחת דוח והדיון בו כפי שהחוק מחייב, הוא יום חשוב, כאשר עוצרים לרגע ובודקים את הדברים בראייה קצת יותר ארוכת טווח. 
       
       אני בוחר לדבר ולהתמקד בנושא אחד - כי רבים הם הנושאים, ולא נוכל להקיפם בשלוש דקות שיושב-ראש הישיבה הקצה לנו - והוא שיתוף הפעולה עם הפלסטינים, אדוני נציב הדורות הבאים. 
       
       יש פניות רבות לשיתוף פעולה בנושאים של איכות הסביבה ושמירתה, החל משפכים, פסולת מחצבות, סתם מזבלות, כמו שקוראים לזה, ודברים רבים נוספים. לצערנו, גם בתחום הזה אין שיתוף פעולה, ואפילו לא מועט. מי שרואה את קולחי חברון שזורמים ומגיעים עד למיתר ויוצרים נזקים איומים למקורות המים שהם שותים מהם וגם אנחנו שותים מהם – אין הבדל. קשה להאמין כשרואים את שפכי שכם וערים אחרות, כפרים אחרים, שזורמים באין מפריע, אפילו ללא טיהור ראשוני. 
       
       עם כל הכבוד לנציבות שקמה במקומותינו, במדינת ישראל, לפי החוק, נדמה לי שהנציב הראשי לדורות הבאים שלנו הוא הקדוש-ברוך-הוא. מי שאמר: בראשית ברא אלוקים את השמים ואת הארץ, הוא זה שקבע שלא תשחיתו את עצה כאשר אתם צרים על עיר, הוא זה שקבע בחוק ובמשפט את השמירה על בעלי-החיים, בוודאי על בני-אדם, הוא זה שציווה - בראשית ברא, פתח המדרש ואמר: כדי לומר שנתן אותה לנו, ולא לאחרים. בזכות. על-ידי הקדוש-ברוך-הוא. אנחנו מחויבים לשמור על זה. ולכן יש חשיבות גדולה לשמור, ככל שנוכל, על ארצנו מכל בחינה - גם מבחינה טריטוריאלית, גם מבחינת איכות החיים, המים, האוויר, הקרינה. 
       
       לכן, אני וחברי, כמו רבים וטובים, נהיה ביום ראשון הקרוב בשרשרת חיה שתבטא את זיקת העם לארצו ושמירת כל הערכים שעליהם חונכנו כולנו. תודה. 
        
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. חברת הכנסת ענבל גבריאלי - לא נמצאת. חבר הכנסת מיכאל מלכיאור, בבקשה. 
       
מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כבוד נציב הדורות הבאים השופט שלמה שהם, לאור הדברים ששמענו בשעות האחרונות, אני חשבתי על אמרה מפורסמת של רבי נחמן מברסלב: אם אתה מאמין שאתה יכול לקלקל ולהרוס, אז תאמין גם שאתה מסוגל לתקן. אני חושב שבתקופה הזאת, גם של בין המצרים, וגם אחרי החדשות המזעזעות של השעות האחרונות, אפשר באמת להאמין שאנחנו מסוגלים לקלקל ולהרוס. ואז השאלה היא אם אנחנו מאמינים לעומק שאפשר באמת לתקן. 
       
       עצם זה שיש נציב הדורות הבאים – כולם בירכו על העניין. הלוואי שהברכות החגיגיות שנאמרות ביום כזה, שיש בו באמת מן החגיגיות, הלוואי שזה היה בא לידי ביטוי בעבודה היומיומית פה בכנסת. אבל אין ספק שהעובדה שיש נציב ויש דוח ויש מעורבות ומסירות, וכל האנשים שנעדרים, שעוד לא נולדו, יש להם לוביסט פה בכנסת, יש להם מי שרואה למרחוק, כנביא שצריך לדאוג את דאגתם, לייצג אותם, לדאוג שלא ירמסו את זכויותיהם, שלא יתעלמו מהחשיבה לטווח ארוך – היא כשלעצמה חשובה. אני חושב שאין ספק שאתה, כבוד השופט, מייצג אותם על הצד הטוב ביותר. 
       
       אני רוצה לברך אותך קודם כול ברמה אישית, שאנחנו נמשיך, בכל התחומים שאנחנו עובדים בהם, לחזק את הקשר בינינו לתועלת הנושאים שאנחנו עובדים עליהם. אני גם רוצה לברך אותך על חלק מהדברים שכתובים פה, על מעשים שעשיתם והכנתם במשך השנה, ובכללם הצעות חוק חשובות ביותר - ואני רוצה להזכיר אולי רק אחת: חוק פיתוח בר-קיימא, שהוא חשוב ביותר. אני מצטער שאין פה כרגע יותר חברי ממשלה שישמעו את דברי, אבל אני מאמין שאנחנו על סף הסכמת הממשלה גם לעניין הזה. זו הצעת חוק שהגשתי יחד עם חברת הכנסת לאה נס, אבל בהחלט בעידוד ובתמיכה וביוזמה של שלמה שהם. אני מאוד מקווה שבדוח של השנה הבאה תוכל לכתוב, יחד עם הצוות הנפלא שלך, שכל הדברים האלה עברו והם כבר חוקים קבועים בספר החוקים של מדינת ישראל למען הדורות הבאים. תודה רבה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:

	תודה, אדוני. רשות הדיבור לחבר הכנסת עמרי שרון – לא נמצא. חבר הכנסת נסים דהן - לא נמצא. חברת הכנסת מלי פולישוק-בלוך - בבקשה, גברתי. אחריה - חבר הכנסת עסאם מח'ול. 

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי בנציבות הדורות הבאים, השופט בדימוס שלמה שהם וכל הצוות הנהדר שלו, אין כמו תחום המדע והטכנולוגיה כתחום שבו יש לנציב הדורות הבאים חלק חשוב ביותר. ואכן, בוועדת המדע והטכנולוגיה קיימנו הרבה ישיבות בשיתוף פעולה מלא, מתוך ראייה לטווח הבינוני והארוך, מתוך חשיבה מה המחשבות של היום יעשו - מה המחשבות, ההחלטות והביצוע היום יעשו לדורות הבאים. אין ספק שבמיוחד בתחומי המדע יש לנו בעיות מוסריות, אתיות, מבחינת ההשלכות שיהיו לפעילות שלנו על הדורות הבאים. 
       
       אני אתן דוגמה אחת שבה היה לנו שיתוף פעולה מעולה. חשבנו אותו דבר, השתדלנו להילחם ביחד, ולצערי גם לא לגמרי הצלחנו ביחד - בחוק השיבוט. החוק הזה הוא לחלוטין עניין ערכי-מוסרי, ויש לו השפעה מאוד-מאוד מכרעת על הדורות הבאים. שמחתי על החשיבה המשותפת שלנו. שמחתי לקלוע לדעת גדולים ממני. ואני מודה לך, במיוחד לך, שלמה, על כל התמיכה שקיבלתי. היתה לנו הצלחה חלקית. שינינו את מטרות החוק, שינינו חלקים חשובים בחוק, בהחלט עשינו שינוי, אבל אנחנו לא צריכים להרים ידיים, וצריכים להמשיך להיאבק ביחד למען הדורות הבאים. 
       
       תחום נוסף, שהוא אומנם לא מדע פרופר, אבל יש לו השלכות על המדע, הוא כל הנושא של מחקרים, במיוחד בתחום איכות הסביבה, שגם להם יש השלכות לטווח הארוך, למשל חשיבה על קומה נוספת לישראל, על דאגה לנוף ומציאת פתרונות חלופיים. מינהור קטע 18 - זו אחת המלחמות, עוד מלחמה משותפת שיש לנו. עדיין לא צריכים להרים ידיים גם בנושא הזה ואפשר להמשיך ואולי גם לנצח. 
       
       אני רוצה לסכם ולומר: הכנסת הזאת, שכל יום נאלצת לכבות שרפות ולעסוק באירועים שקורים תוך כדי הפעילות שלנו - ראינו היום את הרצח המזוויע שקרה ברמת-השרון, של שופט בישראל. זה קרה בזמן שאנחנו יושבים פה ודנים בנושאים אחרים לגמרי. ושוב, כבר יש לנו התנהלות אחרת ומחשבות אחרות. ובכל זאת, אנחנו תמיד צריכים לעצור לרגע, לחשוב מה אנחנו עושים היום שמשפיע על מחר. חשוב שאתם פה, חשוב שאתם נמצאים ומזכירים לנו את זה כל רגע ורגע, ומחובתנו לחשוב גם מתוך ראייה ארוכת טווח. תודה רבה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה. 

       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       הכרזה לסגנית מזכיר הכנסת, בבקשה.
       
סגנית מזכיר הכנסת רות קפלן:
       
       תודה רבה. 
       
       ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – 
       
       לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 75), התשס"ד-2004, והצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 76), התשס"ד-2004, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות. תודה רבה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. 

       
יום נציבות הדורות הבאים בכנסת

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אחרי חבר הכנסת מח'ול - חבר הכנסת איתן כבל. בבקשה.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כבוד השופט שלמה שהם והצוות החביב והנפלא שעובד אתו, ואני יכול להעיד, כמי ששוכן בחדר על-יד נציבות הדורות הבאים, מבחינתי אני יכול להגיד, שאתה לא רק נציב הדורות הבאים, אתה גם איכשהו נציב הדור הנוכחי. קיומו של המוסד הזה בכנסת הוא חשוב היום. הוא חשוב היום, כדי להציל את מה שאפשר להציל. הוא חשוב, ובלעדיו קשה יותר בכנסת הקשה הזאת, בפוליטיקה הקשה הזאת שאנו חיים. הקיום של נציב הדורות הבאים כנציב הדור הנוכחי בכנסת הוא חשוב לקיום איזונים נחוצים בכנסת, כשכמעט לכל זיהום יש הלוביסטים שלו, לכל פגיעה בדורות הבאים, באופקים שלהם, בעתיד, יש קבוצות לחץ, ולנו יש נציבות הדורות הבאים ושלמה שהם והצוות שעובד אתו. 
       
       אני אומר את זה לא רק כי זה היום, והיום צריך לברך אתכם, אלא אני חושב שצריך לשים לב לזה יום-יום, בצל מציאות וממשלה, שכאן נכון להגיד את זה תרתי משמע, שהיא בכי לדורות הבאים, לדורות שיבואו, כאשר הכול מאוים - חיסול זכויות הילדים, חיסול קצבאות הילדים, חיסול זכויות העובדים, חיסול המנגנונים, מנגנוני ההגנה והאיזון של החברה, גם ברמה החברתית, גם ברמה הסביבתית, גם ברמה הדמוקרטית, הייתי אומר. והייתי אומר, אולי זאת תהיה האמירה לקראת פתיחת שנה חדשה של נציבות הדורות הבאים, שאין דמוקרטיה בלי צדק סביבתי ובלי צדק חברתי. אני חושב שזאת המשוואה וזה האתגר שעומד בפני כולנו, מול האיום הקשה שאנחנו עומדים בפניו, מול האיום בחיסול הסביבה, בזיהום בים, באוויר, ביבשה. 
       
       אנחנו קראנו השבוע ב"ידיעות אחרונות" על "דגים רדיואקטיביים" בנגב, למשל. במחקרים שנעשו על-ידי אוניברסיטת בן-גוריון מתברר, או האמירה היא, שזה זיהום מהטבע, זאת אומרת, מצאו שם בדגים חומרים רדיואקטיביים - אורניום, פלוטוניום וכו', אבל מי שקצת רגיש יכול לדעת, שפלוטוניום לא נמצא בטבע כאלמנט. אז צריך לחפש איפה המקורות של זה, והגיע הזמן לשבור את חומת האטימות גם בנושאים רגישים. 
       
       אין דבר שהוא יותר חשוב ויותר רגיש ויותר בעל משקל משלמה שהם ומהדאגה לדורות הבאים ומנציבות הדורות הבאים. תודה רבה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת איתן כבל - לא נמצא. חבר הכנסת יגאל יאסינוב - בבקשה, אדוני. 

אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       איפה אני נמצא, בדורות הבאים?
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השופט בדימוס, נציב הדורות הבאים, שלמה שהם, וכל הצוות המעולה והעובד ביותר, עובד הרבה - אני גאה שיצא לי גם להיעזר בעבודתכם. 
       
       היום החלטתי לדבר על דבר שהוא בעיני סמל של הדורות הבאים במדינת ישראל, והוא החינוך והקליטה בחינוך של ילדים עולים, כי בעצם הקליטה הזאת תביא אותנו מתישהו להיות עם אחד, בלי המלחמות הדתיות, בלי מלחמות צבע, עור, מבטא, ואני חושב שאם אנחנו נגיע מתישהו למצב שלא תהיה בעיה של אי-קבלת השונה, אנחנו נהיה מאושרים, ואז אולי אפילו לא נצטרך את נציבות הדורות הבאים, אבל עד להשגת המטרה הזאת אנחנו עוד נצטרך לעבוד הרבה, וגם אתם. 
       
       היום היה לנו דיון משותף של ועדות העלייה והקליטה, החינוך וקידום מעמד הילד. אנחנו דנו על כך שבעצם ילדים בריאים, טובים, מופנים לחינוך המיוחד, ולפעמים לא בצדק. בעצם פוגעים בעתיד הילדים האלה והופכים אותם לילדים בעייתיים, כי הם לא יכולים לקבל לא את תשומת הלב ולא את החינוך הדרוש. 
       
       אני חושב שנציבות הדורות הבאים וכל הבנות היפות והחכמות האלה, בראשות נציב הדורות הבאים, השופט בדימוס שלמה, יכולים לעשות הרבה. תודה שאתם עובדים. תודה.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       רשות הדיבור לחבר הכנסת איתן כבל, בבקשה. אחר כך אני מרגיש שאני הולך לסדרה של חברי כנסת שלא נמצאים באולם. הראשון בהם הוא חבר הכנסת מיכאל גורלובסקי, ואחריו - חבר הכנסת אפללו.
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השופט בדימוס, נציב הדורות הבאים, שלמה שהם, רצתי כדי שלא להפסיד את זכות הדיבור, כי אני חושב שזו זכות לדבר היום על נציבות הדורות הבאים. אני מאמין ורוצה לקוות שלא ירחק היום – וגם חלק מאתנו שבשלב כזה או אחר הביעו פליאה על התפקיד הזה, אני חושב שככל שיחלוף הזמן הם יבינו שהתפקיד הזה לא רק נחוץ, אלא נדרש מאוד, וגם מי שעומד בראשו עושה עבודה יוצאת מן הכלל. 
       
       אנחנו כאן בכנסת, ואמרתי את זה כבר היום, מקדשים את ההווה ושוכחים שיש גם עתיד. זה הרבה מעבר לשאלה אם מדינה נדרשת לעשות תוכניות חומש בצורה מסודרת בכל נושא ובכל פרויקט שלה. יש כאן עניין, מה אנחנו עושים באמת בעשייה שלנו, מתוך ראייה שמה שאנחנו עושים היום באמת ישרת בבוא העת את הדורות הבאים. זה לא בהכרח הדורות, כמו שאנחנו אומרים, נכדינו ונינינו, אלא בטווחים שהם הרבה מעבר לכך. השאלה היא איך אנחנו עושים היום פעולות שלא תגרומנה בבוא העת - או פעולות שהן פעולות בלתי הפיכות. כמעט בכל עניין, בכל תחום הנוגע לחיינו, הכנסת עוסקת בכל תחום מתחומי החיים שלנו – שלום, ביטחון, חברה, כלכלה, איכות הסביבה – וכשאתה מסתכל על הדברים, רוב הפעולות שאנחנו עושים, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נוגעות למחר בבוקר. כיוון שמדובר בתקציבים, אין כסף לאיכות הסביבה, למשל. מה לעשות, אין כסף. 
       
       אדוני היושב-ראש, הלוואי שהיינו נותנים לנציב הדורות הבאים סמכויות נוספות, שתהיה לו היכולת לפקוח גם את עינינו, חברי הכנסת, כי גם אני חוטא בזה, אני מודה, אני לא מנסה להיות סוג של סופרמן, ואנחנו מגישים חקיקות ועושים דברים שהסיטואציה הפוליטית לעתים מאלצת אותנו לעשות. נדרש באלאנס שהוא הרבה לפני. גם בוועדות אנחנו מקבלים חקיקה שלא עוברת את המסננת של נציבות הדורות הבאים, עם אנשי המקצוע שבה והראייה הטהורה, הנקייה - ויש לה באמת רק דבר אחד מול העיניים: איך להיטיב לדורות הבאים ולהוריש להם מדינה לתפארת. תודה רבה ובהצלחה.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה, חבר הכנסת כבל. חברי הכנסת גורלובסקי, אפללו, דני יתום, חזן, פרוש, גפני ופינס - אינם נוכחים. חבר הכנסת אברהם רביץ, בבקשה. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       חשבתי - - - יגיע בדורות הבאים, אבל הוא הגיע בזמן.
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ידידי השופט שלמה שהם, באמת ידידי, בעצם יש לנו הבטחה שהתפקיד שאתה ממלא, אם הוא יקבל את הכיוון הנכון, יעמוד לעולמי עד. כתוב, הבטחה מהקדוש-ברוך-הוא, שלא תישכח תורה מזרעו ומזרע זרעו עד עולם. מה שאנחנו עושים היום ומה שלומדים היום אינו רק להיום. ידוע הפתגם של אבן עזרא: העבר אין, ההווה כהרף עין והעתיד עדיין. לבנות את העתיד על ההווה, על דבר שהוא כהרף עין, זה לא דבר חכם. אנחנו אמורים לבנות את עתידנו על העבר המפואר שהיה לנו, ועל העבר הזה לבנות את העתיד. 
       
       מובן שאני מדבר עכשיו במושגים רוחניים, אינני מדבר במאטריה שאתם עוסקים בה כיום, שבעיקרה היא בחינת השפעת חוקים שונים על ההתנהגות העתידית שתהיה לנו. אני מדבר על עצם קיומנו כעם, על עצם קיומנו כעם שמוביל במשך דורות רבים את הקיום הרוחני, ובמשך הדורות האלה הנחיל לעמים רבים את עולמנו הרוחני במידה כזאת או אחרת. אני חושב, אם זה ניתן בכלל, שיש לשים דגש במציאת דרכים, אולי אפילו במסגרת הוועדה שלך, כיצד אנחנו בונים את העתיד על סמך ההתנהגות שלנו כיום. יש הרבה דברים לשנות, והייתי רוצה לראות בנציבות תוכנית שאכן תדאג ותפעל כדי לשמר את העבר המפואר שלנו לדורות הבאים.
       
       אני חושב שאתה, שלמה, איש מתאים לכך. אתה שתול מתחילת בריאתך על פלגי מים, ואין מים אלא תורה. משם צמחת, זה היה העבר. ההווה, אתה יודע שהוא כהרף עין, הוא יעבור, אבל העתיד - אותו אנחנו צריכים לבנות על בסיס העבר המפואר של עמנו, למען עתידנו ועתיד ילדינו.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה, חבר הכנסת רביץ. חברי הכנסת וילן, קרא, פינקלשטיין, זחאלקה, אלסאנע, ברונפמן, ברכה - אני אשמח שמישהו יחליף אותי, אבל אני לא רואה שמישהו פה יכול לעשות את זה - וטיבי - אינם נוכחים. חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, נציב הדורות הבאים השופט בדימוס שלמה שהם וצוותו, התוודעתי לנושא הפיתוח הבר-קיימא כשהיינו יחדיו בוועידה ביוהנסבורג, עת הייתי מנכ"ל המשרד לשיתוף פעולה. אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראינו איך העולם כולו מגויס, וכל נציגיו, ואולמות הדיונים לא היו פנויים לרגע, בשל החשיבות שרואים בנושא הפיתוח הבר-קיימא והעתיד שיש לו השפעה על כל נושא ונושא כמעט בחיינו. מה הפלא? לפעמים, חוסר המודעות הוא הסיבה העיקרית שמביאה את האנשים לא להבין ולא להטמיע בתוכם את נושא העתיד, וכיצד כל דבר, אם לא נחשוב על הדורות הבאים, יכול להשפיע עלינו בתוצאות שלא ייטיבו, לא אתנו ולא עם הדורות הבאים.
       
       ידידי שלמה שהם, אני יכול לנחם אותך שגם נושא איכות הסביבה - אני זוכר אותו בחיתוליו במדינת ישראל ואיך בכל הרמות לא ייחסו לו חשיבות רבה, ולאט לאט התחילו להבין שחיינו יכולים להיהפך לבלתי נסבלים אם לא נדאג לאיכות הסביבה. לכן היום אין כמעט מדינה במערב שאין בה נציבות לפיתוח בר-קיימא ונציבות לדורות הבאים בצורת ארגונים שונים. יש באמת ממשלות שמייחסות חשיבות לנושא, תוך הקצאת תקציבים, בניית תוכניות וביצוע תכנונים קצרי טווח וארוכי טווח. כל התכנונים האלה חשובים מאוד למדינה שרוצה להיחשב מדינה מערבית מפותחת. מדינת ישראל היא גם מדינה מפותחת וגם יכולה בהרבה תחומים ללמד ולהיות מובילה בעולם. חשוב ביותר שבנושא נציבות הדורות הבאים נמשיך לפעול.
       
       ראיתי את הדוח השנתי שהוצאתם, ואני רוצה לברך על כך. ראיתי את תחומי החקיקה ואת הדגשים השונים. אבל אני חושב שזו עדיין טיפה בים. צריך לעבוד ולעשות הרבה על מנת - כמו ששמעתי כאן - שאלה שחושבים על הדורות הבאים ייטיבו עם הדורות הבאים ויעשו את הכול שכל צעדינו יהיו מנומקים, מלומדים ובפיקוח של נציבות הדורות הבאים, ושיהיה בהצלחה לכולם. תודה רבה.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה.  חבר הכנסת צבי הנדל - לא נמצא. חבר הכנסת דהאמשה - לא נמצא. חבר הכנסת אייכלר - לא נמצא. חבר הכנסת יחיאל חזן - לא נמצא.  חבר הכנסת חמי דורון, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת נסים זאב.
       
חמי דורון (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני שר התשתיות, אדוני הנציב, בראש ובראשונה ברצוני לשבח את הרעיון שעומד מאחורי נציבות הדורות הבאים, רעיון שבסיסו עשייה ודאגה לעתיד מתוך הבנה עמוקה של חשיבות התכנון לטווח ארוך.
       
       הנציבות, בראשות השופט בדימוס שלמה שהם, עושה עבודה נפלאה, חשובה ומסורה מאין כמוה, ולעתים קרובות יוצא לנו לשבת יחד בעיקר בוועדת הפנים, ושם אני רואה את המאבקים שידידי שלמה שהם מנהל. צר לי לומר, שהממשלה טרם הפנימה את חשיבות הנציבות ואת חשיבות העבודה. 
       
       דוגמה לחוסר ההבנה הזה קיימת, למשל, בחוק שמירת הסביבה החופית, או חוק שמירת החופים, כפי שמקובל לקרוא לזה בסלנג. זה תקופה ארוכה אנו בוועדת הפנים עובדים על חוק זה, חוק שהוא חשוב מאין כמוהו כדי ליצור חוף נקי ופתוח, של שטחים פתוחים, לעתיד, לדורות הבאים, אבל חוק שלצערי הרב בעלי אינטרסים, דוגמת קבלנים, עסקנים, חברות דלק וראשי רשויות, מנסים לעקר ולעקור, והכול כדי למנוע מהדורות הבאים, למען רווחי ההווה, את היכולת להשתתף ולהיות חלק מחופי מדינת ישראל, חופים שהולכים ונגמרים לאט לאט. אדוני היושב-ראש, מאבק הנציבות למען החוק בוועדת הפנים ראוי להערכה. שלמה שהם, תודה על כך ותודה על העזרה שאתה נותן לנו במלחמה שלא תמיד מצליחה.
       
       דוגמה נוספת, המדגימה את חשיבות פעילותה וחשיבותה של הנציבות, היא התמיכה בהקמת פארק איילון - הריאה הירוקה העתידית היחידה של כל גוש-דן. אדוני הנציב, בתור יושב-ראש השדולה, אני מתכבד להזמין אותך להיות חבר בשדולה הזאת. לצערי הרב, זו שדולה שלא חלק גדול או לא מספר רב של חברי כנסת הצטרף אליה. אני מקווה שלאחר היום הזה, יום שבו מסרת את הדוח שלך, חברי כנסת רבים יותר יצטרפו כדי להציל את הריאה הירוקה האחרונה שנשארה באזור גוש-דן.
       
       אני קורא היום לממשלה להשכיל ולמהר להפנים את הרעיון הניצב בבסיס הנציבות, שכן למעשינו היום יש השלכות בלתי הפיכות על דור העתיד. אני קורא לממשלה: אנא, אמצו את הרעיון, את הפעילות ואת החוקים שאנחנו מבקשים להעביר כאן לצורך השמירה על העתיד של ילדינו ושל כולנו. תודה רבה.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כבוד השר - אני מאחל לך הצלחה בתפקידך החדש שהוא גם ישן - והשופט בדימוס שהם, שהכרתי אותו בוועדת החוקה, חוק ומשפט. התפקיד פשוט תפור עליו ומתאים לאיש בעל הליכות ונעים הליכות, ובעצם הוא באמת יכול לומר לדורות הבאים איך צריך להתנהג. המסרים שלו כן יכולים לעבור.
       
       דרך אגב, אני רוצה לומר לגבי היסוד של הדורות הבאים, שיש מקרא שאומר: "ולא אתכם לבדכם אנכי כרת את הברית הזאת ואת האלה הזאת. כי אם את אשר ישנו פה עמנו עמד היום לפני ה' אלקינו ואת אשר איננו פה עמנו היום". כאשר מעבירים מסר, המסר צריך להיות למי שנמצא ולמי שלא נמצא. צריכים לראות את מידת ההשפעה על בנינו, על עתידנו, על דור העתיד. בעצם, בנציבות הדורות הבאים, בראשות השופט שלמה שהם, רואים את הצרכים הרבים של הדורות הבאים; הם מעירים את הערותיהם ומאירים את עיני הממשלה הזאת.
       
       למשל, אני רוצה להעיר הערה בנושא החינוך - יום לימודים ארוך. הממשלה חרתה על דגלה ליישם יום לימודים ארוך בבתי-ספר יסודיים, בגני-ילדים באזורים של מעוטי יכולת ובמוסדות חינוך בשכונות שיקום. המטרה היא ליישם את התוכנית על כלל הילדים באופן הדרגתי על פני ארבע שנים. בעצם, המטרה היתה לצמצם את הפערים החברתיים. אנחנו נמצאים במצב שאין שוויון הזדמנויות בין קבוצות שונות. אם הממשלה הזאת לא תקצה משאבים כדי ליישם את ההערות הנפלאות של נציבות הדורות הבאים - ההערות יפות וטובות, אבל לצערי הן יהיו רק כפרוטוקולים לדורות הבאים. בעצם, מה הממשלה הזאת היתה אמורה ליישם, צריכה ליישם, אבל לא יישמה? בעצם, זה יהיה אולי ועדת ביקורת שנמצאת בפרוטוקול הדורות הבאים.
       
       אדוני השופט שהם, שאני מאוד מעריך אותך ואת אישיותך, אני מאחל לך הצלחה רבה. אני מקווה שדבריך ייפלו על אוזניים קשובות.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה.  יחתום את הדיון השר אליעזר זנדברג.
       
שר התשתיות הלאומיות אליעזר זנדברג:
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אינני מדבר כאן בשם הממשלה או כנציגה. אני חושב שהשר אורלב פתח את הדיון. אבל מצאתי לנכון לנצל את זכותי על-פי הפרוטוקול ולעלות ולדבר, כי אני ליוויתי, כחבר הכנסת, כמי שראש מפלגתו יזם והציע את הרעיון, את כל הליך הקמת נציבות הדורות הבאים. אני עוד זוכר את הימים שאנשים כאן התווכחו סביב השאלה אם הדבר הזה ראוי או לא - - -
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       - - -
       
שר התשתיות הלאומיות אליעזר זנדברג:
       
       לגלגו או התנגדו. אדוני היושב-ראש, נכון. אני זוכר את הימים שאנשים כאן אמרו: בשביל מה אנחנו צריכים? מה התועלת?
       
       השופט בדימוס, חברי, נציב הדורות הבאים שלמה שהם, אני מסתכל עליך ואני אומר: תראה את כברת הדרך שנעשתה. כל אחד מחברי הכנסת קיבל כאן את הדוח. זו השנה השנייה של פעילות שמעוגנת במסמך, שמלמדת על ההישגים ועל שינוי פאזה. כמו שכתבת בדברי הפתיחה שלך, במבוא לדוח, ודיברת על המעבר לחשיבת עתיד: נטילת אחריות פשוטה לעתיד מדינת ישראל ולעתיד ילדינו והדורות הבאים במישור החברתי, הכלכלי והסביבתי. 
       
       אני חושב שבאמת יש מעבר של פאזה, וזה לא קל. זה לא קל להטמיע את חשיבת העתיד. זה לא קל להטמיע את החשיבות שבחשיבה הזאת. אבל, שלב אחר שלב וצעד אחר צעד, אני חושב שהנציבות בהנהגתך מתקדמת בכיוון הזה. אתה יכולת לשמוע את האימפקט פה בדברי חברי הכנסת. יכולת לשמוע את האימפקט גם היום וגם בדיונים לאורך השנה כולה בהתייחסות גם של הממשלה וגם של הכנסת. זה לא בכל דבר, כפי שהנציבות סבורה ורוצה, וגם אנחנו התעמתנו במהלך השנה הזאת לפחות סביב נושא אחד. אבל זה בדיוק התפקיד - לבוא ולומר דברים, גם אם דרגים מקצועיים חושבים אחרת. זהו בדיוק התפקיד לדעת עד מתי ועד איפה מצליחים - לפעמים כן, לפעמים יותר ולפעמים פחות - להטמיע את חשיבת העתיד. אבל ההגנה על הזכות לחשוב ולדבר בשם העתיד, בעיני, צריכה להיות והיא מכנה משותף לחברי הבית; אולי פרט לכמה אנשים קטנוניים, אני חושב שכבר אין אנשים שמתייחסים בזלזול לפעילות נציבות הדורות הבאים. בעיני זה הישג חשוב מאוד על ציר הזמן.
       
       אני רוצה לברך את נציב הדורות הבאים שלמה שהם, וגם את נירה לאמעי, הממונה על החקיקה -אני חושב שהיא היחידה שמלווה את הנציבות מהיום הראשון - וגם את הצוות כולו, ולאחל לכם עוד דוחות מוצלחים ופוריים שישפיעו על העתיד למען ילדינו ולמען מדינת ישראל. תודה.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. בסוף הדיון, שעליו כמובן לא מתקיימת הצבעה, במיוחד לאור הדברים ששמענו מכל חברי הכנסת - דברי שבח וגאווה במוסד ובעומדים בראשו - נשמע הודעת סיכום, אם אפשר לקרוא לזה כך, של יושב-ראש הוועדה לקידום מעמד הילד, חבר הכנסת מלכיאור. אדוני, בבקשה.
       
מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       כבוד היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, לסיכום הדיון - הודעה, שאני מקווה שמאחר שאנו לא מצביעים, היא תהיה מקובלת על כולנו: 
       
       הכנסת מאשרת הנחת הדוח של נציבות הדורות הבאים על שולחן הכנסת על-פי הוראות סעיף 32(5) לחוק הכנסת. 
       
       לאחר שנתקיים דיון במליאת הכנסת על-פי הוראות סעיף 34(ט), הכנסת מאמצת את הדוח שהוגש ותעשה הכול לפעול על-פי המלצותיו.
       
       הכנסת מברכת את נציבות הדורות הבאים ומחזקת את ידיה בפעולותיה בעתיד לטובת ילדינו ולטובת הדורות הבאים. תודה רבה.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת מלכיאור, תודה. גם אני רוצה להצטרף לברכות לכבוד השופט שהם ולצוות שעובד אתו. אנחנו מאוד זקוקים לכם היום בשביל העתיד. תודה רבה.
       
       רבותי, אנחנו עוברים לנושא הבא, להצעה לסדר-היום בנושא: הצורך לאכוף את חוקי הרשויות בנושא האנטנות, מאת חבר הכנסת איוב קרא. אני רואה שחבר הכנסת איוב קרא לא נמצא כאן. לכן אנחנו נדלג ונעבור לנושא האחרון.

       
שאילתות ותשובות
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       נעבור לשאילתות שהופנו לשרה לאיכות הסביבה וישיב עליהן עליהן שר הטכנולוגיה והמדע לשעבר ושר התשתיות בהווה. שאילתא ראשונה היא שאילתא מס' 1332, מאת חבר הכנסת נסים זאב, בנושא: מוסדות חינוך השוכנים בסמיכות לקווי מתח גבוה. אדוני, בבקשה.
       
1332. מוסדות חינוך השוכנים בסמיכות לקווי מתח גבוה
       
חבר הכנסת נסים זאב שאל את השרה לאיכות הסביבה
       ביום כ"ד באדר התשס"ד (17 במרס 2004):
       
       פורסם ב"ידיעות אחרונות", כי 33 מוסדות חינוך ברחבי הארץ שוכנים בסמיכות לקווי מתח גבוה. 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם המידע נכון? 
       
       2. אם כן – מה ייעשה כדי להבטיח את שלומם של התלמידים במוסדות אלה?
       
       3. האם נבדקת רמת הקרינה ב-33 המוסדות המוזכרים במאמר?
       
       4. אם כן – מה העלתה הבדיקה לגבי כל אחד מהם?
       
שר התשתיות הלאומיות אליעזר זנדברג:
       
       1. המידע שפורסם בדבר הסמיכות בין קווי מתח עליון למוסדות חינוך הוא מידע נכון.
       
       2. כיום אין למשרד לאיכות הסביבה סמכויות חוקיות לפקח על רמות הקרינה הנפלטות ממתקני חברת החשמל. השרה לאיכות הסביבה הגישה לאישור הממשלה הצעת חוק להסדרת סמכויות הפיקוח של המשרד בנושא מקורות קרינה בלתי מייננת, כגון  מתקני חשמל, אנטנות ולייזרים, אך אישור ההצעה מתעכב עקב התנגדות משרד התשתיות.

	3-4. נעשתה בדיקה בבתי-הספר על-ידי חברת החשמל והמשרד לאיכות הסביבה. מצורף כאן קובץ עם נתונים שאין טעם שאקריא אותם, והם גם ארוכים. אני מציע שאעביר אותם אליך, חבר הכנסת זאב. מדובר בקובץ תוצאות המדידה שבוצעו על-ידי חברת החשמל. הקובץ כולל נרמול לפי זרם ממוצע צפוי ולפי זרם מרבי אפשרי. אמסור לך זאת כשארד מהדוכן.
[נספחות.]

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תעביר אותם אליו וכמובן גם לפרוטוקול. חבר הכנסת זאב, שאלה נוספת.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני השר, אולי בעקבות זה שאתה היום מכהן כשר התשתיות אפשר לקבל איזו הבטחה שאתה תזרז את העניין הזה, כשהיום הסמכות היא בידך.
       
שר התשתיות הלאומיות אליעזר זנדברג:
       
       חבר הכנסת זאב, אני מבטיח לך שאדרש לעניין הזה כמו לשורה של עניינים אחרים שעומדים שם על הפרק. גם העניין הזה לא ייגרע.
       
היו"ר מוחמד ברכה:

	תודה. שאילתא מס' 1555, מאת חבר הכנסת ברונפמן, שאינו נמצא - לפרוטוקול.

1555. חשיפה לקרינה בלתי מייננת
       
חבר הכנסת רומן ברונפמן שאל את השרה לאיכות הסביבה
ביום י"ג בסיוון התשס"ד (2 ביוני 2004):
       
       בשנת 2001 קבע ארגון בין-לאומי לחקר סרטן, כי מתקני חשמל החושפים את הציבור לקרינה בלתי מייננת העולה על 2-4 מיליגאוס הם גורם אפשרי לסרטן.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. מדוע, ועל סמך מה, המליץ משרדך על חשיפה שלא תעלה על 10 מיליגאוס?
       
       2. האם יש בחשיפה של ילדים סכנה גדולה יותר מאשר בחשיפה של מבוגרים?
       
       3. האם נשקל לנקוט תקן מחמיר יותר בכל הנוגע לחשיפת ילדים?
       
תשובת שר התשתיות הלאומיות אליעזר זנדברג:
 (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1. המשרד לאיכות הסביבה פועל בנושא הקרינה על-פי עקרון הזהירות המונעת. אחת ממטרותינו העיקריות היא למזער ככל האפשר, באמצעות הטכנולוגיות הקיימות ובעלות סבירה, את חשיפת הציבור לקרינה. לפיכך, בעקבות המחקרים המדעיים שתוצאותיהם מצביעות על אפשרות של קיום השפעות בלתי רצויות על הבריאות, ובהתבסס על התקנים הקיימים במדינות מפותחות, קבע המשרד לאיכות הסביבה סף חשיפה סביבתי לשדה מגנטי אשר עומד על 10 מיליגאוס. הסף הסביבתי מתייחס למתקנים חדשים, שהוקמו החל מאוגוסט 2001, והינו מיצוע של 24 שעות ביממה.
          
       2. אין בחשיפת ילדים סכנה גדולה יותר מאשר בחשיפה של מבוגרים. על-פי מחקרים אפידמיולוגיים, שבעקבותיהם קבע הארגון הבין-לאומי לחקר הסרטן שקרינה ממתקני חשמל הינה גורם אפשרי לסרטן, נמצא שאצל ילדים התגלו מקרים של לוקמיה ואצל מבוגרים התגלו סוגי סרטן אחרים.
       
       3. בקביעת סף החשיפה הסביבתי מתייחס המשרד לאיכות הסביבה אך ורק לחשיפה של אוכלוסייה חלשה - כלומר ילדים, זקנים וחולים - ומחיל על כלל האוכלוסייה את סף החשיפה המחמיר. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       שאילתא מס' 1563, מאת חבר הכנסת מלכיאור, בנושא השרפה במפעל בצמח.
       
1563. מניעת זיהום הכינרת 
       
חבר הכנסת מיכאל מלכיאור שאל את השרה לאיכות הסביבה
       ביום כ' בסיוון התשס"ד (9 ביוני 2004):
       
       בעקבות השרפה במפעל בצמח עולה כי יש לבדוק בדקדקנות את הסיכונים באזור הכינרת – מאגר המים הגדול היחיד בישראל – על מנת למנוע את זיהום האגם. 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם בוצע סקר סיכונים כדי למצוא נקודות כשל אפשריות ומזהמים קיימים?
       
       2. כיצד מטופלים נקודות הכשל והמזהמים הידועים?
       
שר התשתיות הלאומיות אליעזר זנדברג:

       1. אגן היקוות הכינרת  מטופל על-ידי מחוז צפון במשרד לאיכות הסביבה בעדיפות גבוהה, מתוך מודעות להשפעות הפעילות התעשייתית והחקלאית על הכינרת. במסגרת זו מושם דגש בכל התחומים - מניעת אירועי חומרים מסוכנים, מניעת הזרמות שפכים ומניעת זיהום אוויר. במפעלים המחזיקים חומרים מסוכנים באזור נערכו סקרי סיכונים, פליטת שפכים ופליטת מזהמים לאוויר, על-פי הצורך.
       
       2. למפעלים ניתנים היתרי רעלים ותנאים לרשיון עסק, שבהם מפורטות דרישות המשרד בתחום החומרים המסוכנים ובכל שאר תחומי השפעת המפעלים על הסביבה. על המפעלים מתבצע פיקוח באופן שוטף, וננקטים אמצעי אכיפה לפי הממצאים.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת מלכיאור, שאלה נוספת.
       
מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       כבוד היושב-ראש, אני רוצה לנצל את ההזדמנות גם להודות על ההקראה היפה של התשובה - וזה באמת נושא חשוב ביותר - וגם לברך את השר על התפקיד החדש, כשאין ספק שמסירות בנושא של עתיד ילדינו, עתיד איכות הסביבה ועתיד המדינה שלנו - הרבה מאוד תלוי בתשתיות. אני מאוד מאוד מקווה שתהיה שם רוח חדשה, ונוכל להגיע באמת להישגים שנוכל אחר כך להתגאות בהם. אני בטוח שהמשרד בידיים טובות. 

שר התשתיות הלאומיות אליעזר זנדברג:
       
       תודה. תודה רבה. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. לא צריך להשיב על זה, נכון? 

מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       לא. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       שאילתא מס' 1629, של חבר הכנסת טלב אלסאנע - לפרוטוקול. 

1629. מכת היתושים בנגב
       
חבר הכנסת טלב אלסאנע שאל את השרה לאיכות הסביבה
       ביום כ"ז בסיוון התשס"ד (16 ביוני 2004):
       
       הכפרים אום-בטין, אל-גורען ועמרה בנגב סובלים מנחילי היתושים שמקשים על חיי התושבים, בייחוד התינוקות והילדים. מקור הבעיה הוא ביוב נחל חברון הזורם מאזור העיר חברון דרך הכפרים הנ"ל.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם יוקצו משאבים לפתרון הבעיה?
       
       2. האם ירוססו הנחלים? 
       
       3. מה ייעשה בנדון?
       
תשובת שר התשתיות הלאומיות אליעזר זנדברג:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1. מטרדי היתושים בכפרים אום-בטין, אל-גורען ועמרה מוכרים במשרד לאיכות הסביבה. מקור המטרד הוא בשפכי חברון ויישובי דרום הר-חברון, אשר חוצים את "הקו הירוק" ועוברים דרך כמה רשויות מקומיות ובשטחים גליליים, שבהם נמצאים היישובים הבדואיים המוזכרים בשאילתא. פסולת המושלכת על-ידי התושבים באזור גורמת להצפה ולאיגום שפכים, המהווים בית גידול נוח להתרבות יתושים.
       
       החוק מטיל על הרשות המקומית המחזיקה בשטח את חובת הטיפול במפגעי היתושים שבשטחה. תפקידו של המשרד לאיכות הסביבה מסתכם בפיקוח ובמתן הנחיה מקצועית וכן בביצוע פעולות אכיפה. המשרד לאיכות הסביבה אינו עוסק בביצוע פעולות הדברה והסדרה כלשהן, וכן אינו מקצה תקציבים לשטחים גליליים. משרד הפנים מקצה בכל שנה כספים להדברת היתושים בנחל חברון. המשרד לאיכות הסביבה פנה למשרד הפנים כדי שזה יקצה שוב את הכספים הנדרשים גם בשנה זו. 
       
       2. בשנת 2004 כבר בוצעה הדברת יתושים בנחלים, וככל הנראה יתבצעו פעולות הדברה נוספות בהמשך השנה. תפקיד המשרד לאיכות הסביבה הינו לנטר ולפקח על הדברת היתושים, ואין הוא עוסק בביצוע פעולות הדברה או הסדרה. המשרד ימשיך להפעיל את סמכותו על מנת שהרשויות המחזיקות בשטח יבצעו את פעולות ההדברה לשם הפחתת מפגעי היתושים. 
       
       3. המשרד לאיכות הסביבה יוזם הקמה של התאגדות אזורית להדברת יתושים, כך שיינתן פתרון שוטף להדברת היתושים. במקביל, מתקיימים גם מגעים בנושא זה עם הרשות הפלסטינית, באמצעות הסוכנות לסיוע בין-לאומי של ממשלת ארצות-הברית. במסגרת זו גובש פתרון להקמת מכון טיהור שפכים מערבית לעיר חברון ולניצול הקולחים להשקיה חקלאית, במימון ממשלת ארצות-הברית. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       שאילתא מס' 1643, של חבר הכנסת דוד אזולאי - לפרוטוקול.

1643. חניית משאיות עם חומרים מסוכנים בבני-ברק
       
חבר הכנסת דוד אזולאי שאל את השרה לאיכות הסביבה
       ביום כ"ז בסיוון התשס"ד (16 ביוני 2004):
       
       בשבועון "קול העיר" פורסם, כי משאיות עם חומרים מסוכנים חונות מדי לילה דרך קבע בבני-ברק, תוך סיכון סביבתי, מעבר לחסימת הכביש והמדרכות.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם משרדך מפקח על מפגעים כעין אלו?
       
       2. כמה דוחות נרשמו בשל חניית משאיות עם חומרים מסוכנים בשנת 2003?
       
       3. האם ייבדק מקרה זה?
       
תשובת שר התשתיות הלאומיות אליעזר זנדברג:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       המשרד לאיכות הסביבה איננו מפקח על חניית משאיות עם חומרים מסוכנים. נושא זה מוסדר באמצעות תקנות שירות הובלה, התשס"א-2001, ונמצא בסמכותו של משרד התחבורה.
       
       בתקנות נקבע, כי "נהג רכב המוביל חומר מסוכן לא יחנהו במרחק קטן מ-400 מטרים מבניין מגורים או ממבנה ציבורי, אלא לצורך פריקה או טעינה של החומר המסוכן לבניין או למבנה האמורים או ממנו".
       
       שאלות הקשורות באכיפת התקנות האמורות יש להפנות אל שר התחבורה.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       שאילתא מס' 1658, של חבר הכנסת אברהם הירשזון - לפרוטוקול. 

1658. הטמנת בוצה רעילה מנחל הקישון בבית-ספר
       
חבר הכנסת אברהם הירשזון שאל את השרה לאיכות הסביבה
       ביום כ"ז בסיוון התשס"ד (16 ביוני 2004):
       
       בוצה רעילה שהיתה אמורה לעבור  ללב ים ושכוללת מתכות כבדות ורעילות, שפכי ביוב וחומרים כימיים אחרים המסוכנים לבריאות, הוטמנה ביסודות של בית-ספר בקריית-שמואל שליד חיפה.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. מה עושה משרדך  לטיפול במקרה הזה?
       
       2. האם  חקר המשרד לאילו מקומות נוספים הגיע החומר הרעיל?
       
       3. אילו לקחים הפיק המשרד בעקבות המקרה  החמור הנ"ל?
       
תשובת שר התשתיות הלאומיות אליעזר זנדברג:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)

       1. מייד כשנודע למשרד לאיכות הסביבה על הפעולה, נדרשה רשות הנמלים להחזיר את הקרקע לנמל, ובמקביל לבצע בדיקות לקביעת רמת הזיהום בקרקע. נמצא שכמות המתכות הרעילות אינה חורגת לרמה המצריכה פינוי לאתר פסולת רעילה, וכי עיקר הבעיה הינו נוכחות של שאריות דלקים. רשות הנמלים נדרשה לטפל בקרקע כך שניתן יהיה לסלקה לאתר פסולת ביתית. במשרד לאיכות הסביבה נפתחה חקירה למציאת האשמים בהעברת הקרקע אל מחוץ לשטח הנמל, ורשות הנמלים נדרשה לחזור ולבדוק את איכות הקרקע שנחפרה מהנמל, לצורך הערכה מחודשת באשר לסילוקה.
       
       2. ככל הידוע למשרד לאיכות הסביבה, לא הועברה קרקע למקומות אחרים. עם זאת, כאמור, הנושא עדיין בבדיקה.
       
       3. המשרד יגביר את הפיקוח על בדיקות הקרקע הנחפרת מנמל חיפה והקישון, על מנת למנוע הישנות מקרים מעין אלו.



היו"ר מוחמד ברכה:
       
       שאילתא מס' 1703, של חבר הכנסת אברהם רביץ - לפרוטוקול. 

1703. הימצאות אזבסט מסוכן בבתי-ספר בבת-ים
       
חבר הכנסת אברהם רביץ שאל את השרה לאיכות הסביבה
       ביום ד' בתמוז התשס"ד (23 ביוני 2004):
       
       פורסם כי ב-80% מבתי-הספר בבת-ים נמצאים חומרים המורכבים מאזבסט, המסוכן לבריאות.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם הידיעה נכונה? 
       
       2. אם כן - מה ייעשה למיגור הסכנה באופן מיידי?
       
תשובת שר התשתיות הלאומיות אליעזר זנדברג:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1. המשרד לאיכות הסביבה ביצע סקר לבדיקת מצב האזבסט במוסדות החינוך בבת-ים, ואכן נמצא כי בכ–80% ממוסדות החינוך שנבדקו - 61 מתוך 76 - נמצאים מבנים העשויים אזבסט. חשוב לציין, כי בבת-ים קיימים עוד 44 מוסדות חינוך שלא נבדקו על-ידי המשרד, וככל הנראה הם אינם מכילים מבנים מאזבסט. יש לציין גם כי ייתכן שהממצאים בבת-ים משקפים תמונת מצב דומה ברשויות מקומיות אחרות. 
       
       2. בצד ממצאי הסקר, נמסרו לעיריית בת-ים ולמשרד החינוך הנחיות לביצוע, בהתאם לחומרת המצב ולסדרי העדיפויות, שנקבעו על-פי שיקולים מקצועיים –  מבנים שהיוו סכנה מיידית: הוצאו צווים לסילוק המפגע עוד במהלך תקופת עריכת הסקר - מבנה בבית-הספר "בן-גוריון", שאכן פורק וסולק על-ידי עיריית בת-ים, בהתאם להנחיות המשרד; מבנים הדורשים טיפול בטווח מיידי: 15 מבנים, הנמצאים בתשעה מוסדות חינוך, נדרשו לטיפול בהתאם להנחיות בטווח המיידי - במהלך חופשת הקיץ; מבנים הדורשים טיפול בטווח הארוך: ב-43 מוסדות חינוך נדרש טיפול, בהתאם לממצאים המפורטים בדוח לגבי כל מבנה ומבנה.
       
       למשרד לאיכות הסביבה אין סמכות לחייב ביצוע המלצות הסקר, אלא במקרים חמורים שבהם מצבו הפיזי של האזבסט יש בו משום סכנה מיידית לבריאות הציבור.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       שאילתא מס' 1725, של חבר הכנסת אריה אלדד - לפרוטוקול. 

1725. המשך הזרמת השפכים לנחל הקישון
       
חבר הכנסת אריה אלדד שאל את השרה לאיכות הסביבה
       ביום י"א בתמוז התשס"ד (30 ביוני 2004):
       
       בהודעה רשמית שהוציאה השרה לאיכות הסביבה, צוטטה השרה כמי שמאמצת את ההמלצות להמשיך את הזרמת השפכים ישירות לקישון, על פני האופציה של בניית צינור הזרמת שפכים אל הים.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. מדוע לא ייבנה הצינור עם מוצא ימי?
       
       2. כיצד יתמודד המשרד לאיכות הסביבה עם זיהום הנחל, במקרה של תקלה בטיהור השפכים?
       
תשובת שר התשתיות הלאומיות אליעזר זנדברג:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)

       1. אנשי מקצוע של המשרד לאיכות הסביבה ביקרו לאחרונה באירופה, על מנת ללמוד את הדרך שבה מפעלי התעשייה שם מזרימים את הקולחים המטופלים שלהם לנחלים ולים. על-פי שיטה זו מאחדים את הקולחים המטופלים עם ביוב עירוני מטופל או גולמי, מטפלים בהם יחד ומביאים אותם לרמה המאפשרת הזרמה לנחל. השיטה אומצה על-ידי המשרד, והוא פועל כרגע על מנת ליישם אותה ולהביא לאיכות טובה יותר של הקולחים המוזרמים לנחל. 
       
       יצוין, כי על-פי החוק למניעת זיהום הים ממקורות יבשתיים, אין לאפשר הזרמה לים אם קיימת חלופה יבשתית. השיטה הנ"ל מהווה חלופה יבשתית, ולכן על-פי החוק אין אפשרות לבנות צינור מוצא ימי. כן יש לציין, כי כיום המזהם העיקרי של נחל הקישון הוא מתקן טיהור השפכים של חיפה, המזרים כמויות גדולות של קולחים ברמת טיהור לא מספיקה, ולא מפעלי הקישון.
       
       2. מפעלי הקישון מזרימים זה כשלוש שנים את הקולחים המטוהרים שלהם לנחל הקישון, תוך שימוש בטכנולוגיות הטובות ביותר הקיימות והידועות לנו ועל-פי תנאי היתר ההזרמה לים. בשנים האחרונות אירעו במהלך ההזרמה תקלות בודדות וזניחות. מפעלי הקישון הקימו מערך מקוון לגילוי תקלות, ובמקרה של תקלה יש לכל מפעל אוגר של שלושה ימים האמור לקלוט את הקולחים. אם לא יספיקו שלושה ימים לתיקון התקלה, על המפעל להפסיק את הייצור ואת ההזרמה.
       
       הפיקוח על המפעלים מתבצע במשך כל ימות השנה על-ידי פקחי אגף ים וחופים במשרד לאיכות הסביבה.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       שאילתא מס' 1746, של חבר הכנסת טלב אלסאנע - לפרוטוקול.

1746. מאגרי מי שופכין בכניסה לכפר אכסאל
       
חבר הכנסת טלב אלסאנע שאל את השרה לאיכות הסביבה
       ביום י"א בתמוז התשס"ד (30 ביוני 2004):
       
       בכניסה לכפר אכסאל שבגליל קיים מאגר מי שופכין של האזור, הגורם לריחות וליתושים ומהווה מפגע תברואי וסביבתי.
       
       רצוני לשאול:
       
       כיצד יטופל הנושא?
       
תשובת שר התשתיות הלאומיות אליעזר זנדברג: 
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       בימים אלה משדרגים את המתקן לטיפול בשפכי אכסאל ונצרת ומרחיבים אותו. עם גידול אוכלוסיית הכפרים והעלייה בצריכת המים הביתית, מיצה המתקן הקיים את יכולתו לטהר את השפכים עד לאיכות הנדרשת ונוצר צורך בהרחבתו ובשדרוגו. 
       
       תהליך הרחבתו של המתקן, לרבות פינוי הבוצה שהצטברה בבריכות הקיימות והפעלת הבריכות החדשות, אשר עדיין אינן מכילות את ריכוז החיידקים הנדרש לפירוק חומר אורגני בשפכים, גורם להיווצרות ריחות. בנוסף, תנאי מזג האוויר מאטים את התייצבות התהליך הביולוגי במתקן ומהווים גורם נוסף לריחות.
       
       המצב המתואר הוא זמני בלבד, ועם התייצבות תהליך הטיהור במתקן וסיום עבודות פינוי הבוצה, אמור הריח להיפסק.
        
       חשוב לציין, כי אי-התאמת המתקן לספיקת השפכים המגיעים מהיישובים הנ"ל מנעה מהרשויות אפשרות של הרחבת אזורי המגורים והתעשייה. הרחבתו של המתקן הקיים לטיפול בשפכי היישובים תאפשר פיתוח שכונות ותעשייה ביישובים, ללא גרימת נזקים לסביבה.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       שאילתא מס' 1781, של חברת הכנסת לאה נס - לפרוטוקול. 

1781. הקמת משרפה באעבלין
       
חברת הכנסת לאה נס שאלה את השרה לאיכות הסביבה
       ביום י"ח בתמוז התשס"ד (7 ביולי 2004):
       
       בימים אלה מוקם מתקן לשרפת פסולת ביישוב אעבלין שבצפון הארץ. זו משרפה בטכנולוגיה ניסיונית, ולא ידוע מה יהיו השפעותיה הסביבתיות.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם נעשה תסקיר סביבתי במסגרת תהליכי אישור המשרפה?
       
       2. האם ניתן למשרפה רשיון עסק?
       
       3. איזה סוג של פסולת יטופל במשרפה?
       
תשובת שר התשתיות הלאומיות אליעזר זנדברג:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1. במהלך אישור ההקמה הוכן מסמך סביבתי, הבודק את ההשלכות הסביבתיות של המתקן על האזור, בעיקר בהקשר של מניעת זיהום אוויר. 
       
       2. כבר בהיתר הבנייה הציב המשרד לאיכות הסביבה תנאים אשר יבטיחו הקמה של המתקן לטיפול תרמי בהתאם להנחיות למתקנים השורפים פסולת. למשרפה עדיין אין רשיון עסק, מאחר שרשיון כזה ניתן בדרך כלל לפני תחילת ההפעלה. בכוונת המשרד לעשות כל שביכולתו על מנת להבטיח את השמירה על בריאותם של תושבי האזור ועל הסביבה.
       
       3. המתקן יטפל טיפול תרמי בפסולת ביתית, והוא אושר לצורך הדגמה בלבד, לטיפול בכמות של עד 10 טונות ליום ובמשך 75 יום בשנה בלבד.


היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה רבה, אדוני השר. 

שר התשתיות הלאומיות אליעזר זנדברג:
       
       נותרה הצעה לסדר, אדוני היושב-ראש.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       המציע לא כאן, לכן אתה פטור מלענות על הצעה שלא הועלתה. 

שר התשתיות הלאומיות אליעזר זנדברג:
       
       תודה.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. רבותי, בזה תם סדר-היום. הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ב' באב תשס"ד, 20 ביולי 2004, בשעה 15:00. ישיבת הכנסת נעולה. 
       
הישיבה ננעלה בשעה 22:32.
     
עמוד 152 מתוך 152

