﻿       
       
       דברי הכנסת
       ד / מושב ראשון / ישיבות י"א-י"ג /  ו'-ח' באדר ב' התשס"ג / 10-12 במרס 2003 / 4
       חוברת ד'
       ישיבה י"א
       
       
       
       
       
       
       
       
       
הישיבה האחת-עשרה של הכנסת השש-עשרה
יום שני, ו' באדר ב' התשס"ג (10 במרס 2003)
ירושלים, הכנסת, שעה 16:04
       

הודעת יושב-ראש הכנסת
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גבירותי ורבותי חברי הכנסת, היום יום שני, ו' באדר ב' התשס"ג, 10 בחודש מרס 2003 למניינם. אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת. 
       
       הודעה ליושב-ראש הכנסת.
       
       קיבלתי את מכתבו של מזכיר הממשלה ישראל מימון, האומר כהאי לישנא: "אדוני 
היושב-ראש, אני מתכבד להביא לתשומת לבך את הודעתו של ראש הממשלה בישיבת הממשלה ביום ג', ל' באדר א' התשס"ג, 4 במרס 2003, כי השר גדעון עזרא יהיה השר המתאם בין הממשלה לבין הכנסת". 
       
       
הודעת הממשלה על העברת שטחי הפעולה של רשות 
החברות הממשלתיות ושל נציבות שירות המדינה 
ממשרד ראש הממשלה למשרד האוצר
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       כמתחייב מסעיף 9(א)(11) ו=(ב) לחוק הממשלה, אקרא בפניכם את פירוט העברת שטחי הפעולה ממשרד למשרד, כמפורט במכתב מזכיר הממשלה מיום ה' באדר ב' התשס"ג, 9 במרס 2003, המונח על שולחנכם, חברי הכנסת, וזה לשונו: אני מתכבד להודיעך, כי הממשלה החליטה, בישיבתה מיום 9 במרס 2003, להעביר את שטחי הפעולה של רשות החברות הממשלתיות ושטחי הפעולה של נציבות שירות המדינה ממשרד ראש הממשלה למשרד האוצר.

       תחילת תוקפה של החלטה זו עם אישור על-ידי הכנסת ביום ד' השבוע של סעיפים ב' וד' המפורטים במכתב מזכיר הממשלה.

רן כהן (מרצ):
       
       אם הכנסת תאשר. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בוודאי, ביום רביעי. היטיב לציין זאת השר לשעבר וחבר הכנסת רן כהן.
       
       רבותי, חברת הכנסת גילה גמליאל ביקשה בקשה, אבל אדם לא יכול להיות מבקש בלי שיהיה נוכח, ולכן אינני מתייחס בשלב זה לבקשתה. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       הגשה אקס-פארטה של המבקש.
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אקס-פארטה יכולים אולי לבקש מהיום בוועדת הכנסת כאשר אתה היושב-ראש, אדוני חבר הכנסת רוני בר-און, ואנחנו מברכים אותך על בחירתך היום ליושב-ראש ועדת הכנסת. 
       
       

מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה. 
       
מזכיר הכנסת אריה האן:

       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת -
       
       לדיון מוקדם: הצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (אכיפת נוהלי חשבונות, תשלום חובות מס, העסקת עובדים זרים כדין ושכר מינימום)  (תיקון – מניעת פיטורי חיילי מילואים), 
התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אבשלום וילן; הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון – רב ראשי אחד), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל ורבני ערים (תיקון), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאור, אריה אלדד ואבשלום וילן; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – התייצבות לפני ועדות הכנסת), מאת חבר הכנסת אריה אלדד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – תקופת צינון), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק פינוי התנחלויות במוקדי חיכוך, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת רן כהן, חיים אורון, רומן ברונפמן ואבשלום וילן; הצעת חוק הכנסת (תיקון – נוכחות חברי הכנסת בשעת הצבעות), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – איסור חברות בוועד של עמותה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת רוני בריזון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 41) (סיוע למשפחות ברוכות ילדים) (תיקון – ביטול החוק), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק לתיקון פקודת הרופאים (איסור קבלת תגמול מחברת תרופות), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 41) (סיוע למשפחות ברוכות ילדים) (תיקון – ביטול החוק), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת רוני בריזון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – הפסקת כהונתו של חבר כנסת שנתמנה לשר), מאת חברת הכנסת קולט אביטל; הצעת חוק יום העצמאות (תיקון – איסור ציון יום הנכבה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אריה אלדד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – חובת עשיית מכרז), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אבשלום וילן; הצעת חוק העונשין (תיקון – העלבת עובד ציבור – ביטול הסעיף), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת יורי שטרן ומיכאל נודלמן; הצעת חוק הכנסת (תיקון – קיצור תקופת הפגרה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אילן שלגי, יגאל יאסינוב ומלי פולישוק-בלוך; הצעת חוק-יסוד: הגבלת סמכויות הרשות השופטת, מאת חברי הכנסת אריה אלדד, אורי יהודה אריאל, מיכאל נודלמן ויורי שטרן; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור הטפה ושידול להמרת דת), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (השכרת דירת מגורים), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת משה גפני; הצעת חוק הסדרת מקומות רחצה (תיקון – מקום מרפא), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת משה גפני; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין ) (תיקון – גיור), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת משה גפני; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – בחירת ראש הרשות), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת משה גפני; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור למלגה בגין פעילות ציבורית), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת משה גפני; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – פיטורי עובדת בהיריון), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת גילה גמליאל.
       
       לפי בקשת יושב-ראש הכנסת ראובן ריבלין, מכתבו של היועץ המשפטי לממשלה בנושא "שלטון החוק והתבטאויות נבחרי ציבור".
       
        וכן מכתבו של מזכיר הממשלה מ=9 במרס 2003, המפרט במדויק את נושא העברת שטחי פעולה ממשרד למשרד ונושא העברת סמכויות מראש הממשלה לשר האוצר, הנוגעים לסעיפים ו' וז' בסדר-היום המתוכנן להיום. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       תודה רבה למזכיר הכנסת.
        

הודעת הממשלה על מינוי סגן שר

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       
       רבותי חברי הכנסת, בדרך כלל, המבקשים אי-אמון בממשלה נוכחים בראשית הדיון, כי תמיד הצעת אי-אמון היא בראש סדר-היום של כל ישיבה שהיא הישיבה הראשונה בשבוע. לצערי הרב, המבקשים עדיין אינם כאן, ולכן אני מזמין את השר גדעון עזרא למסור הודעה מטעם הממשלה בקשר למינוי סגן שר במשרד לביטחון פנים, אשר אין צורך שהכנסת תאשר אותה. בבקשה, השר גדעון עזרא.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אדוני היושב בראש, כנסת נכבדה, בהתאם לסעיף 25 לחוק-יסוד: הממשלה, אני מתכבד להודיע לכנסת, כי הממשלה אישרה את מינויו של חבר הכנסת יעקב אדרי, על-ידי השר לביטחון פנים, בהסכמת ראש הממשלה, לתפקיד סגן שר במשרד לביטחון הפנים. בהצלחה לידידנו יעקב אדרי. תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לשר גדעון עזרא. 

       כן, בבקשה, חבר הכנסת רן כהן, אני פשוט מושך זמן כדי שלא להלבין את פניה של האופוזיציה. 
 
רן כהן (מרצ):
       
       אני לא מושך זמן, אני שואל שאלה אמיתית לחלוטין.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מבקש למשוך זמן.

רן כהן (מרצ):
       
       סעיף ג' בסדר-היום שלנו מדבר על העברת סמכויות הנתונות לראש הממשלה על-פי חוק מינהל מקרקעי ישראל, התש"ך-1960, לשר התעשייה והמסחר. כמדומני שמדובר גם על העברת ועדות התכנון במשרד הפנים לשר התעשייה והמסחר. האם נבדק מבחינה משפטית אם אין סתירה בהעברת הסמכויות של שני הגופים הללו לאותו שר, משום הבעייתיות שבין נושא התכנון לבין הנושא של מינהל מקרקעי ישראל? האם הדבר הזה נבדק על-ידי הייעוץ המשפטי של הכנסת?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
        אני מוכרח להודות שלא הייתי מוכן לשאלה מעין זו ולא נתתי את לבי לשאלות שאתה מעורר. מזכירות הכנסת מתבקשת להעביר מייד את שאלתך לעיונה של היועצת המשפטית של הכנסת על מנת שתיתן את דעתה ותאמר מה עמדתנו לגבי הערתו של חבר הכנסת רן כהן. מובן שיש לנו זמן עד יום רביעי, שהוא היום שבו נצביע, אבל הערתך תישמע וגם ישיבו עליה תשובה.
       
רן כהן (מרצ):
       
       תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אנחנו מקדמים בברכה ובברכת ברוך רופא חולים את הרב רביץ, חבר הכנסת הנכבד, ומאחלים לו רפואה שלמה ועבודה פורייה בכנסת.
       
        
הצעת סיעות ש"ס ויהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה בשל הפרת
הסטטוס-קוו בנושאי דת ובשל המצוקה הכלכלית-החברתית
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ובכן, רבותי חברי הכנסת, בכנסת השש-עשרה עדיין לא קרה מצב שבו האיש מטעם המגישים את הצעת האי-אמון לא נמצא. אך הנה הגיע חבר הכנסת יצחק כהן, ואני מזמין אותו לעלות ולנמק מדוע לדעתו יש להפיל את הממשלה בהצבעת אי-אמון. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, אדוני, ראש הממשלה אריאל שרון הבטיח לאורך כל הדרך ממשלת אחדות לאומית, והנה ראה זה פלא - לא רק שאין אחדות לאומית, אלא יש ממשלת פירוד עדתי. דבר כזה לא היה בהיסטוריה של מדינת ישראל מאז היווסדה כמדינה. 
       
       מאז 1996 הממשלה מקצצת בתקציבי הרווחה ובתשלומי ההעברה. באופן רציף קוצצו עשרות מיליארדי שקלים מתקציב אחד ויחיד - תקציב הרווחה. הציבור החלש בישראל הגיע לרמה שבה הוא לא יכול לקיים את עצמו. כבר הרבה זמן הוא לא יכול לשאת את נטל החיים הקשים, והממשלה ממשיכה להיטפל באכזריות לאותו ציבור בלבד. אדוני, מקיצוצי תקציבי ההעברה לאותן שכבות חלשות לא תצמח הישועה למשק בישראל. 
       
       על שולחנו של שר האוצר מונחת תוכנית שעובדה בשנתיים האחרונות, ובה פרטים מפורטים איך להביא את המשק לצמיחה, איך לדאוג למיליון וחצי בעלי חשבונות בקרנות הפנסיה ואיך להציל אותם, איך להפנות את המשאבים לשוק ההון בפרויקטים מחוללי צמיחה. אבל דבר אחד ויחיד עומד מול עיניה של הממשלה הזאת: לקצץ עוד ועוד ועוד בתשלומי ההעברה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני לא מבין איך חבר הכנסת טיבי, שכל כך רוצה לראות כבר את חבר הכנסת ליצמן בהצבעת אי-אמון, מפריע לחבר הכנסת יצחק כהן להסביר את המניעים מדוע הוא מבקש שחבר הכנסת ליצמן יהיה ראש הממשלה. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       - - -
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבל הוא התחיל בכיסא הזה. בבקשה. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       כבוד היושב-ראש, זה בנושא החברתי שהוא בלתי נסבל. רבבות, מאות אלפים מתחת לקו העוני, מעל חצי מיליון ילדים מתחת לקו העוני, אבל אף אחד בממשלה הזאת לא רגיש לקבוצת האוכלוסייה הזאת. 
       
       בנושא הסטטוס-קוו הדתי, המדינה הזאת שמרה על עצמה כמדינה יהודית ב=54 שנות קיומה. מעולם, כל הממשלות וכל ראשי הממשלה לא עברו קווים אדומים שבהם יש סכנה גדולה של מחיקת הזהות היהודית של מדינת ישראל כמדינה יהודית. הנה, אדוני, תראה מה קורה כאן. תנועת שינוי הכריזה במשך כל שנות קיומה על דבר אחד ויחיד: למחוק כל סממן יהודי במדינת ישראל, מדינת היהודים. יש לומר ביושר, שהם לא הסתירו את מעשיהם והם פעלו הלכה למעשה. זה היה המצע שלהם ועם זה הם הלכו לבוחר שלהם. אפילו יום אחד הם לא הפסיקו להצהיר מעל כל במה, מכל מיקרופון, בכל כלי תקשורת, שדבר אחד ויחיד מעניין אותם, והוא שנאת החרדים המזרחים ומחיקת כל סממן דתי יהודי. 
       
       חבר הכנסת טיבי צוחק, בטח נזכרת במאמר של ביאליק, שבו הוא אמר שהוא שונא את הערבים מפני שהם מזכירים את המזרחים. 
       
רוני בריזון (שינוי):
       
       זה שקר. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       יושב לידך ד"ר טיבי, הוא יגיד לך את המקור. 
       
רוני בריזון (שינוי):
       
       - - - מה שביאליק אמר. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       ד"ר טיבי, בבקשה תגיד לו את זה. 
       
       מה שעניין את שינוי - מצע אחד ויחיד: השנאה לכל נושא דתי, לכל נושא יהודי. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       לא נכון. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
 	ייאמר לזכותם שהם אמרו את זה והכריזו על זה. וראו איזה פלא, מי הצטרף אליהם? התנועה הדתית-לאומית, בוגרי בית-הספר "צייטלין" הצטרפו לתנועת שינוי ואפשרו להם את הפלטפורמה. חלילה, היה לא תהיה, בוגרי "צייטלין", לא ניתן לכם לצאת לדרך עם ממשלה שחרתה על דגלה נישואים אזרחיים, חילול שבת, הצפת מדינת היהודים בבשר פיגולים - -

רוני בריזון (שינוי):
       
       חילול שבת - לא הצלחנו. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - נישואי תערובת. לא רק שהם מובילים את נישואי התערובת, אלא מי שירצה להתחתן לפי דת משה וישראל - את זה העבירו למשרד הפנים, לשינוי, לאברהם פורז. זו המפד"ל, המפלגה הדתית-הלאומית. היא לא דתית ולא לאומית, מפני שאנחנו יודעים שעל הפרק יש מפת הדרכים, מתווה בוש. אנחנו יודעים מה כתוב במפת הדרכים. אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מפת הדרכים שעליה מדבר ראש הממשלה, אותו מתווה בוש שמבוסס על התוכנית הסעודית ועל הקוורטט - היא הרבה יותר גרועה וחמורה מאוסלו. 
       
יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       זה היה כשש"ס ישבה בממשלה. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       ש"ס שואפת לשלום יותר ממך. 
       
       עכשיו, אדוני, מדוע צריך להפיל את הממשלה הזאת? מכיוון שכל המרכיבים שלה, במודע או שלא במודע - - -  
       
       בוגר "צייטלין", אחר כך אמסור לך קצת חוויות מ"צייטלין", איך התעללתם שם בספרדים. 
       

רוני בריזון (שינוי):
       
       חבר הכנסת כהן, גם אני בוגר "צייטלין". 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       ודאי, זה נראה עליך, הייתי מתפלא אם לא. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אחר כך תספרו לנו חוויות על "צייטלין", נשמע, נשב אתכם במזנון ותספרו לנו חוויות על "צייטלין". 
       
קריאות:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן, אם אתה רוצה שאני אגן עליך, אל תתווכח אתם. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אני לא מתווכח. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבקש לא להפריע לו. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       בנושא המדיני יש פה תרמית אחת גדולה, יש פה תרמית אחת מחרידה - -
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       - - - ממש שטויות. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - מכיוון שמפת הדרכים הרבה יותר גרועה מאוסלו, הרבה יותר גרועה מאוסלו. אותה מדינה פלסטינית מדברת על ירושלים כבירתה. זכות השיבה שבתוך מפת הדרכים הרבה יותר חמורה מאשר בהסכם אוסלו. מה קורה? יש פה מרכיבים כאלה, שאחד מרמה את השני וכולם ביחד מרמים את הכנסת ומצפים שירמו את הציבור. 
       
       לממשלה אין זכות קיום לא בגלל הקטע החברתי שלה, לא בגלל הקטע של הסטטוס-קוו ומחיקת הזהות היהודית של מדינת היהודים במדינת ישראל - - - 
       
       אדוני בוגר "צייטלין", אל תפריע לי. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       כל פעם שאתה אומר - - -
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אל תפריע לי. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       - - - 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       מה אתה אומר? תישן, תישן, אתה בדרך כלל ישן. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       תסתום את הפה. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       מה זה? תגיד לי, אתה מדבר אל יצחק לוי? אל מי אתה מדבר?

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       מי אתה בכלל? תסתום את הפה שלך. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, תוציא אותו החוצה. מה זה פה, "צייטלין"? מה זה, מרכז המפד"ל? חצוף. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, קודם כול, אדוני ייתן לי לנהל את הישיבה. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       תתבייש לך. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       תתבייש אתה, בוגר "צייטלין". בוגר "צייטלין", תתבייש. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       לך תחנך להשתמטות. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       אני משתמט? שים את תיק השירות שלך. אני אשים את שלי, ואתה תשים את שלך, 
יא ג'ובניק. ג'ובניק משתמט, אתה שקרן. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אתה עוד יותר. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אתה ג'ובניק משתמט. אתה לא שירתת בצה"ל, ג'ובניק. עדיף היה שלא תשרת. שים את פנקס השירות שלך ואני אשים את שלי, חצוף. 


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יצחק כהן. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       חוצפן, רד מהבמה. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אנחנו לא נלך. אתם תלכו - מהר מאוד תלכו מפה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני השתקתי את המיקרופונים. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אתם תלכו, לא אנחנו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן, אני מבקש ממך עכשיו להמתין שנייה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אם אני הייתי אומר את הדברים האלה, היו מורידים אותי מהדוכן. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אנחנו נגיד את זה ועוד נמשיך להגיד את זה. 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       למי שלא יודע, יצחק כהן תרם את תרומתו באופנים שונים. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       ג'ובניק. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יהלום, נדמה לי שקריאת הביניים שלך עברה את גבול המותר. אבקש מאדוני לשקול אם הוא יכול לחזור בו מהדברים שאמר עד תום נאומו של חבר הכנסת כהן. נדמה לי שדברים אלה עברו את גבול המותר. חבר הכנסת כהן מביע פה את עמדתו. היא בוודאי לא מתקבלת על דעתך. הוא גם השתמש במלים חריפות אולי קצת יותר מהדרוש. עם זה, נדמה לי שהערתך היתה מעבר לגבולות המותרים. אבקש  ממך לחזור בך מדבריך עד שהוא יסיים את דבריו. 
       
       חבר הכנסת כהן, אני מבקש ממך עכשיו להמשיך בנאומך ולא להתווכח עם חברי הכנסת, כי גם זמנך הולך ותם. אני אתן לך עכשיו שלוש דקות נוספות, בגלל כל ההפרעות. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       ובכן, אדוני, ממשלת התרמית הזאת - המכנה המשותף היחיד שלה הוא, שכל חלק ממנה מרמה את החלק השני בתקשורת. מה שמפריע ליצחק לוי, אותו ספרדי שהיה יושב-ראש המפד"ל וזרקו אותו אחורה, זה ששינוי מפריעה לו בהתבטאויות שלה לגבי התוכניות שלה. לא מפריע לו שהזהות היהודית עומדת להימחק. 
       
       כפי שאמרנו, ארבעת החלקים של הממשלה הזאת, כולם מרמים את כולם, וכולם רוצים לרמות את הכנסת, בתקווה שיוכלו לרמות את העם. לממשלת התרמית הזאת אין זכות קיום,  הן בגלל המצע החברתי שלה או התוכניות החברתיות שלה, הן בגלל הסטטוס-קוו שנרמס ונמחק, והן בגלל הקטע המדיני, שכפי שאמרתי, אדוני, מתווה בוש - עם כל המכתבים הקיקיוניים שצורפו - הרבה יותר חמור מאוסלו והרבה יותר קשה מאוסלו. לפיכך, חברי חברי הכנסת, אבקש מכם להצביע אי-אמון בממשלה. 

חיים אורון (מרצ):
       
       תגיד "כמו אוסלו", מה אכפת לך?
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       הרבה יותר גרוע מאוסלו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני  מאוד מודה לחבר הכנסת יצחק כהן. חבר הכנסת יהלום, אדוני בוודאי חוזר בו מאמירתו. אני ממליץ בפניו לחזור בו מאמירתו. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       מאיזו אמירה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני לא רוצה לחזור עליה אפילו. התבטאת באופן  שלא היה ראוי. חבר הכנסת כהן, חבר הכנסת יהלום חוזר בו מאותו ביטוי שהוא השתמש בו. אני  מבקש ממך לקבל את זה. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       חזר, לא חזר, מה זה יעזור?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה, אני מאוד מודה לחברי הכנסת יצחק כהן ושאול יהלום. 
       
       אני מזמין את השר גדעון עזרא להשיב על הצעת האי-אמון מטעם סיעות ש"ס ויהדות התורה. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       בוגר "צייטלין" - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן, אתה הרגע ירדת מהדוכן. נתתי לך שלוש דקות נוספות, ואתה מנצל אותן למטה? נא לשבת. 

חיים אורון (מרצ):
       
       יש לו AFTER SHOW.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי מסיעות האופוזיציה והקואליציה, כנסת נכבדה, קשה לדבר אחרי חבר הכנסת יצחק כהן, שלשונו חדה. אני מאוד מקווה, ידידי יצחק כהן, שתתרום לכנסת הצעות מעשיות במעלה הדרך. 
       
       אני מתכבד, בשם הממשלה ה=30, להשיב על הצעת האי-אמון הראשונה שהוגשה בכנסת הזאת, על-ידי סיעות ש"ס ויהדות התורה. 
       
       הממשלה ה=30 הוקמה על בסיס של שיתוף פעולה בין חילונים ודתיים. ליתר דיוק, הממשלה ה=30 לא יכולה היתה לקום ללא הפשרות וההסכמה שהגיעו אליהן נציגי הסיעות הדתיות והחילוניות יחד. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       בין חילונים פחות לחילונים יותר, לא בין חילונים לבין דתיים.
       
השר גדעון עזרא:
       
       סעיף מס' 10 בקווי היסוד של הממשלה עוסק בנושא דת ומדינה וקובע: "הממשלה תפעל לקירוב לבבות בין דתיים וחילונים, בהבנה, בדרכי נועם, בכבוד הדדי ובאהבת ישראל". 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       במיוחד בפירוק משרד הדתות. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       זה בדיוק היסוד שעליו קמה הממשלה הזאת. איש איננו יכול לקבל את מלוא רצונו. הסיעות השונות שמרכיבות את הממשלה ויתרו וביקשו לגבש חלופה מציאותית לחיינו המשותפים כאן, דתיים וחילונים. 
       
       במסמך העקרונות בין נציגי סיעות הליכוד, שינוי והמפד"ל, שהוא חלק מהמסמכים הקואליציוניים, נדונים נושאים חשובים ביותר, הנוגעים למהות קיומו של העם היהודי החי במדינה דמוקרטית. על איזו שבירה של סטטוס-קוו בין דתיים לחילונים מדברים הטוענים להפלת הממשלה? האם ההסכם שתוקם ועדה לשילוב בין שמירה על השבת והתחשבות בתרבות הפנאי והמנוחה של אזרחי ישראל השונים הוא שבירת הסטטוס-קוו? 
       
       ברשותכם, אני רוצה לתת שתי דוגמאות לפתרונות בהסכמה שהממשלה הזאת תביא. ראש הממשלה עמד על כך שיובא פתרון בהסכמה לזוגות שאינם יכולים להינשא בנישואים על-פי החוק הקיים - -
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       וזה לפי הסטטוס-קוו? 
       
השר גדעון עזרא:
       
       - - מצב שאין כדוגמתו בכל העולם, שמאמלל עשרות רבות של אנשים. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       למה אדוני לא עונה?
       
השר גדעון עזרא:
       
       שנית - ייעול שירותי הדת המגיעים לאזרחי ישראל וביטול מנגנונים שאינם תורמים לקירוב לבבות וגורמים לבזבוז כספי ציבור. עניין זה, לא מיותר לציין, מקובל על דתיים וחילונים גם יחד. 
       
       כנציג הממשלה המאמינה באחדות זו, מחמם את הלב לראות את מרצ, ש"ס, יהדות התורה והמפלגות הערביות מתאחדות בשיתוף פעולה נגד הממשלה. 
       
אני קורא מתוך ההסכם של הסיעות: "הסכם זה הינו פרי פשרות וויתורים הדדיים והושג מתוך רצון לנסות ולגשר בין חלקי האוכלוסייה". לראש הממשלה היתה אפשרות לא להיכנע לסחטנות של סיעות. רק מפלגות שהיו מוכנות להתפשר על חלק מהעמדות הנחרצות שלהן יכלו להיות שותפות לממשלה הזאת, מתוך ההכרה הברורה שתפיסת עולם אחת לא יכולה למשול בכיפה - - 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       - - -
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       כבוד השר, למה אם כך יש 24 שרים? דבר אמת מעל הדוכן. סחטו אתכם. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת וילן. תודה רבה, הוא שמע. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       - - ולחיות בחיכוך מתמיד עם דעה אחרת. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       על איזו סחטנות אתה מדבר?
       
השר גדעון עזרא:
       
       כשתהיה לך זכות דיבור, תגיד את הכול מכאן ואנחנו נשמע אותך. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אתה צריך להתרגל לקריאות ביניים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא יתרגל, אבל תרגילו אותו לאט לאט, לא הכול בבת אחת. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אין בעיה, אני מורגל.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא הבנתי, לא היתה סחטנות, אדוני השר?
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       הכול בהתנדבות. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       הכול נעשה בהתנדבות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, אתה לא רואה שחבר הכנסת ליצמן קצת מתוח, ואתה משהה את כל התהליך, כאשר אתה מפריע לשר להשיב. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני מציע שכל מי שקורא קריאת ביניים ישאל את עצמו, במה הוא תורם לעם בשעה הקשה הזאת בקריאת הביניים שלו. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       מה תרמת בסחטנות הזאת? 24 שרים יש פה. מה תרמת?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת וילן, אולי לא הבנת אותי, ביקשתי ממך להפסיק את קריאות הביניים 
הבלתי-פוסקות. קריאת ביניים, עוד קריאת ביניים, אבל לא בלי להפסיק.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       מה הממשלה הזאת תורמת לעם?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם לא היית קורא קריאות ביניים, ודאי היית שומע את השר עזרא, והוא היה עונה לך. אתה מקדים שאלה לתשובה. זה לא בסדר. פה בדרך כלל מקדימים תשובות לשאלות.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       בינתיים הם מדברים - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שמענו. חבר הכנסת טלב אלסאנע, אנחנו שמענו. תודה רבה.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       נדמה לי שהנאום הזה הוא מהקדנציה הקודמת.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בסדר.
       
השר גדעון עזרא:
       
       עוד מעט נגיד מה היה בקדנציה הקודמת.
       
       בנאומו בכנסת ביום השבעת הממשלה אמר ראש הממשלה: "אף צד לשיחות הקואליציוניות לא קיבל את כל מבוקשו. משום כך כל השותפות יצאו כשידן על העליונה. בהבינן שהפשרה היא הכרחית ורצויה, הן גילו אחריות לאומית ובגרות. נפעל ביחד כדי לשמר את אותה רוח גם בעתיד - רוח של דיאלוג מתמיד בין ציבורים, בניסיון להגיע להסכמות במקום לנסות ולהכריע איש את רעהו בכל עניין".
       
       מכיוון שהממשלה הזאת עדיין לא בת שבוע, וכבר התבשרנו על-ידי חברינו מהסיעות החרדיות שנשבר הסטטוס-קוו, אני מציע שנמתין מעט עם הקביעה הקשה הזאת וניתן לזמן להוכיח לציבור ולנו, שדווקא הרצון הטוב של הסיעות המרכיבות את הממשלה הזאת יכול לשמש דוגמה איך אפשר לחיות במדינה בקצת יותר הרמוניה ממה שהיה בדרך כלל.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       את הקטע הזה עמרי אמר?
       
השר גדעון עזרא:
       
       ביחס לחלק מדבריו של חבר הכנסת כהן בהצעת האי-אמון הנוגע למצוקה הכלכלית והחברתית הקשה - אני קצת מתקשה להבין את הרקע הענייני של הצעת האי-אמון, חבר הכנסת כהן.
       
רן כהן (מרצ):
       
       איזה כהן?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יצחק כהן. יש כאן כמה כוהנים. יש כאן עם כוהנים.
       
השר גדעון עזרא:
       
       שתי הסיעות שהגישו את ההצעה אחזו רק לפני שבוע בעמדות כוח והשפעה במשרדים שיש להם נגיעה כלכלית וחברתית ישירה: משרד הפנים, משרד העבודה והרווחה, משרד הבריאות; ואתה, חבר הכנסת כהן, כסגן שר האוצר. כמו שאני מבין, מועמדן של הסיעות שהגישו את ההצעה, שהסכים להיות מועמד חלופי לראשות הממשלה, היה גם יושב-ראש ועדת הכספים של הכנסת, ומילא את התפקיד הזה בצורה בהחלט מעוררת כבוד.
       
אתם יודעים מה נעשה, ואתם יודעים בדיוק מה נעשה בממשלה הקודמת כדי לחלץ את ישראל מהמצב הכלכלי והחברתי שבו היא נתונה, בשל ההשפעה של הכלכלה העולמית והמצב המדיני. אתם הייתם שותפים מלאים למאמץ הזה.
       
       היום, הממשלה החדשה נחושה להביא לביצוע תוכנית כלכלית מקיפה כדי לחלץ את ישראל מהמשבר הזה, ואני מאמין שאם נעשה את הדברים הנכונים, נצליח. ואני משוכנע שהממשלה תעשה את הכול כדי להביא את ההצעה בפני הכנסת במהירות האפשרית.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אפשר לשאול שאלה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שאלת אותי אם אפשר. אני אשאל את השר בתום דבריו אם הוא מסכים.
       
השר גדעון עזרא:
       
       הצבעת האי-אמון שלכם היא הצבעת אי-אמון בציבור שבחר את הכנסת הזאת.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       מה פתאום? אתם יכולים לשלוט, אבל לא לצפות שנעשה מה שאתם רוצים.
       
השר גדעון עזרא:
       
       במקום להציע הצעות קונסטרוקטיביות לממשלה, כאן, באמצעות הכנסת, אתם מבזבזים את הזמן על הצעות סרק. אנחנו במלחמה. רק השבוע איבדנו 18 אזרחים, ויש עוד פצועים המדממים בבתי-חולים.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       הבטחתם ביטחון.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אינני בטוח שזו הדרך לסייע למדינה במלחמתה.
       

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       מה עם הגדר?
       
השר גדעון עזרא:
       
       ידידי, גדר לא נבנית ביום אחד ולא ביומיים. הססמאות שלכם על הגדר - שהעם יבין: אתם התחלתם לבנות את הגדר, תראו לאיזה שיאים הגענו יחד אז. הממשלה הזאת הבטיחה לבנות גדר, לוקח זמן לבנות אותה.
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       שנתיים לא עשיתם כלום.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אדוני השר - - -
       
קריאות:
       
       - - -
       
השר גדעון עזרא:
       
       אדוני היושב-ראש - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, כל מי שרוצה לצעוק, יש עכשיו 30 שניות.
       
השר גדעון עזרא:
       
       לפיכך, רבותי, אני מבקש מחברי הבית לדחות את הצעת האי-אמון. תודה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. השר גדעון עזרא - - -

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       איזו גדר בונים?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר גדעון עזרא, האם אדוני מוכן להשיב על שאלה שביקש לשאול חבר הכנסת אייכלר?
       
השר גדעון עזרא:
       
       אין בעיה.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       איזו גדר בונה הממשלה? הגדר בין החרדים לחילונים?
       
מרינה סולודקין (הליכוד):
       
       לא, גדר בין אשכנזים לספרדים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       עכשיו אתה מפריע לחברך אייכלר לשאול שאלה. בבקשה, חבר הכנסת אייכלר. לא נאום.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       באופן אישי אני מאוד מכבד את השר גדעון עזרא, ולכן אני רוצה לשאול אותך, כבוד השר: האם אתה מוכן לחזור בך מהמלה סחטנות, שגורמת לשנאה ולאיבה בין האזרחים? המלה הזאת, סחטנות - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       השאלה שלי, האם - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זאת השאלה: האם הוא מתכוון לחזור?

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       האם אתה מבין שהמלה סחטנות היא בבחינת אלימות מילולית, שלא מתאימה לכבוד השר?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אייכלר, אתה מנצל את סבלנותי. תודה.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני מצטער על כל מלה שאמרתי שפגעה במאן דהוא. אני מאוד מקווה, ואמרתי את זה גם בנאום הראשון שלי פה, שנעשה את הדברים ברוח טובה ובלי השמצות, לטובת העם הזה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לשר גדעון עזרא. תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר על הערתו ועל תשובת השר.


השלמת הרכב ועדות הכנסת
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יעלה ויבוא יושב-ראש ועדת הכנסת כדי למסור הודעה. בבקשה. לאחר מכן נתחיל בדיון. בבקשה, אדוני.
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זו הפעם הראשונה, אדוני היושב-ראש, שאני נואם כשאתה על כס היושב-ראש. ברכותי המאליפות. אתה ראוי לכס, והכס ראוי לך.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לך.
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       הריני מתכבד  למסור לכנסת את שיבוץ חברי הכנסת בוועדות השונות. אני מציע שתקשיבו, כי יש פה הרבה דרמה.
       
       מטעם סיעת העבודה-מימד: בוועדת הכנסת - חברי הכנסת דליה איציק, אלי בן-מנחם ושלום שמחון; בוועדת הכספים - חברי הכנסת אברהם שוחט, אורית נוקד ויצחק הרצוג; בוועדת החוקה, חוק ומשפט - חברי הכנסת אברהם בורג, אופיר פינס-פז ויולי תמיר; בוועדת הכלכלה - חברי הכנסת שלום שמחון ואיתן כבל; בוועדת הפנים ואיכות הסביבה - חברי הכנסת יצחק הרצוג ואלי בן-מנחם; בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות - חברי הכנסת מתן וילנאי ודני יתום; בוועדה לענייני מחקר ופיתוח מדעי וטכנולוגי - חברי הכנסת מתן וילנאי ואברהם בורג; בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות - חברי הכנסת קולט אביטל, מיכאל מלכיאור ואפרים סנה; בוועדה לקידום מעמד האשה - חברות הכנסת דליה איציק, אורית נוקד וקולט אביטל; בוועדה לענייני ביקורת המדינה - חברי הכנסת חיים רמון ואופיר פינס-פז; בוועדת החינוך והתרבות - חברי הכנסת יולי תמיר ואיתן כבל. תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת.
       



הצעת סיעות ש"ס ויהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה בשל 
הפרת הסטטוס-קוו בנושאי דת ובשל המצוקה הכלכלית-החברתית
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מזמין את ראשון הדוברים, נציג סיעת הליכוד, חבר הכנסת יולי אדלשטיין. לרשותך חמש דקות, כמו לרשותם של כל נציגי הסיעות, בהתאם להחלטת ועדת הכנסת מהיום. מסגרת הדיון חמש דקות לכל סיעה. הסכמנו על חמש דקות במקום שלוש, ושלא יהיו הנחות, אלא חמש דקות יהיו חמש דקות נטו, ברוטו וטרה. בבקשה, אדוני.
       
יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       תודה. 
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, קודם כול, למען הגילוי הנאות, אני לא יודע אם אני לא צריך להודיע שאני לא בוגר בית-הספר "צייטלין", אבל מצד שני, אני לא עונה על הצעתו של חבר הכנסת יצחק כהן בשם הממשלה, אלא רק משתתף בדיון סיעתי, אולי זה עושה אותי כשר.
       
       אדוני היושב-ראש, אני חייב לומר, שאני מאוד אוהב את התקופות האלה - השבועות הראשונים לאחר החלפת הממשלה. באמת מרתק לראות איך אנחנו מצליחים תמיד לשכנע את עצמנו, שכל מה שטוב במדינה הזאת הוא בזכות הממשלה הקודמת, וכל מה שרע במדינה הזאת הוא בגלל הממשלה שמכהנת בדיוק שבועיים או שלושה שבועות. זה בוודאי בתנאי שהיינו חברים בממשלה הקודמת ואנחנו לא חברים בממשלה הנוכחית. זה יוצא תמיד נהדר. באמת, אני אומר לכם, שימו לב לשבועות האלה מבחינת החוויה בכנסת. זה הדבר הכי מרתק. 

חיים אורון (מרצ):
       
       אבל השבועות האלה נגמרים. אחר כך זה עובר. 

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       השבועות נגמרים, אבל אחר כך, חבר הכנסת אורון, אפשר אולי גם לשפוט משהו עניינית. כרגע אני שומע את חברי, חבר הכנסת יצחק כהן, סגן שר האוצר עד לפני שלושה שבועות, ואני קצת נדהם. הטיעון הראשון - העם נמצא במצוקה. האוכלוסייה מגיעה לפת לחם. נמצאים במצוקה. דרך אגב, אני מצטער שאני אומר את זה עם חצי חיוך. זה רק, אולי, מכיוון שקצת מצחיק לשמוע את זה ממי שעד לפני שלושה שבועות כיהן כסגן שר האוצר וחבריו כיהנו כשר הפנים, שר העבודה והרווחה ושר הבריאות. המצוקה היא אכן מצוקה קשה. אז מה? אז בשבוע הראשון אנחנו צריכים להפיל את הממשלה החדשה כי המצוקה קשה?  זו הצעה עם איזה היגיון? בואו קודם נשמע. 
       
       אני לפחות קורא בעיתונים, ואפילו שמעתי דיווחים בסיעה, שמתגבשת תוכנית כלכלית, ששר האוצר נועץ בראשי המשק ובגורמים רלוונטיים על מנת לגבש תוכנית. אני מניח, משום-מה, מנחש, חבר הכנסת כהן, לשעבר סגן שר האוצר, שנהוג אחר כך להביא את התוכנית הזאת לבית הזה. אולי נשמע? לפני שנפיל את הממשלה נראה, אולי יש בתוכנית הזאת משהו גאוני? משהו שאולי בתקופת הממשלה הקודמת לא חשבו עליו? מי יודע? אולי. בוא ניתן סיכוי, חבר הכנסת כהן. אבל לא נגיד: בואו נפיל את הממשלה, שבוע אחרי שהיא קמה. 
       
       הנימוק השני שאתה משמיע, נימוק מאוד רציני: ענייני דת ומדינה. אבל מה? אתה גם לוקח אותנו כמה שבועות אחורה, מתחיל להסביר לנו מי הלך עם מה לבחירות, דבר מאוד מעניין. כל מיני מפלגות, כל מיני סיעות שמרכיבות כרגע את הבית הזה הלכו עם כל מיני דברים לבחירות. נו, בסדר. זו סיבה להפיל את הממשלה הנוכחית? 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       מי, המפד"ל?

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       כל מיני מפלגות, לרבות ש"ס, הלכו עם כל מיני דברים מעניינים לבחירות. אני גם לא רוצה לצטט כאן כמה דברים, חבר הכנסת כהן, שנאמרו במהלך מערכת הבחירות, בכלל זה על העולים ועוד כל מיני דברים מאוד מעניינים ומרתקים. ניחא. נניח שהם היו בלהט הוויכוח של מערכת הבחירות. 

מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       על תמיכה בשרון. 

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       על תמיכה בלתי מסויגת, כן. גם זה כנראה נשכח, כי הקריטריון הוא מי בפנים ומי בחוץ. 
       
       אבל אני רוצה לשאול אותך - בינתיים, מבחינת ההסכמים הקואליציוניים וקווי היסוד של הממשלה - אומנם זה לא מקובל, אך אני רוצה לשאול אותך, כשומר מצוות ששואל שומר מצוות אחר: מה בדיוק קרה, שיש הצעה שפסולי חיתון יתחתנו בדרך כלשהי? מה אתה מציע, שהם יתחתנו ברבנות? שנקים להם חופה וקידושין? מה ההצעה, בדיוק? ידידי חבר הכנסת כהן, שאלתי אותך, אבל אתה עסוק בשיחה עם שר התיירות. יש לך תוכניות תיירות מעניינות, אז תשתף אותי אחר כך. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - - מתווה בוש. 

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       אה, לזה אני עוד אגיע, תאמין לי. אבל באמת, אני הייתי מציע להסתכל על מה שכתוב ולתת לזה סיכוי; לתת סיכוי למצוא סוף-סוף פתרונות למאות אלפי אזרחים במדינה הזאת, שמה לעשות, הם אינם יהודים על-פי ההלכה. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - -  25%.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יצחק כהן, האם אדוני שקל את האפשרות לעבור למחלקת המחקר של הכנסת על מנת להראות לשרים מה צריך ומה לא צריך, להסביר להם את העניינים? כי אדוני משתתף כאילו הוא יועץ של כל נואם. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא. האם אדוני חושב שאפשר לרמות את השר בני אלון? האם אדוני מעלה על דעתו אפשרות כזאת? 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       לא, לא. 

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       תודה, אדוני היושב-ראש. 
       
       על כן הייתי מציע שלדברים החשובים - ואני אומר את זה ללא מרכאות - החשובים ביותר בתחום דת ומדינה, ניתן סיכוי, ולא נבדוק מי הלך עם מה לבחירות, אלא מה נוכל לעשות עכשיו על מנת לפתור את הבעיות. 
       
       ולסיום, אדוני, אני רוצה לומר, שבכל זאת, עם כל החיוך שהעלית על שפתי בנושאים האחרים, בנושא של מפת הדרכים של בוש והעמדה הנחושה שלך נגד אותה מפת דרכים - קצת הופתעתי. במיוחד לגבי ההשוואה עם הסכם אוסלו. כי בלי להיכנס לכל מיני חילוקי דעות לגבי הסכם אוסלו - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני שם לב, כמובן, שהוא עבר את הזמן? הפריעו לך מעט, נתתי לך עוד דקה, אבל 
אי-אפשר להתחיל עכשיו בפרק חדש. 

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       הסתכלתי על השעון כאשר התחילו להפריע לי. היו לי שם 49 שניות, שבינתיים נסתיימו.

היו"ר ראובן ריבלין:

	אז אני אתן לך עוד חצי דקה, אבל אני מבקש לסיים. 


יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       אני אסיים בדיוק בשניות האלה, ואני רוצה להגיד: למיטב זיכרוני, התנועה שאתה מייצג באי-אמון הזה ישבה בממשלה בימים העליזים של הסכם אוסלו, ולא הפריע לה אז מה שקורה בהסכם. אז לפחות הייתי מבקש קצת עקביות בדברים האלה, ולא שהכול יהיה לפי העיקרון הנודע של מי בפנים ומי בחוץ בשבועות שאחרי הבחירות. תודה רבה. 

יאיר פרץ (ש"ס):
       
       - - -

יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני יושב-ראש סיעת ש"ס לא יודע שאסור לקרוא קריאות ביניים בעמידה? בבקשה. יבוא אחריו נציג סיעת העבודה - חברת הכנסת, השרה לשעבר דליה איציק. 

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אדוני יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת יולי אדלשטיין - וואי, אם זה היה הפוך. וואי, אם רק היית יושב עכשיו בשולחן כאן, מה שאתה היית מספר לנו. על איך הרכיבו את הממשלה הזאת, על איך כל החוטף זוכה - -

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
        - - - על מצוקות, שבוע אחרי הבחירות? 

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       - - על איך ראש הממשלה פתח מכרז של המדינה, על איך כל מי שסוחט מקבל, על איך שרק לפני שבוע הוא אמר שזו תהיה ממשלה בת 18 שרים.  אגב, אני רואה שהוציאו מפה את השולחן. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       כמה הם קיבלו, ישראל בעלייה, כדי להתאחד עם הליכוד, את יודעת? 15 מיליון הם קיבלו. 

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אדוני יושב-ראש הכנסת - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       טוב, אני עדיין לא התחלתי להפעיל את השעון. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       שיניתם חוק-יסוד בשביל הממשלה. 

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אתם צדיקים, אתם. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       15 מיליון שילמו להם. 

היו"ר ראובן ריבלין:

       חבר הכנסת יצחק כהן. אתה לא תרצה לתת לנהל ישיבה שמישהו אחר, פרט לך, ירצה לדבר. לא אצלי ולא בבית-ספרי. עכשיו אני מוכרח לומר, שזכתה הכנסת השש-עשרה לכך שבאמת אולם המליאה מלא באנשים, וטוב לנהל דיון כך ולא שהכנסת ריקה. עם זאת, זה די קשה. אני מבקש מאנשי הקואליציה להבחין, שאני אתן לאנשי האופוזיציה לדבר כל עוד הם מפריעים. כמובן, אני לא אהסס להשתיק את חברי האופוזיציה כאשר הם מפריעים לאנשי הקואליציה. מכאן שעד כה הכול היה על חשבונכם ועל חשבוני, ומעכשיו גברתי יכולה להתחיל את נאומה, לפי מניין הדקות. 

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       תודה, אדוני היושב-ראש. 
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רחמי עליך שאתה צריך לשבת כאן ולשמוע את מה שאתה בלבך אומר: אוי, כמה שהם צודקים. 
       
       אדוני השר, מעניין מה תשיב היום על ממשלה שאתה היית בה סגן שר לביטחון פנים, על זה שאתה ישבת בממשלה יחד אתי, וכל ישיבת ממשלה תבענו מראש הממשלה גדר הפרדה. כל ישיבת ממשלה. וגדר ההפרדה הזאת לא קמה רק מפני שהוא פחד לקבל החלטות. זו האמת. רק מפני שהוא פחד לקבל החלטות, ורק מפני שכנראה בסוף באמת צריכה לקום ועדת חקירה על 750 הרוגים, שאני משוכנעת שאת חלקם היה אפשר למנוע. 
       
קריאות:
       
       - - -
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי. חברים. חבר הכנסת חזן.  "אוסלו", אמר אדוני. אני שמעתי, וודאי שגם הנואמת שמעה. בבקשה. 
     
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מסתכלת על ראש הממשלה ואני אומרת לעצמי - איך צריך להרגיש ראש ממשלה ששר החוץ שלו מבקש את הכול בכתב; ששר האוצר שלו מבקש את הכול בכתב; שבא אליו אהוד אולמרט ואומר לו: ראית את אלה שהיו אצלך עכשיו וביקשו הכול בכתב, גם אני רוצה בכתב. מעניין למה הם רוצים ממנו בכתב את הדברים הללו - - -

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       תראי מה קרה לאלה ש - - - 

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       כשבא אליו יושב-ראש מפלגת העבודה ואמר לו - מפני שהוא ידע למה - אני רוצה את הדברים הללו בכתב, ראש הממשלה, לא היה לו אפילו האומץ, כי יש גבול למה שהוא יכול להבטיח ולא לקיים. 

אהוד יתום (ליכוד):

       את שכחת את תוצאות הבחירות? אני לא מבין. 

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אהוד יתום, תאמין לי, תלמד משהו יומיים. גם אני ביומיים הראשונים לא פתחתי את הפה, לקח לי איזה חודשיים. תאמין לי. 

אהוד יתום (הליכוד):
       
       שכחת את תוצאות הבחירות.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת איציק שכחה את אהוד יתום. תזכור גברתי שלכל אחד היתום שלו. 

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       תראה, אני עוד עלולה להגיד שהיתום שלנו יותר נחמד, אבל אז אני אעשה סכסוך משפחתי. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה להמשיך. 

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, היום יש הצעת אי-אמון. סיעת העבודה תימנע היום לא מפני שחלילה וחס היא חושבת שהביצועים של הממשלה הזאת הולכים להיות אדירים. הנה, איך אומרים? - 
READ MY LIPS - זאת הולכת להיות ממשלה עוד יותר גרועה מהממשלה הקודמת, שלצערי הרב הייתי חברה בה - - -

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       - - -

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       - - - תזכור את הדברים. הוא לא יכול והוא גם לא רוצה, אבל גם אם הוא היה רוצה - הוא לא יכול. 
       
       ולכן, שני המכתבים הללו באמת היו צריכים לאותת כאן קצת לאנשים על התחושה, על ההרגשה. אני במקומו הייתי מתביישת, מה הם בעצם אומרים לו? - אדוני ראש הממשלה, אנחנו לא מאמינים לך, לאף מלה. זה מה שהם אומרים לו. 
       
       וכשבא אליו יושב-ראש מפלגת העבודה ואמר לו: אני מבקש את כל הדברים הללו בכתב, ראש הממשלה לא כתב את הדברים, ובד ובבד ניהל משא-ומתן עם מישהו אחר, וממש בלי בושה יצא אחר כך לתקשורת ואמר: הם לא רצו את ממשלת האחדות הלאומית. 
       
       אדוני היושב-ראש, אנחנו לא נצטרף היום לאי-אמון ונימנע מסיבות של פרוצדורה ומסיבות אחרות, שאני לא רוצה להיכנס אליהן כרגע.  שלא יהיה חלילה מישהו - -

יאיר פרץ (ש"ס):
       
       האם אתם בדרככם לקואליציה?

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       - - שיהיה עלול לפרש את ההצבעה שלנו - - -

יאיר פרץ (ש"ס):
       
       האם אתם בדרככם לקואליציה? - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לשבת, לשבת. 

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       תראה, אני בעדך סוף-סוף. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כדי לקרוא קריאת ביניים קודם ישב אדוני, ועכשיו לא יקרא קריאת ביניים, כי אני קורא לו לא לקרוא קריאת ביניים. 

חיים אורון (מרצ):
       
       אחרי שהוא ישב, הוא לא יכול לקרוא.

קריאות:
       
       - - -

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       ובכן, אנחנו נימנע היום, אבל שיהיה ברור - אנחנו נימנע רק בגלל פרוצדורה כזאת או אחרת, בעיות טכניות.

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       כי אתם לא רוצים - - -

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אנחנו נשתמש בכלי הזה כדי באמת להעביר את הממשלה הזאת. יש ממשלה שמגיעים לה מאה ימי חסד. תאמין לי, יולי - גם אתה ואני היינו שם - עם יד על הלב, שנינו יודעים שבמבחן התוצאה זאת היתה ממשלה גרועה. זאת האמת.

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       איזו?

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       הקודמת, וזאת הולכת להיות יותר גרועה - ואתה יודע כמוני, ואני אזכיר לך את הנאומים הללו.
       
       הממשלה הזאת נבנתה בשיטת ה"פל-קל". צלצל לאהוד אולמרט, שאל אותו איך הוא קיבל את התיק. אתה יודע מה, צלצל לחבר שלך, שאל אותו איך הוא קיבל את התיק. ככה הכול התנהל, ככה זה נראה. אתה חושב שאזרחים לא מבחינים בזה, שהם לא מרגישים מה היה?
       
       תאמין לי, שאל את ראש הממשלה בשקט, הוא יגיד לך: כבר לא היה לי כוח, חילקתי תיקים, כבר לא היה לי כוח אליהם. תאמין לי, זה מה שהוא יגיד לך בארבע עיניים. 
       
       לפיכך אני, ברשותך, אדוני היושב-ראש, רוצה לסיים ולומר: היום נימנע, ורוצה לאחל בכל זאת לממשלה הזאת - - -

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - -

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אורי אריאל - שתחלק את הכספים לא רק לכם, כי מעולם לא היה במדינת ישראל חוסר שוויון כזה מזעזע - - -

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - - 

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אני מציעה לך לנסוע קצת לבתי-תמחוי ולראות מה קורה שם. אני הייתי שרת התמ"ס ואני יכולה לספר לך לא מסטטיסטיקה - -

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - - את יהודה ושומרון - - -

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       - - מאנשים שראיתי - את העוני הנורא שלהם. אני מציעה לך להוריד קצת קומה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד השרה לשעבר.

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אני מסיימת, אדוני היושב-ראש. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גברתי התחילה עכשיו עם סקירה על משרד התמ"ס.

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אריאל, אני מבקש לאפשר לחברת הכנסת דליה איציק לסיים את דבריה.

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       ברשותך, אני בכל זאת רוצה לאחל לממשלה הזו, לטובת עם ישראל - אני אזרח במדינת ישראל, ראש הממשלה הזה הוא גם ראש הממשלה שלי וגם של ילדי, ואני מאחלת לו הרבה מאוד הצלחה, וכל זמן שזה לא יהיה כך אנחנו נעשה כל דבר, בדרכים הלגיטימיות, להוריד את הממשלה הזאת ולהעביר אותה למקום שמגיע לה.
       
       אני, ברשותך, אדוני היושב-ראש, רוצה לברך כאן אורח שהגיע אלינו מארצות-הברית עם משלחת יקרה, שבאה בימים הקשים הללו - אנחנו כמעט לא רואים פה לא תיירים ולא אנשים; אני רוצה לברך את מנדי גרטנר שהגיע לכאן. ברוכים הבאים, תודה רבה לך על המשלחת, ואני מאחלת לכם שתבואו אלינו בימים טובים יותר. תודה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת פרץ חושב שאת עדיין שרה ומבקש לשאול אותך שאלה. תוכל לשאול אותה מייד אחרי שהיא תרד מהדוכן, במסדרון, כמובן. 

יאיר פרץ (ש"ס):
       
       כאן. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא כאן. תוכל לשאול אותה לאחר מכן. יעלה ויבוא חבר הכנסת אילן שלגי לשאת את דברו של השינוי. אחריו - חבר הכנסת יורי שטרן בשם סיעת האיחוד הלאומי. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, היום אני מבטיח לכם הכול בעברית. 
       
       נהניתי הנאה רבה לשמוע את הצעת האי-אמון של סיעות ש"ס ויהדות התורה. אכן, חל מהפך בבחירות האלה - ששת חברי הראשונים ברשימת שינוי הם היום שרים וסגן שר, שרי ש"ס מן הממשלה הקודמת מגישים הצעות אי-אמון. ושוב - שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה.
       
       כותרת ב"ידיעות אחרונות" בשבוע שעבר: "מהפכה אזרחית". הכותרת הזאת מתקה לי מאוד - לא רק לי, גם לכל חברי כאן - - 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       ניסן, תשמע - - -

קריאות:
       
       - - -

אילן שלגי (שינוי):
       
       - - לכל אלפי פעילי שינוי ולמאות אלפי מצביעיה. דרך אגב - תשמע, תשמע טוב, מר כהן. 

קריאות:
       
       - - -

אילן שלגי (שינוי):
       
       זו הפעם הראשונה שבהסכם הקואליציוני אומנם לא מופיע הביטוי סטטוס-קוו. אכן, עשינו שינוי. הסטטוס-קוו היה קוד להנצחת האפליה - האפליה והקיפוח של הרוב במדינה - הנצחת מצב שלפיו מותר למיעוט לכפות את עקרונותיו על הרוב החילוני, כך שהרוב - -

נסים זאב (ש"ס):
       
       רוב יהודי, לא גוי, מה לעשות. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       - - יעבוד יותר קשה, ישלם יותר מס וישרת יותר בצה"ל, בסדיר ובמילואים. 
       
       עם ישראל נתן לעולם את יום השבת כעיקרון סוציאלי, חברתי. דתות אחרות אימצו את הרעיון של יום מנוחה שבועי. הסטטוס-קוו קבע, כי בקיץ הארוך שלנו יוכלו לנסוע לשפת הים רק בעלי הרכב, ואלה שאין להם יזיעו בבית, כי לא ייסעו באוטובוסים. להזכירכם - כך גם היה בשנות ה=50 וה=60, כאשר מכונית היתה עדיין מוצר מותרות שהיה בבעלות מעטים בלבד.
       
       אמרתי קיץ ארוך, אך בשל הכפייה שלכם הימים בו אינם ארוכים, כי רוב השנים כפיתם עלינו שעון חורף מאוגוסט. היו במדינה שנים שלא היה לנו שעון קיץ כלל. אתם גם גורמים ל"אל על" לנקוט את שיטות ה"ישראבלוף". אני מתבייש כשאני טס בשבת ב"סאן דור" עם צוות של "אל על", ואני גם מתבייש כשחרדים משתוללים בטיסות "אל על" כאשר הם הציצו לסרט שלא נראה להם והם רוצים לחסום את חופש הביטוי שלי ושל הרוב החילוני. 

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       זאת עלילת דם. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       אתם אמרתם - - -

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       מה שאמרת עכשיו זאת עלילת דם. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       - - - אמרתם שוב את השקר כי שינוי הטיפה לשנאה. זה פשוט לא נכון. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       מה אתה עושה - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - - רק זה - - - 

אילן שלגי (שינוי):
       
       אנחנו רק כועסים עליכם. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, ישב אדוני קודם כול. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       אנחנו כועסים.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - - לא יעשו שום כלום - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני ישב. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       אני רוצה שתשמע, חבר הכנסת גפני. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       זה מה שיש לך לעשות. אין לך שום הצעה על שום נושא.

אילן שלגי (שינוי):
       
       אני מבקש שתשמע מדוע אנחנו כועסים עליכם. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       אנחנו כועסים עליכם כי לקחתם את היהדות מהילדים שלנו - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       רק שנאה יש לך. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       - - אנחנו - בני הדור שלי,  שגדלו פה בשנות ה=50 וה=60 - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       רק שנאה יש לך. זה הדבר היחיד - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, הוא שמע, הוא שמע. עכשיו תן לו לומר את מה שהוא רוצה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אבל הוא לא מבין.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה לא מבין מה הוא לא מבין. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       אנחנו הלכנו לבית-הכנסת, אנחנו גם לקחנו את הילדים הקטנים שלנו לבית-הכנסת בראש השנה וביום הכיפורים. הילדים שלנו  רובם כבר לא רוצים ללכת לשם.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       בגללך. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       אתם קלקלתם להם את היהדות. 

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       בגלל ההסתה שלכם הילדים לא רוצים ללכת לבית-הכנסת.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       בגללך - - -
     
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       תמשיך ככה והקואליציה שלך תתפרק. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       תיכף אני אגיד כמה דברים לאלי ישי ולחבריו ולמצנע ולחבריו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם אתה תענה להם לא יהיה לך זמן להגיד להם שום דבר, כי זמנך הולך ואוזל. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אתם, אלי ישי וחבריך, מדברים על גזענות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם תפריעו לו, אני אתן לו הרבה זמן לדבר. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אצלכם כולם גברים, כולם מזרחיים, וכל הרשימה נקבעה לא בבחירות דמוקרטיות. אתם מתיימרים לייצג את השכבות החלשות. אתה, אלי ישי, מסתובב בחליפות "ורסצ'ה", חובש מגבעת כמו שחבש הסבא-רבא שלי, לא הסבא שלך ולא הסבא שלך. ואתה, הרב ליצמן, ראש הממשלה המיועד לפי הצעת האי-אמון, אתה וחבריך אפילו לא טוענים כמו אנשי ש"ס ששירתתם בצבא. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
        - - - את המגבעת של הסבא שלו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, שב, שב במקומך. שב במקומך. כל אחד ידאג לסבא שלו. אתה תהיה בטוח שסבך גאה בך. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       הבעיה של מפלגה עם 15 מנדטים היא הכובע של אלי ישי. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אבותינו מקדמת דנא אמרו שכדי להגן על המולדת יש אפילו להוציא חתן מחופתו. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       שונא ישראל. זאת הבעיה של המדינה? זה מה שיש לו להגיד? לא הנושא החברתי? לא הנושא הכלכלי?
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       תיכף אני אראה לך מי זה שונא ישראל. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, כל אחד באמונתו יחיה ואשריך שזכית לחיות באמונתך. חבר הכנסת נסים זאב, שב. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       - - -  הסבא שלו היה  - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, לא נשלחת על-ידי בוחריך להגן על הסבא שלו. הוא יגן על הסבא שלו בעצמו. שב אתה וסבך יהיה גאה בך. 

נסים זאב (ש"ס):
       
       הוא מבזה את הסבא שלו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זאב, אולי אתה לא מבין. אמרתי לך מספיק וזה מספיק. חבר הכנסת שלגי, הואיל והפריעו לך אני נותן לך חצי דקה לסיים את דבריך, כי רוב הזמן גרמת לזה שיפריעו לך כי ענית להם. אם היית שותק, הייתי נותן לך הגנה, אבל רוב הזמן דיברת והבאת את משנתך הסדורה. חצי דקה לסיים את דבריך. תודה רבה. 


משה גפני (יהדות התורה):
       
       רק שהוא יאמר, אדוני היושב-ראש.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא לא יאמר. תפגוש אותו אחרי זה ותדבר אתו. הוא יגיד מה שהוא רוצה. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אתה, הרב ליצמן - - -
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       הרב ליצמן זה הנושא?
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אם תהיה ראש הממשלה לפי ההצעה הזאת - - - 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       מה המצע המדיני שלך? שיגידו מה המצע המדיני. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, חצי הדקה לא נספרת כי עוד לא נתת לו לדבר. חבר הכנסת גפני, לא יעזור. במושב הזה אני לא אקרא לסדר איש. אני פשוט אוציא אותו בלי לקרוא. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       שיגיד, אבל תגיד. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שמעתי אותך. גם הוא שמע אותך. כל הכנסת שמעה אותך. כל עם ישראל הרואה את הקולות שמע אותך. עכשיו תן לו לסיים. תן לו לסיים. 


אילן שלגי (שינוי):
       
       אתה, הרב גפני, אתה, הרב ליצמן, הרי בעיניכם הרצל, חוזה המדינה, שאני רואה אותו פה מימיני בגאווה רבה, לדידכם הוא היה כופר. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       חמישה שרים יש לכם. תענה לעם ישראל מה המצע שלכם. זה המצע של שינוי? הרצל? 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       הרי בבני-ברק שיניתם את שמו של רחוב הרצל לרחוב הרב שך. אם אתה, הרב ליצמן, תהיה ראש הממשלה, העיר שלי, הרצלייה, מה היא תהיה, שכייה? 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       מה המצע החברתי? הכלכלי?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       סיימת, אדוני. אתה ממשיך להתווכח במקום לסיים את דבריך. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אני מבקש לומר כמה מלים לחברי מהמפד"ל. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, אתה לא מאפשר לי להודיע לחבר הכנסת שלגי שזמנו עבר כי אתה צועק. בבקשה, אדוני, לסיים. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אני מבקש לומר, שאני גאה בשותפות שלנו בממשלה עם חברי מהמפד"ל, כי הם ציונים אמיתיים. הם משרתים בצה"ל ומשלמים מסים. 
       
       הצעת האי-אמון הזאת היא פתטית, אך כפי שאמרתי בתחילת דברי, היא גורמת לי הנאה רבה. רבותי, השיירה הזאת ממשיכה לנסוע. 
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת שלגי. חבר הכנסת רוני בר-און העיר על איזו אמירה בקשר ל"ורסצ'ה". "ורסצ'ה" היא לא מלת גנאי. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני מבטיח לך שהאמירה נאמרה בקונטקסט ציני ולעגני. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       זה בהקשר של "צייטלין". אסור ללבוש חליפות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מרגי, אתה מפריע לחבר הכנסת דוד אזולאי לעלות ולשאת את דבריו בשם סיעת ש"ס. חמש דקות, בבקשה. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא הבנתי, אדוני היושב-ראש, מה המצע של שינוי בנושא המדיני, החברתי והכלכלי. יש להם חמישה שרים בממשלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין לי ספק. אין לי ספק, חבר הכנסת גפני, שאם היית מבין היית מצביע בעדם. איך ידעת לא להצביע בעדם? חבר הכנסת גפני, אולי לא הבנת, אבל אנחנו מגיעים לאותו רגע שכבר מעבר לקריאה השלישית. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אפשר לאסור הסתה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני יודע מה היא הסתה ומה הוא הגבול. כאשר בן-אדם בא ומדבר על נושא כזה או אחר, הוא נושא מרגיז, אבל הוא לא מסית. יש דברים שגם אתה אומר והם מרגיזים. אני מוכרח לומר, שגם מה שהוא אומר מרגיז אותי, וגם מה שאתה אומר מרגיז אותי, ואני נמצא נרגז פעמיים. 
       
       בבקשה, סגן השר לשעבר, חבר הכנסת דוד אזולאי, שיביא את דברה של ש"ס. 
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולברך אותך, אדוני היושב-ראש. זו  הפעם הראשונה שאני נואם מעל הדוכן כשאדוני מנהל את הישיבה הזאת, ואני רוצה לברך אותך בברכת ומצא חן ושכל טוב בעיני אלוקים ואדם, ושלא תצא תקלה מתחת ידיך. אני רוצה להגיד לך, שאתה הנחמה היחידה בממשלה הזאת, לפחות שלי. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני של כולם, אני לא של הממשלה. 
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אמרתי שבשבילי אתה הנחמה היחידה בממשלה הזאת. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       הוא לא בממשלה, הוא בכנסת. הוא מייצג את הכנסת. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה מתכוון - כיוון  שאני לא נמצא בה?
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       הוא מייצג את הממשלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האם גם אדוני שמח שאני לא בממשלה?
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אני שמח שאתה מייצג את הכנסת גם בממשלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה, חן-חן. 
       
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת קמה על בסיס של 38 מנדטים של הליכוד, וכשבודקים מנין באו המנדטים האלה, מאין באו הקולות האלה, מוצאים שהם לא מצפון תל-אביב, הם לא מהרצלייה-פיתוח, גם לא מאפקה. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       הם מכל הארץ. 
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       הקולות האלו ששרון קיבל באו  - - -
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       מתל-אביב גם. מכל הארץ. 
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       חבר הכנסת גדעון סער, הקולות הללו הגיעו מדימונה בעיקר, מבית-שאן, מעכו, הגיעו מעיירות הפיתוח. שם היתה המאסה הגדולה, שם הליכוד קיבל הרבה קולות. האוכלוסייה החלשה במדינת  ישראל הצביעה בהמוניה עבור הליכוד מתוך תקווה שהליכוד ייטיב עמה, והנה, לצערנו הרב, כמה האכזבה גדולה. 
       
       ראש הממשלה, עוד לפני הקמת הממשלה, הבטיח קבל עם ועדה במהלך מסע הבחירות שלו לא יותר מ=18 שרים, לא יותר מארבעה סגני שרים. אנחנו רואים שהוא לא עמד בהבטחה שלו. למה? אינני יודע. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       ועוד היד נטויה. 
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       ועוד היד נטויה. גם זה נכון. 
       
       נושא נוסף, אדוני היושב-ראש - אתמול התבשרנו בתקשורת, שמספר המובטלים ירד. גם זו זריית חול בעיניים. מספר המובטלים ירד כתוצאה מהחמרת הקריטריונים לאותם אנשים שפוטרו, לאותם אנשים שנזרקו מהעבודה ונותרו מחוסרי פרנסה. בכך אתם אומרים להם: לכו ותתחילו לקבל את המזון שלכם, את הארוחה החמה היחידה שלכם, בבתי-תמחוי. 
       
       הנושא השלישי - ההסכם הקואליציוני חתומים עליו גם החברים משינוי וגם החברים מהמפד"ל. על שינוי אני לא מתפלא. הם אינם דוגלים במשפחות ברוכות ילדים, אינם רוצים במשפחות מרובות ילדים. הצהיר על זה השר פורז בהזדמנויות השונות ואמר שהוא נגד זה שיהיו הרבה ילדים. אבל אתם, אנשי המפד"ל, איך אתם יכולים לתת את ידכם לכך שלמשפחות ברוכות ילדים תקוזז הקצבה, שלפעמים היא ההכנסה היחידה שלהם, שהם מתקיימים ממנה? זה הסעיף השלישי והחשוב ביותר שהולכים לקצץ. 
       
       אדוני היושב-ראש, מי ידאג לחלשים? מי ידאג לאותם מסכנים? מי ידאג לאותם רעבים? האם טומי לפיד משינוי, שאינו יודע מה היא מצוקה, או אנשי המפד"ל מ"צייטלין", שפגעו ופוגעים בילדי ישראל? ממשלה שקמה על בסיס אחד – כשאני מחפש מה מחבר בין טומי לפיד לאפי איתם, יש רק דבר אחד: השנאה לציבור המזרחי. השנאה לציבור עדות המזרח. מה מחבר את הליכוד לשינוי? חיפשתי וחיפשתי ולא מצאתי. 
       
       אקרא לכם את מכתבו של האדמו"ר רבי ברוך אבוחצירא שליט"א מנתיבות. כך הוא כותב במכתבו לראש הממשלה. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       זה ברוך אבוחצירא העבריין?  
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       של נעליך מעל רגליך לפני שאתה מדבר על צדיק. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       האיש הזה ישב בבית-סוהר. 
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני, אני מציע לך, אל תדבר בחוצפה ובעזות מצח כנגד רבנים, מפני שאינך ראוי לכך. תירגע. 
       

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       אני מבקש שתחזור בך. 
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       חבר שלך מהקואליציה מבקש ממך שתחזור בך, אז אני מציע לך שתחזור בך. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       זה חבר שמאלני. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       הוא לא עבריין. 
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       לשלגי יש שנאה לדתיים, כמו הבוס שלו, ולעדות המזרח. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       אני מתנצל בשמו. 
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       ברשותכם, אני רוצה לקרוא את המכתב שנכתב על-ידי האדמו"ר רבי ברוך אבוחצירא לראש הממשלה, וכך הוא כותב לו: בשמי, אני החתום מטה, ובשם כל האדמו"רים והרבנים למשפחת אבוחצירא וכן רבנים יוצאי מרוקו, מוחים אנו נמרצות בפני ראש הממשלה על כך שקיפח עדה שלמה וגדולה בארץ-ישראל, בכך שלא מינה אף לא שר אחד מיוצאי מרוקו, דבר שלא היה כדוגמתו באף ממשלה אחרת מאז קום המדינה. גם השר שטרית הוא רק לקישוט. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       את זה כותב הרב אבוחצירא, או שאתה הוספת?
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       איך אפשר להתעלם מהעדה הגדולה? אני הוספתי. אמרתי שאני הוספתי. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       גם הטעיתם את הרב - - -
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אני מציע לך, גדעון סער, נכון שאתה יושב-ראש הסיעה, אבל בזמן האחרון אתה מתחיל להתלהם. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       - - - של הסתה.  
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אני מציע לך שתירגע, תחזיק את מקומך, תירגע ותפסיק להשתלח. אתה נבחרת בזכות הרבה יהודים מרוקאים, בזכות הרבה אדמו"רים, בזכות הרבה רבנים. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       תפסיקו עם החלוקה הזאת, תפסיקו עם הגזענות הזאת. 
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אני מציע לך, גדעון סער, תירגע. אני מבין שרצית להיות שר ולא נתנו לך, אבל קיבלת פיצוי כיושב-ראש הסיעה. תירגע, מה לעשות? זה מה שיש. 

היו"ר אלי בן-מנחם:

	חבר הכנסת אזולאי, זמנך תם. אנא ממך. 

דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, הרשה לי רק לסיים את קריאת המכתב. אני רוצה, ברשותכם, לסיים את קריאת המכתב. שואל הרב אבוחצירא: איך אפשר להתעלם מהעדה הגדולה הנ"ל? אנו רואים זאת בחומרה רבה וסבורים שזאת הכרזת מלחמה נגד יוצאי מרוקו. זוהי פגיעה קשה בציבור גדול ועיוות חמור מאוד, ובמיוחד כאשר רוב הציבור הנ"ל הצביע עבור הליכוד והוא זה שגרם לכך שאתה תהיה ראש ממשלת ישראל. אנו מקווים שהמעוות יתוקן, ובמידה ולא, אנו נשקול קיום עצרות מחאה כנגד ראש הממשלה וממשלתו. בכבוד רב, האדמו"ר רבי ברוך אבוחצירא. תודה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:

	תודה לחבר הכנסת דוד אזולאי. אני מזמין את חבר הכנסת יורי שטרן. אחריו - חבר הכנסת רן כהן. 

יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, ביקשו להביע אי-אמון בממשלה בשל הפרת הסטטוס-קוו בנושאי דת ובשל המצוקה הכלכלית-החברתית. על הפרת הסטטוס-קוו בנושאי דת – איפה הופר הסטטוס-קוו? למה אתם קוראים סטטוס-קוו? האם סטטוס-קוו הוא מצב אבסורדי שבו יותר מרבע מיליון אזרחי המדינה לא יכולים להתחתן בשטחי מדינת ישראל?
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       יש מיליארד סינים שגם לא יכולים.
       
יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       הם לא סינים. הם אזרחי המדינה כמוך וכמוני. הם אזרחי המדינה כמוך וכמוני. לזה אתה קורא סטטוס-קוו? זה דבר שהופר בשטח. השתנו התנאים במדינת ישראל, ומי שדואג למעמדה של הדת היהודית במדינת ישראל, מי שרוצה שהמדינה תישאר מדינה יהודית, הצמודה למסורת ישראל, הוא זה שצריך לתת פתרונות מעשיים למצוקות האמיתיות של האוכלוסייה. מי שלא עושה את זה הוא זה שמביא לקריסת הסטטוס-קוו. אני מקווה מאוד שאתם תראו את המציאות ותראו את הדברים שעשו, במיוחד במשרד הפנים לאורך שנים. טרטור בלתי פוסק של אנשים רבים, התעללות בהם, אנשים שלא יכולים להקים משפחה בארץ, אנשים שלא יכולים להזמין את קרוביהם או את חבריהם מחו"ל, אנשים שפתאום מודיעים להם ממשרד הפנים שמבטלים את אזרחותם. למה הוא צריך להוכיח את חפותו ולא משרד הפנים צריך להוכיח שהחשש שלו מוצדק?  היו פה עיוותים רבים. אילו העיוותים האלה היו באים לידי תיקון כשמפלגת ש"ס ישבה בראש המשרדים האלה, לא היינו מגיעים להסכמים של היום. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       למפלגת ש"ס יש תורה. 
       

יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אין לתורה שום קשר לזה. זו  לא תורה, זו  ביורוקרטיה, זה זלזול בחיי אדם, זו אטימות חושים. זה מה שזה היה. לכן אני מברך את שינוי על כך שלמרות  המצע הרדיקלי שלה היא הגיעה לפשרה אמיתית ובחרה, יחד עם שאר חברי הקואליציה, רק את הנושאים שיש להם השלכה על חיי היום-יום של האזרחים, על המצוקה האמיתית שלהם, שהמדינה חייבת לתת לה מענה. אין בזה שום הפרה של הסטטוס-קוו אם אנחנו מדברים על האופי היהודי של המדינה. להיפך, אני חוזר ואומר, שמי שלא פותר את הבעיות האלה מאיים על היהדות של מדינת ישראל. הוא יוצר גטו של מיעוטים חדשים, הוא מייצר פה פצצות זמן, והדבר הזה היה הולך ומחמיר אם לא היינו מגיעים למצב שבו יש לפחות נכונות לתת תשובה אמיתית. אני מקווה שהתשובה הזאת תינתן. 
       
       בקשר למצוקה החברתית-הכלכלית – קצת מוזר לי לשמוע מאנשים שישבו בממשלה דווקא כשאנחנו היינו באופוזיציה, שהם כבר מעלים את נושא המצוקה החברתית-הכלכלית באשמת הממשלה הזאת, שטרם התחילה לפעול. הנושא הזה הוא התנאי לכך שהממשלה הזאת אכן תמלא את משימתה ותוכל לתפקד ולעבוד במשך כל הקדנציה הזאת. אני מקווה מאוד שהממשלה הזאת תדע להפסיק את המדיניות האבסורדית, שגם מפלגת העבודה וגם ש"ס היו שותפות לה, של קיצוצי תקציב כל כמה חודשים, כאשר בכל מה שנוגע לעידוד הצמיחה הכלכלית, לעידוד הפעילות העסקית, לסיוע למגזר העסקי, שמייצר מקומות עבודה, מייצר תוצר ומייצר נכסים, היא לא עשתה. המדיניות הנכונה היא להושיט יד לפיתוח כלכלי, להשקיע כסף באמת, לא בדיבורים, בתשתיות, להקל על המגזר העסקי, שיוכל להתקיים ולקיים את העובדים שלו, לקצץ בהוצאות הביורוקרטיות המיותרות ולא לפגוע יותר בשכבות החלשות, כי אין להן כבר גרוש לתת לשום תוכנית חיסכון נוספת. 
       
       לכן, מוקדם להביע אי-אמון בממשלה הזאת בנושא המצוקה החברתית והכלכלית, אבל הממשלה חייבת להשכיל ולגבש קו כלכלי שמעודד צמיחה וקו חברתי שלא הורס את חייהן של השכבות החלשות. 

היו"ר אלי בן-מנחם:

	תודה לחבר הכנסת יורי שטרן. אני מזמין את חבר הכנסת רן כהן, הוקצבו לך חמש דקות. אחריו - חבר הכנסת ניסן סלומינסקי. 

רן כהן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברות וחברי הכנסת, האמת היא, שאילו היה אפשר להביע 
אי-אמון גם בממשלה וגם במציעים, הייתי עושה את זה היום מסיבה מאוד פשוטה - ראשית, משום שכל כך מיותר להגיש הצעת אי-אמון בממשלה אחרי שבוע, והזילות של הכלי הזה כל כך מיותרת, זה ממש חבל ומיותר. דבר שני, שמעתי כאן את נאום האי-אמון של חבר הכנסת יצחק כהן. באמת, אין גבול לבושה. אין גבול לבושה? מפלגה שישבה עד לא מזמן בממשלה, יצרה במו-ידיה את כל המצוקות האלה - ותיכף אומר עליהן כמה דברים בפרוטרוט - שהולכות ישר לכתובתו של חבר הכנסת יצחק כהן ולש"ס, והוא כבר עכשיו מתנער מכך ומטיל את האשמה על הממשלה הזאת, כאילו לא קרה דבר, ובשם זעקת שבירת הסטטוס-קוו. מה נשבר? מה השתנה בכלל? הרי כלום לא השתנה, חוץ מהכיסאות שום דבר לא השתנה, אף אחד שהיה אסור לו להתחתן עוד לא התחתן, אף אחד שהיה אסור לו להתגרש עוד לא התגרש; כלום לא השתנה, אבל הם החליטו שיש שינוי בסטטוס-קוו. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       סטטוס-קוו שש"ס ממשיכה. 

רן כהן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, הדבר היחיד שהשתנה היום, ששינוי וש"ס מאשימים זה את זה, שכל אחד חושב שהשני לובש חולצות "ורסצ'ה". אז תלבשו חולצות "ורסצ'ה" ותתעדנו על החולצות שלכם. מה אתם רוצים, זה הדוכן בשביל חולצות "ורסצ'ה"? באמת, כאילו אנחנו חסרי דאגות. 
       
       אדוני היושב-ראש, אנחנו נימנע, אנחנו לא נצביע בעד האי-אמון הקלוקל הזה, ומובן שאנחנו גם לא נצביע אמון בממשלה הקלוקלת הזאת, אבל אולי כן ננצל את ההזדמנות, אדוני היושב-ראש ואדוני השר הנוכחים כאן, כדי לראות בעצם מה קרה. 
       
       תראו, היום התפרסם, שבמהלך שנת 2002 הורידו את תשלומי האבטלה למובטלים באופן דרסטי, גם בהיקפם - כלומר, כמה מקבל כל מובטל - וגם במספרם. מספר המובטלים ירד ב=30%, מ=113,000 בתחילת 2002 ל=78,000 בסוף שנת 2002. איזה רעיון זה היה? שאם המובטלים לא יקבלו דמי אבטלה, ואם הם יקבלו פחות דמי אבטלה, הם ילכו לעבוד, ואז תהיה יותר תעסוקה. מה קרה בסוף 2002? יש יותר תעסוקה? לא. יש הרבה יותר מובטלים. מה קרה, יש יותר רווחה? לא. חברת הרווחה נשברה והעוני גדל. זה מה שקרה. מדוע? משום שאם ממשלה לא משקיעה בתשתיות, לא משקיעה בהאצה לעבודה ובעידוד ליציאה לעבודה ולא פותרת את הבעיות של המשק והחברה ביחד, שום ייסורים ושום הצלפות במגלב על הגב של המובטלים לא יכולים לשלוח אותם לעבודה שאיננה, כי הממשלה לא יוצרת עבודה, היא יוצרת אבטלה, ואבטלה יוצרת עוני. אז על מה מלינים אנשי ש"ס? ידיהם עשו את זה יחד עם ממשלת שרון. עכשיו הצטרפה לזה גם שינוי בעונג רב. 
       
       אדוני היושב-ראש, בינתיים קרה דבר נוסף, אותה הצלחה גם הביאה להצלחה כלכלית אדירה. התפוקה לנפש היתה  17,000 דולר, והיא ירדה ל=15,000 דולר. שיא הצלחותיה של מדינת ישראל והגניוס היהודי ביצירה. זאת הכלכלה הקלוקלת וזאת החברה שהשחיתו לנו במדיניות הזאת.
       
        עכשיו מה מסתבר? שהיום באים אלינו באותן גזירות, באותה שיטה - פגיעה באותן השכבות, ריסוק של אותה חברת רווחה שריסקו עד עכשיו. אז אולי, רבותי בממשלה, תראו את הנתונים, תתחילו לחשוב עליהם, אלוהים אדירים, תתחילו לראות בעיניים פקוחות למה אתם מובילים את העם שלנו: לעוד אבטלה, לעוד עוני, לעוד מצוקה; למה? 

היו"ר אלי בן-מנחם:

	חבר הכנסת רן כהן. 

רן כהן (מרצ):
       
       דבר אחרון, אני מסיים בזה, אדוני היושב-ראש, באמת מסיים. כדי להמשיך את הקיפוח, היום גם התפרסם כמה השקיעה הממשלה מהתקציב של בנייה כפרית במשרד השיכון מעבר ל"קו הירוק" ובתוך "הקו הירוק". מתוך 620 מיליון שקל, הממשלה השקיעה 340 מיליון שקל בחלק קטן של האוכלוסייה, במתנחלים מעבר ל"קו הירוק", לא למטרת הבטחת ביטחונם, אלא בבנייה, בשיכון. איפה נמצאים חסרי הדיור והזוגות הצעירים שרוצים לבנות את חייהם במדינת ישראל? בתוך "הקו הירוק", 197,000 משפחות נזקקות היום לקורת-גג. אבל הן מקבלות קדחת, כי הממשלה החליטה להיות פרוטקציוניסטית, לתת את זה למתנחלים, לתת את זה מעבר ל"קו הירוק", וייקוב הדין את ההר; לגזול את התקציב מאזרחי מדינת ישראל ולהפוך אותם לסוג ב', כי הם בתוך "הקו הירוק", ולהעביר את התקציבים לאזרחים סוג א', שנמצאים בהתנחלויות. לא לביטחונם, אני מדגיש - לקורת-גג, להנאותיהם, לרווחתם.
       
        רבותי, אל תניפו לי את ההגדרה של הביטחון. בשבוע האחרון נרצחו בחיפה, ובשבוע האחרון נרצחו גם בקריית-ארבע. ואל תגידו לי שאתם עושים את זה מטעמים ביטחוניים או פטריוטיים. זה אנטי-פטריוטי לשלוח את הכסף מעבר ל"קו הירוק"; צריך לבנות לאזרחי מדינת ישראל בתוכה. ואם על זה הייתי יכול להגיש אי-אמון, הייתי מצביע היום אי-אמון בממשלה הזאת. תודה רבה. 

היו"ר אלי בן-מנחם:

	תודה לחבר הכנסת רן כהן.  אני מזמין את חבר הכנסת ניסן סלומינסקי. הוקצבו לך חמש דקות. אחריו - חבר הכנסת אברהם רביץ. 

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כבוד השר וחברי חברי הכנסת, ישבתי במליאה והלב נקרע, ולכן החלטתי לעשות מעשה שהוא אולי קצת משונה בכנסת, לדבר מתוך הלב ברצינות ובכנות. 
       
       מאז חתימת ההסכם הקואליציוני, אנחנו, המפד"ל, הציונות הדתית, מותקפת ללא הרף על-ידי חברי וידידי חברי הכנסת מהציבור החרדי. ורק לפני דקות, כאשר הוצגה הצעת האי-אמון, שמענו את ידידי היקר יצחק כהן מאשים אותנו בנתינת יד - אם לא מעבר לזה - לחילול שבת המוני, לנישואי תערובת, לאכילת בשר חזיר, לנישואים אזרחיים, ומצד שני גם שמענו את דברי חברי שלגי, שדיבר על מהפכה אזרחית שלמה ודברים מהסוג הזה, דברים גם מכאן וגם מכאן שאין להם שחר, ועוד אעמוד עליהם. 
       
       מן הדין היינו צריכים לענות באותה מטבע לשון, באותה עוצמה ובאותה בוטות, ולפעמים ככה בא לך לענות באותה בוטות להתקפות עליך. 

       אנחנו במפד"ל מצווים להושיט יד אוהבת לעבר אחינו מהציבור החרדי, בדיוק כמו שאנחנו מצווים להושיט יד אוהבת לאחינו מהציבור הכללי שמיוצג כאן על-ידי שינוי והעבודה. אני חושב שבכנסת הזאת רק אנחנו, הציונות הדתית, מסוגלים להיות הגשר והקשר בין כל חלקי העם. אנחנו היחידים שמצד אחד יושבים ולומדים תורה, "שולחן ערוך", רבי עקיבא אייגר ו"קצות החושן", כמו אחינו מהציבור החרדי, ומצד שני אנחנו נמצאים באותו אוהל סיירים, באותו טנק, באותו מטוס, באותן יחידות מיוחדות, כמו הציבור הכללי. ולכן קיבלנו על עצמנו להיות גשר בין כל חלקי העם המפולג והמפוצל הזה. 
       
       אני אומר שוב: אסור להושטת היד הזאת לעבר ציבור אחד לפגוע בהושטת היד לעבר הציבור האחר. לכן, למרות ההתקפות הבוטות של חברי וידידי מהציבור החרדי, אני לא אשיב באותה מטבע, אלא אנסה לענות להם ברצינות, אחד לאחד, עד כמה שיספיק הזמן, ואני מקווה שכאשר המצב יירגע, אולי בעוד כמה חודשים, נוכל שוב לחזור ולשבת יחד. 
       
       לגופו של עניין, אין בהסכם הזה אף לא פגיעה אחת בסטטוס-קוו בנושא הדתי. אני חושב שזאת הפעם הראשונה שמפלגה כמו שינוי, שמייצגת ציבור שחרת על דגלו דברים קשים מאוד בנושא הדתי, מחויבת לשמירת הסטטוס-קוו בכל הנושאים הדתיים, פרט למה שמפורט בהסכם,  ואני אעמוד עליו בהמשך. זה הישג אדיר, שלא רק שלא פוגע בסטטוס-קוו, אלא מחזק אותו כמו שלא היה אף פעם בכנסת ישראל, על-ידי ציבור כמו הציבור של שינוי. 
       
       דבר נוסף, אני חושב שזאת הפעם הראשונה שציבור כמו שינוי, יחד אתנו ועם הליכוד, בהסכם בכתב, כותב שהולכים להפעיל יום שבתון נוסף, יום ראשון, כדי למנוע חילולי שבת, כדי שאותם קניונים שהיו פתוחים בשבת, אותם משחקי כדורגל וכו', יועברו ליום ראשון ויאפשרו את השבת לגיבוש חיי המשפחה ולהעשרת חיי הרוח. זה כתוב בהסכם שהם חתומים עליו. לא היה דבר כזה, וודאי שלא רק שזאת לא פגיעה בסטטוס-קוו הדתי, אלא זה חיזוק נוסף לסטטוס-קוו. 
       
משה גפני (יהדות התורה):

       ניסן, מכיוון שאני מעריך את כוונותיך הטובות, אני לא מגיב. אתה יודע וכולם יודעים שאף אחד לא מתכוון לזה ברצינות.

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       הרב גפני, כבר למעלה מ=50% מהמשחקים מתבצעים, נותרו עוד 50%. 

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):

       ידידי הרב גפני, אני יוצא מתוך הנחה פשוטה, שיהודים שחותמים על הסכם הם יהודים הגונים והם מתכוונים לקיים אותו. אני אומר שכגודל הסיכון גודל הסיכוי. זה נכון, זה לא פשוט, ואנחנו הולכים בדחילו ורחימו. אני שומע גם את אנשי שינוי ולבי נחמץ, כי גם מה שהם אומרים לא כתוב בהסכם. אבל אני מניח שזה "מחלות הילדות", ואני מניח שתוך זמן-מה נמצא את הדרך לעבוד יחד עם שני החלקים. 
       
       ועכשיו לסעיפים עצמם. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, זמנך תם, אז אנא ממך. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       זמני תם עד כדי כך שאני אפילו לא יכול להגיע לסעיפים עצמם, אז אני רק אסיים את דברי. אני מצטער, אני מוכן להמשיך את הדברים ובכל סעיף להראות שאין פגיעה בסטטוס-קוו, אבל היושב-ראש לא נותן לי.

       אני פונה שוב לאחי משני הצדדים, מהצד החרדי ומהצד של שינוי ומפלגת העבודה, אף שהם עדיין לא בקואליציה. אנו מנסים ליצור גשר בין כל חלקי העם היהודי. אחדות העם היא ערך עליון, ערך חשוב מאוד בהלכה וביהדות, ואנחנו מכירים את הפסוק "ויהי בישרון מלך בהתאסף ראשי עם יחד שבטי ישראל" – אין הקדוש-ברוך-הוא מלך, אלא כל זמן שיש "יחד שבטי ישראל", שיש אחדות בעם. ואומר אביי במסכת שבת, שאפילו עובדי עבודה זרה, חס ושלום, ושלום ביניהם; אני לא רוצה להמשיך, כדי לא לתת כאן פסוקים והלכות שאחר כך ישתמשו בהם לדברים שאני בוודאי לא רוצה. אבל אתה בוודאי יודע עד כמה האחדות חשובה ויש לה ערך, גם כשהאחדות לא נמצאת, לצערנו, על טהרת הקדושה וההלכה. לכן אני אומר, שכגודל הסיכון גודל הסיכוי.
       
        נכון ששרי שינוי בדיבורים בימים האחרונים מצד אחד, ואתם אחי בהתקפות הבוטות שלכם מצד שני, לא מקלים עלינו, אבל אנחנו, המפד"ל, מאמינים, שבנחישות ובהתמדה נצליח לקרב את כל חלקי העם ולגבשם לעם אחד, גם אם יש מחלוקות. אבל לפחות נהיה עם אחד, כי זה המפתח להתמודדות עם האויבים מבחוץ ועם הפערים הפנימיים. זה התנאי גם לביאת גואל במהרה בימינו. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי. חבר הכנסת אברהם רביץ ידבר מהמקום. הוקצבו לך חמש דקות, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת עסאם מח'ול. 
       
       חבר הכנסת רביץ, אני מאחל לך החלמה מהירה מהניתוח. בבקשה.
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, ראשית אני מתנצל בפני חברי הכנסת על שאני מדבר מן המקום, אבל גם זה יעבור. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, גם אני רוצה לומר כמה משפטים מתוך האמת הפנימית שלי, כפי שאמר קודמי, חבר הכנסת סלומינסקי. הרשו לי במבט היסטורי קצת. 
       
       קראנו בתחילת ספר שמות, שזה עתה סיימנו אותו, את הסיפור "ויקם מלך חדש על מצרים אשר לא ידע את יוסף". יש לעניין הזה שני פירושים. הפירוש האחד: מלך חדש ממש, זה לא היה אותו פרעה. הפירוש האחר: חדש – שנתחדשו גזירותיו. הצד השווה שבהם, שכאשר מלך מרגיש שהוא חדש, כך או כך, בעצם הוא מרגיש שהוא חייב לגזור גזירות, כי אחרת איך ירגישו אותו? 
       
       הייתי מאוד רוצה להיות אופטימי, כפי שדיבר לפני חבר הכנסת סלומינסקי. אבל אני כן שם לב וכן מרגיש בין השיטין דברים הנאמרים על-ידי המלך החדש, הזה או הזה. לא כך מתחילים בדרך חדשה ואופטימית. 
       
       אתה לא הצלחת להגיע לקריאת הסעיפים, אני דווקא אעשה זאת בשבילך, ואולי אפילו תיהנה מכך. היו כמה סעיפים שהיו אבן היסוד של שינוי, שהיוו תנאים מקדימים להצטרפות לממשלה כלשהי. אני מוכרח לומר לכם, אנשי המפד"ל, שאתם לא ויתרתם, או כמעט ולא ויתרתם. מי שוויתר כאן זה שינוי. מוכרחים לומר את האמת. 

       נושא אחד שבער בעצמותיו של חבר הכנסת לשעבר מר לפיד, השר היום, היה חוקה לישראל, וכמובן לנו יש מבט אחר לגבי חוקה לישראל. בעניין הזה אנחנו, במיוחד עם שאול יהלום, הובלנו מערכה במשך שנים, שחוקה לישראל לא תגרום בדרך אגב לאובדן זהותה של המדינה היהודית, ונאבקנו נגד הרעיון הזה, כי זה לא התקבל. הרעיון של חוקה לישראל קודם יחד על-ידי יוזמיו והוביל סכנה גדולה לעצם הישות שלנו כאן. והנה בעניין הזה, אני מציין זאת, שינוי חזרה אל הנוסחה הקודמת: כן חוקה, אבל בהסכמה.
       
       הדבר השני ששינוי חרתה על דגלה היה חוק טל. ישבנו בוועדות משותפות, ויודעים אנשי שינוי שבציבור החרדי עצמו קיימת התנגדות גדולה מאוד, ואולי יותר מאשר לשינוי, לחוק טל. גם בעניין הזה לא נאמר בשום מקום שמדינת ישראל תהפוך להיות מדינה שמי שרוצה להקדיש את חייו ללימוד תורה באמת - זו תהיה המדינה היחידה בעולם שבה לא יאפשרו לו את זה? לא. יש שם מלים. 
       
       מכיוון שאני מאמין בבורא עולם, ויש הבטחה שלא תישכח מפי זרעו ומפי זרע זרעו עד עולם, לכן ימשיכו ללמוד תורה כאן, אלה שחפצים בכך, אלה שמקדישים את עצמם לכך, אלה שבאמת רואים בזה את המשימה ואת התכלית של עצם קיומנו.      
       
       אבל היה דבר שלישי שבו לא עמדו בניסיון. אתם לא עמדתם בניסיון, קשה מאוד היה לכם, בזה הצלחתם, ולזה המפד"ל נתנה את ידה. ומהו הניסיון הזה? אקרא לכם אולי, ברשותכם, עוד פסוק אחד: "ויאמר אל עמו, הנה עם בני ישראל רב ועצום ממנו, הבה נתחכמה לו". לא יכולתם להתנתק מהססמה שלפי דעתי היא גזענית, היא רעה, בפסילת למעלה ממיליון אזרחי מדינת ישראל. אתם אנחנו לא יושבים? והיו לכם קצת היסוסים. אמרתם: עם יהדות התורה אולי כן, כי הם מעטים, אבל ש"ס, ריבונו של עולם, אלה הרבה אנשים. פן ירבה ופן יפרוץ. לא יכולתם להתגבר על הדבר הזה. כמה שנאה, כמה שנאה זה גרם לעם היושב בציון.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת רביץ, אנא ממך, זמנך עבר. 
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       אולי, ברשותך, עוד דקה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בבקשה.
       

אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       בעניין הזה, בניסיון הזה המפד"ל לא עמדה. 
       
       עכשיו תרשו לי לומר מלה אחת על הליכוד. אנחנו ישבנו וניהלנו אתכם משא-ומתן, ואני רוצה לספר לכל חברי הכנסת כאן כיצד התנהל המשא-ומתן. אנחנו אפילו אמרנו, ואני דובר אמת, אני חולה אמת, אני אומר לכם, שלגבי הבעיות הקשות ביותר שגרמו, לפי דעתי ללא הצדקה, שליחים בלתי אחראיים, שלא גילו את האמת לאנשים בברית-המועצות מה מחכה להם כאן - וזה הביא לידי כך שאנחנו עומדים כיום באמת לפני בעיה. 
       
       אנחנו דיברנו עם הרבנים שלנו, עם גדולי התורה. אתם יודעים מה? יש לזה פתרון הרבה יותר טוב מהפתרון שאתם הצעתם, לכולם הרבה יותר טוב. והנה אנחנו יושבים בישיבה, מסתדרים על הכול, מקבלים בפרצוף: אתם בוועדת הכספים לא תהיו; אכלנו אותה. זה היה הדבר העיקרי. לא התווכחנו על כיסאות. כמו משא-ומתן רגיל בין ג'נטלמנים, לא יותר מזה. גם לא דיברנו על כסף. לא הוזכרה המלה הזאת. שום דבר. ואומרים לנו ביום חמישי אחד: ביום ראשון אנחנו נשב ונסכם, והיתה קואליציה. היתה קואליציה של 69 חברי כנסת, יותר גדולה מאשר היום.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת רביץ.
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       אני כבר מסיים. אני יודע שאני גולש מהזמן. אבל המון זמן לא דיברתי כאן. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       לכן הוספתי לך המון המון זמן.
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       אני הייתי אשם אומנם, ולכן כנראה אני למעלה מן הזמן קצת. עוד מעט אני מסיים. 
       
       באותו יום ראשון שאנחנו הכנו לא פראקים, אלא עט לחתימה, פשוט לא קיבלנו טלפון. יוק. עד היום לא קיבלנו טלפון, אפילו לא של התנצלות, כי מובן היה – ובזה אני מאשים את המפד"ל; אני לא רוצה כאן להלאות את הציבור ולספר סיפורים מי צודק, מי אמר מה, מי הבטיח מה; אני לא אעשה זאת ברבים, אבל אם מישהו מכם ירצה לדעת את האמת, הוא יוכל להגיע אליה. ללכת ולגרום לפסילה של למעלה ממיליון אזרחי מדינת ישראל, שהם אינם ראויים לשבת ליד השולחן הריק הזה? וזה היה במין "הבה נתחכמה לו". אבל אתם יודעים שיש, בסופו של דבר, שני פירושים: פן יפרוץ או כן יפרוץ. 
       
       אני מבטיחכם: אנחנו נישאר כאן. ואם זה ידרוש מאתנו לחיות בעוני יותר עמוק, כך נחיה. אנחנו נהיה כאן למען המטרה שאנחנו רואים אותה קדושה: ללמוד תורה, לעסוק בתורה, לקיים את התורה ולקרב את כולם, את ישראל וגם את הגר הגר בתוכך – לקרב את כולם לאבינו שבשמים. תודה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:

       תודה לחבר הכנסת אברהם רביץ.	אני מזמין את חבר הכנסת עסאם מח'ול. הוקצבו לך חמש דקות. אחריו – חבר הכנסת דוד טל.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, במשפט אחד אגיד לחבר הכנסת סלומינסקי, שאמר שאנחנו עם אחד והתכוון לעם היהודי. אני חושב שיש הרבה הטעיה באמירה הזאת. יש כאן שני עמים, לפחות במובן החברתי, שהולכים ומתגבשים. עם גדול של רעבים, של אנשים שחיים במצוקה, ועם אחר של מיעוטים, קומץ של מיעוט בחברה הישראלית, שמתעשר על חשבון המצוקה של האנשים האלה. זאת האמת החברתית של מדינת ישראל 2003, וצריך לא רק לתאר את המצוקה אלא לבדוק מה הם מקורותיה. 
       
       מה האמת של המצוקה הזאת, של מי המצוקה הזאת, אדוני השר לפיד? אני כבר דיברתי כאן על פונדמנטליזם ניאו-ליברלי-כלכלי שיושב בממשלה הזאת בדמותם של שינוי ושל שר האוצר נתניהו, יחד עם פונדמנטליזם לאומני מתלהם, ביטחוני, כובש ומתנחל בדמותם של ראש הממשלה, שר הביטחון, של הליכוד, של המפד"ל, של האיחוד הלאומני. החיבור הזה, והגיע הזמן שכולם ידעו ויאבחנו את  המחלה, החיבור הזה מסוכן מדי לחברה הישראלית, וצריך להתפטר ממנו ומהר, והשאלה היא לא של מאה שנים, מאה ימים של חסד. כאן אנחנו מדברים על כרוניקה של מצוקה ידועה מראש. כאן אנחנו רואים ממשלה שמנסה להסתיר את הקשר בין המדיניות שלה בתחום המדיני לבין המצוקה הכלכלית והחברתית, בין הביטחוני לבין 
החברתי-הכלכלי.

       אנחנו צריכים להגיד לציבור את האמת, מה מקור המצוקה הזאת. על-פי אומדני האוצר, עד סוף אוגוסט אשתקד, מלחמת שלום ההתנחלויות עלתה למשלם המסים הישראלי 50 מיליארד שקלים. מאז ועד היום מדברים על תוספת של עוד 15 מיליארד שקלים עד 20 מיליארד שקלים. זאת אומרת, עלות של כ=70 מיליארד שקלים, אתם מנסים לקלוט במה מדובר? 70 מיליארד שקלים מוציאה הממשלה הזאת והממשלה הקודמת על מנת להרוס את התקווה לשלום ולהרוס את החברה הפלסטינית. 

       כדי לעשות את ההשוואה ולהבין במה מדובר, אם היינו מדברים על האופציה להקים מדינה פלסטינית, אני מניח שעלות הקמתה היתה מגיעה ל=10 מיליארדי שקלים, 15 מיליארד שקלים, במקרה שבוש מרוצה ומפת הדרכים יוצאת לדרך כפי שהוא היה אוהב. 15 מיליארד שקל כדי להקים מדינה ולהגיע לשלום, ו=70 מיליארד שקלים אתם מבזבזים כדי להרוס את החברה הפלסטינית, כדי לחסל את התקווה של שני העמים לאיזה מוצא מדיני. 
       
       זאת האמת של הממשלה הזאת. זו  ממשלה שמוציאה את 70 מיליארד השקל כדי להגיד שאין מוצא, והיא מוציאה אותם כדי להגן על הכיבוש, כדי להגן על ההתנחלויות, כדי לשמר את ההתנחלויות ואת הפשע הזה, שהתחיל לפני למעלה מ=35 שנים. זאת האמת של המלחמה, שהרמטכ"ל הכריז  עוד בראש השנה שהיא תסתיים כאשר נחצוב בתודעה של כל ילד, שימו לב, של כל ילד פלסטיני, שעל-ידי התנגדות לכיבוש הישראלי לא ישיגו שום ויתור מדיני. כדי לחצוב בתודעה מבזבזים את 70 מיליארד השקל. 

       והשאלה העומדת על הפרק, את מי אתם קוראים לשלם את המחיר של הפשע הנורא הזה? מי משני העמים בישראל, העם של העשירים והעם של העניים, של אלה שחיים במצוקה, מי מהם נקרא לשלם את המחיר של העוולה הזאת? אתם מנסים לגנוב את הכסף הזה, את התקציבים האלה מכיסיהם של מקבלי הקצבאות, של מקבלי קצבאות ילדים, של מקבלי קצבאות מובטלים, של מקבלי קצבאות של משפחות חד-הוריות, משם אתם מנסים לפצות על הפשע הזה ועל המחיר של הפשע הזה. 

       יותר ויותר ישראלים כבר מבינים, שאין אופציה להרעיב את העם הפלסטיני בלי להרעיב חלקים שהולכים ומתרחבים בציבור הישראלי. תקראו את העיתונות הישראלית היום. אין אופציה להשפיל את העם הפלסטיני בלי להשפיל מיליון וחצי אזרחי מדינת ישראל, יהודים בעיקר וערבים שחיים מתחת לקו העוני ומושפלים בגלל המדיניות הזאת שלכם. מי שמשפיל את העם הפלסטיני ומנסה לפתור את הבעיה על-ידי השפלתו והרעבתו, ירעיב וישפיל את המשפחות החד-הוריות ואת העניים ואת הילדים החיים מתחת לקו העוני בישראל. זאת המשוואה, ולא תוכלו לברוח ממנה, שום דבר לא יעזור לכם.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת עסאם מח'ול, זמנך תם, תסיים בבקשה.

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת נושאת אתה בשורות איומות לציבור הישראלי בתחום החברתי והכלכלי. הממשלה הזאת מביאה לקיטוב ולפערים בתוך החברה הישראלית, שלא היו כמותם אולי בכל העולם. הממשלה הזאת מובילה באותו קו של טמטום, של אטימות, של התייחסות בבוז לסבלו של הציבור הרחב שנאנק תחת מדיניות המצוקה ומדיניות העוני וההרעבה שהיא מנהלת. 
       
       אני אומר, אדוני היושב-ראש, ובזה אני מסיים, אין בשורות לממשלה הזאת, אין בשורות לממשלה הזאת, והממשלה הזאת יכולה רק להוביל להעמקת העוני, להעמקת הפערים החברתיים, להעמקת האבטלה, המצוקה, ואלה אינם מכה משמים. זו  לא רק שאלה חברתית. זו מהותה של הדמוקרטיה האמיתית, כי אין דמוקרטיה בלי שוויון, ואין שוויון בלי דמוקרטיה. ועל מנת לחסום את הפונדמנטליזם הכלכלי והמדיני-ביטחוני הזה שמאיים על החברה הישראלית בדמות הממשלה הזאת, השנייה של שרון, הגיע הזמן שכל כוחות הדמוקרטיה, כל דמוקרט מישראל, כל מי שנפגע מהמדיניות הזאת, כל קורבן חברתי, כל מובטל, כל אדם שחי במצוקה, יצאו להגן על עתידם, להגן על עצמם, לחסום את דרכה של הממשלה הזאת ולהפיל אותה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת עסאם מח'ול.	אני מזמין את חבר הכנסת דוד טל, הוקצבו לך חמש דקות. אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה. אני מבקש מכולם להשתדל לעמוד בזמן. חבר הכנסת טל, אני לא מתכוון אליך, אלא באופן כללי לכל הדוברים.
       

דוד טל (עם אחד):
       
       דיברו לפני הרבה, אבל אשתדל לקיים את מצוותו של היושב-ראש, אם אצליח.
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לפנות לכבוד הרב רביץ ולחבר הכנסת עמרי שרון, גם אליך, בבקשה. אדוני הרב, גם אנחנו ניהלנו משא-ומתן, הזמינו אותנו למשא-ומתן, ואנחנו מבינים, קיבלו 40 מנדטים, כל הכבוד, תשואות חן-חן, באמת כל הכבוד, מגיע להם. אבל – איך אמרה לי היום חברה לסיעה – גם במאפיה יש כללים. ויש כללים, עמרי, יש כללים שלפיהם כשאתה מנהל משא-ומתן, גם אם אתה לא רוצה את הצד השני, לא רוצה לצרף אותו, אתה לא נותן לו להמתין עד בוש לטלפון.
       
       אני שומע עכשיו שסיעת יהדות התורה חיכתה לטלפון ועד היום הם לא קיבלו צלצול. אני מוכרח לומר, שגם אנחנו חשבנו שנקבל איזה טלפון, ועד היום לא קיבלנו צלצול. אז גם תשובה שלילית היא תשובה. אפשר להרים טלפון: לא מתאים לנו הפעם, אולי בפעם הבאה. זה בסדר גמור, אני בכלל לא כועס על זה. אני לא יודע למה חברי מש"ס כועסים על זה; לא צריך לכעוס על זה. פעם אמר לי מישהו: מי שסובל מחום, שלא ייכנס למטבח. זה מטבח פוליטי גדול, יש בו תהפוכות כאלה וכאלה - פעם אתה פה ופעם אתה שם וצריך להשלים עם זה. יש איזה כללים במאפיה וגם פה צריכים להיות כללים, אבל הכללים האלה לא היו. אולי בפעם הבאה שמישהו יקים ממשלה יראו לכם איך צריך לנהל משא-ומתן, וגם אם לא ירצו את הליכוד יגידו: הפעם באמת אי-אפשר, לא יצא לנו וסליחה שלא יצא לנו. זו דרך נאותה לסיים את זה. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה להתמקד בנושא שהתמקדו בו חברי מש"ס, מפני שאני חושב שבגלל זה לא צריך לצאת כל כך מן הכלים. הליכוד זכה ב=40 מנדטים והקים ממשלה רחבה וגדולה. כאזרח מן השורה אני רוצה לאחל לו רק הצלחה. אני מקווה ומייחל שתהיה הצלחה גדולה לממשלה הזאת, מפני שההצלחה של הממשלה הזאת תהיה ההצלחה של המדינה כולה, כי המדינה הזאת עומדת על עברי פי פחת. 
       
       אני חושב שכל אחד מאתנו היה רוצה לראות שאנחנו מדינת צדק ורווחה. אבל במקום מדינה של צדק ורווחה הגענו למדינה של צדקה ורווח: יש פה אנשים שעושים רווח, ויש אנשים אחרים שנזקקים לצדקה כל הזמן. אני לא נגד צדקה, אני רק אומר שהעבודה הנפלאה  שעושות העמותות זה החלק הבסיסי, המינימלי והאלמנטרי שהממשלה צריכה לעשות ולתת; מעבר לכך, בקומה השנייה צריכות לתת העמותות האחרות. לצערי זה לא קורה. מה שקורה הוא שהמצוקות הולכות וגוברות והפערים הולכים ומתרחבים. 
       
       חברי שדיבר קודם הזכיר שהקשיחו את הקריטריונים בנושא האבטלה. אני מתפלא שחבר הכנסת רן כהן מגלה את זה רק עכשיו. זה לא דבר חדש. בשלוש-ארבע השנים האחרונות הביא האוצר לוועדת הכספים את עניין הקשחת הקריטריונים פעם אחר פעם אחר פעם, ולצערנו אנחנו מתנהלים פה על-פי החליל של האוצר. מה לא אישרנו? כמעט כל דבר. אני רוצה להזכיר לכם, רבותי חברי הכנסת, שבחוק ההסדרים אישרנו כמעט את כל מה שהם רצו, ולו רק שהמדינה תצא מהמצוקה הנוראה הזאת ומהשבר הגדול הזה. אבל זה לא עוזר, כנראה הדרך שלהם לא טובה. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       חוק ההסדרים הוא השבר. 
       

דוד טל (עם אחד):
       
       השבר הגדול הזה נוצר כתוצאה ממהלכים לא טובים של אנשי האוצר. מה לעשות, צריך להודות על האמת ולשנות כיוון. 
       
       מישהו מהחברים כאן דיבר על כך שצריך לעזור למגזר העסקי. אני לא מתנגד לעזור למגזר העסקי, אבל אני רוצה להזכיר לכם, שב=15 השנים האחרונות מדינת ישראל העבירה 120 מיליארד שקל למגזר העסקי. מה יצא לנו מזה? מה קיבלנו? "א קרענק" קיבלנו. מה קיבלנו? במקום לקבל יותר מקומות עבודה, כשזו היתה המטרה, במקום לוודא שמייצרים יותר מקומות עבודה ואנשים עוברים ממעגל האבטלה למעגל העבודה, יותר ויותר אנשים נזרקו ממעגל העבודה אל מעגל האבטלה. ככל שעבר הזמן גדל מספרם של האנשים שהפכו למובטלים. 
       
       אני רוצה להזכיר לכם, שיש פה דבר נורא ואיום. כל אחד מאתנו האזרחים משלם בדמי הביטוח הלאומי שלו חלק מהסכום שמועבר לקרן לאבטלה. אדוני שר החקלאות, זה דומה לכך שאתה משלם פרמיה לביטוח הרכב שלך, ואם הרכב שלך נפגע, חס וחלילה, אתה מבקש פיצוי, כי כל השנים אתה משלם לזה, מורידים לך כל הזמן פרמיות, מורידים ומורידים, כדי שאם חס וחלילה הרכב ייפגע, יהיה מי שישלם. ראו מה קורה. אני משלם ומשלם כל הזמן -  אני מדבר על האזרחים - אבל ברגע שמגיע הזמן לקבל את הכסף, מקשיחים לי את הקריטריונים. פעם היו מספיקים לי שישה חודשים כדי לזכות בדמי אבטלה, עכשיו זה כבר 12 חודשים; פעם הייתי יכול לקבל חצי שנה, עכשיו נותנים זאת לפי גילים שונים ופחות ופחות. הדבר הזה לא נגמר. 
       
       אומרים לי שרוצים לפטר עובדים מהמגזר הציבורי, מדברים על 60,000, 50,000, 30,000, 10,000, לא משנה. אני רוצה להזכיר לכם, שיותר מ=50% במגזר הציבורי משתכרים בקושי שכר מינימום. מה תעשו?  תפטרו אותם - פיטרתם, לאחר מכן צריך לתת דמי אבטלה, לאחר מכן צריך לתת הבטחת הכנסה, לאחר מכן צריך לתחזק אותם כל הזמן, וחוזר חלילה. די עם הגזירות הללו, צריך לחשוב על דרך אחרת, ויש דרכים אחרות, ובעבר הצענו דרכים אחרות. 
       
       אני אהיה פה כמו קאטו, ואני שב ופונה אל ראשי האוצר ואומר: לפנינו מלחמה גדולה. זו לא המלחמה נגד עירק, זו המלחמה בשוק השחור. יש שם הרבה מאוד כספים. לדעת האוצר, יש הסוברים שמדובר ב=50 מיליארד, יש הסוברים שמדובר ב=70 מיליארד; מנהל המכס מדבר על 100 מיליארד. גם אם זה רק 50 מיליארד, אם חלק מהכסף הזה ייכנס לקופת האוצר וחלק אחר ייכנס לשוק ההון, זה יניע את גלגלי המשק ויעשה את מה שצריך לעשות. 
       
       מעבר לזה, אדוני היושב-ראש, היות שזמני קצר ואני לא יכול להוסיף, רק אומר שהממשלה הזאת צריכה לראות בשום שכל איך לא לגרד יותר מן העניים. בהצעת התקציב האחרונה היא הגישה הצעה לקיצוץ של 5.2 מיליארדי שקל מילדים, ממשפחות חד-הוריות ומזקנים, והקפיאה את שכר המינימום הרבה פעמים. ומה קרה? היתה רק עליית מחירים. אני רוצה להזכיר לכם, שגם היתה שחיקה של 4% בשכר של המגזר הציבורי, מעבר לשחיקה של 3.2% של כלל המשק. 
       
       הדעת אינה סובלת שיעשו מהלכים חפוזים כאלה. אנשי ההון, שיש להם תמיד הכושר והיכולת ללחוץ על אנשי האוצר ועל אנשי הממשלה, הם אלה שיצאו נשכרים, הם אלה שילכו ויתעשרו. לעומת זאת, האנשים בשכבות החלשות והעניות יחטפו את המכה מהממשלה פעם אחר פעם. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:

       תודה לחבר הכנסת דוד טל. אני מזמין את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה. הוקצבו לך חמש דקות. אחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, בבחירות האחרונות נשבר שיא עולמי. בדרך כלל מפלגות מבטיחות בבחירות וממשלות לא מקיימות. למשל, בבחירות לפני האחרונות הבטיחו שלום וביטחון, ולא היה לא שלום ולא ביטחון. לפני כן אמרו: כלכלה נכונה; היתה כלכלה גרועה, ובכל שנה אותו דבר. הפעם היו מאוד צנועים בהבטחות, הבטיחו לנו שרון. ססמת הליכוד בבחירות היתה: העם רוצה שרון. הקו העיקרי של הליכוד במערכת הבחירות היה, ששרון יהיה ראש הממשלה. ההבטחה הזאת באמת קוימה בזמן שיא ובתקופה מאוד קצרה, איך שנגמרו הבחירות ההבטחה קוימה: שרון ועוד 37 אנשים מהליכוד היוו את חוט השדרה של הממשלה שקמה לפנינו. 
       
       רוב דוברי האופוזיציה בכו על כך שלא צירפו אותם לממשלה. לכל האנשים שבכו את הבכי הזה לפני כמה ימים אני קורא: לא לחכות לפתחה של הממשלה הזאת, לא להתקרב אליה, אלא להישאר באופוזיציה. לא שמעתי אף דובר מש"ס, או ממפלגת העבודה, או מיהדות התורה, שהבטיחו לנו שהם יישארו אופוזיציה לממשלה הרעה הזאת. 
       
	נושא האי-אמון הוא הפרת הסטטוס-קוו בענייני דת ומדינה והמצוקה הכלכלית-החברתית. יש עוד אלף סיבות להציע אי-אמון בממשלה הזאת. אפילו קריאה - בלי לראות את מעשיה של הממשלה - בקווי היסוד שלה, מביאה למסקנה שצריך להציע אי-אמון בה. 

	אני לא רוצה להתערב בנושא הפרת הסטטוס-קוו בענייני דת ומדינה. אני רק רוצה להגיד, שאנחנו מציעים חלופה - הפרדת דת ומדינה. לזה לא מוכנים אפילו החילונים בשינוי.

	המצוקה הכלכלית-החברתית היא בחלקה הגדול, ברובה, תוצאה של המצב הפוליטי. הממשלה הזאת לא מציעה שום תקווה לשינוי בנושא הזה. שרון  הוא אותו שרון. שרון שהבטיחו לנו בבחירות הוא אותו שרון כמו בעבר - שרון שכל מעשיו היו סתימת כל פתח אפשרי לשינוי כאשר היה סיכוי לצאת מהעימות או ממעגל הדמים, באופן סיסטמתי. כל פעם שהתעוררה איזו תקווה לצאת מהמצב, הוא ועמיתיו מהממשלה נתקפו ב-"PEACE פוביה". כל דיבור על שלום הכניס אותם לפוביה רצינית ביותר, והם עשו מעשים שמנעו את האפשרות הזאת. 

	אם נבדוק מה קרה בשנתיים האחרונות, נראה את הסיכול הממוקד, כפי שקראו לו, ואני מדבר על מעשי ההתנקשות ועל הרצח המתוכנן של מנהיגים פלסטינים. זה נעשה במקרים רבים כשכבר שרר שקט וכשנפתחה אפשרות למשא-ומתן. זה נעשה בזדון, כדי למנוע קיום אפשרויות כאלה. 

	הממשלה הזאת ממשיכה בהתנחלויות. דיברו כאן על משרד הבינוי והשיכון. מחצית מהתקציב של בנייה כפרית הולך לשטחים. האם אתם יודעים איזה אחוז מהבנייה הכפרית קיים במגזר הערבי? אני אומר לכם שזה פחות מ=1%. אם כל תושב בהתנחלויות מקבל פי-17 מאזרח ישראלי ממוצע, הרי כל תושב בהתנחלויות מקבל פי-170 מכל אזרח ערבי בארץ מבחינת התקצוב של משרד הבינוי והשיכון. 

	כפי שאמרו חלק מהדוברים הקודמים וכפי שציין חבר הכנסת עסאם מח'ול, ההרס שהממשלה הזאת גרמה וממשיכה לגרום לחברה הפלסטינית הוא לא ייאמן. 60% מכוח העבודה הפלסטיני במצב של אבטלה. הרס התשתיות, ההרס המתוכנן של החינוך, של הכבישים ושל החקלאות זה הרס סיסטמתי של החברה הפלסטינית, וזה הרס מתוכנן. לא מדובר רק בתגובה על מעשה זה או אחר, אלא יש להרס הזה מטרה, והיא להביא את החברה הפלסטינית למצב של אפס, לגרום לכך שהפלסטינים יוותרו על דרישותיהם הפוליטיות, כאשר הדרישה היחידה שלהם היא לנהל חיי יום-יום רגילים. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, זמנך הסתיים. 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       לכן, כיוון  שזו  ממשלה שממשיכה את העימות, שממשיכה את הדיכוי, שממשיכה את הרס הבתים, שממשיכה את הרצח ואת ההרג בשטחים, אסור לתת בה אמון. זו ממשלה של תאצ'ריזם חברתי-כלכלי ושל דרוויניזם חברתי. זו ממשלה שמצהירה שהיא רוצה להביא לפיטורים המוניים במשק, לקיצוץ בקצבאות ילדים ולפגיעה בשכבות החלשות. לכן זו  ממשלה שאסור לתת בה אמון. 
       
       ממשלה שכל מה שיש לה להגיד על שוויון האוכלוסייה הערבית זה שהיא תלמד את הנושא - זו ממשלה שאסור לתת בה אמון. אני קורא לכל חברי הכנסת להצביע אי-אמון בממשלה. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת זחאלקה. אני מזמין את חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. יש לך חמש דקות. אחריו ידבר שר המשפטים, יוסף טומי לפיד. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנושא הוא אי-אמון והפרת הסטטוס-קוו מצד הממשלה. כאשר מדובר בסטטוס-קוו של הסיעות היהודיות הדתיות, הדבר מראה שכנראה יש לנו שותפים חדשים לעושק, לעוול ולמדיניות שמעולם לא התחשבה בתושבים בכלל, במיוחד מהמגזר החלש, ובוודאי לא בתושבים יראי השמים ובאנשי הדת. 
       
       הממשלה הזאת מחדשת חידושים. אנחנו עכשיו רואים שהיא התחילה להרוס גם מסגדים - מסגדים קיימים, מתפקדים וחיים, שמתפללים בהם. ממילא על מסגדים שהיו נטושים או שהיו קיימים עשרות שנים והרסו אותם בארבע-חמש השנים האחרונות, היו אומרים שאלה מסגדים שלא התפללו בהם, שאלה מסגדים שנסגרו או ננטשו, וגם התכחשו לעניין ואמרו שלא יודעים מי הרס אותם. אמרו שהמשטרה חוקרת בעניין ושהיא ממשיכה לחקור. 
       
       לפני חמש שנים הרסו את המסגד באום אל-פרג',  ליד בן-עמי, מול בית-החולים בנהרייה. לפני ארבע שנים הרסו מסגד בחוף הים, ליד מושב שממוקם דרומית לחדרה, ששכחתי את שמו. 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       מסגד צרפנד. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       לא, עוד לפני צרפנד. את צרפנד, שהוא ליד הבונים, הרסו שנה לאחר מכן. אחר כך הרסו את המסגד בפלוגות. אלה מסגדים שהיו קיימים משנת 1948, והם נשארו עומדים על תלם עד שבאו פושעים והרסו אותם. הממשלה וגם המשטרה אמרו שהם חוקרים את מעשי הפשע ושהם לא יעברו לסדר-היום עד שהעניין ייפתר. החקירות לא הביאו עמן תוצאות, אף  שכל ילד וכל חובב יכולים היו להגיע בקלות למסקנות ולתוצאות חקירה, כי היו שם עקבות של בולדוזר, של דחפור ושל האנשים שהיו במקום יום לפני ויום אחרי. 
       
       אם צריך לסכם את זה במלה אחת, אפשר לומר שכל המסגדים נהרסו בידיעת מינהל מקרקעי ישראל, שטען לבעלות על המקום ועל המקומות הקדושים, ואשר התנגד לכל תהליך של שיפוץ, בנייה או שחזור, שלא כמו כל בעל רכוש אחר שהיה רוצה מן הסתם לשקם את הרכוש שלו. אם המינהל הוא בעל המבנים האלה - כאשר יד פושעת הורסת אותם באישון לילה, לכאורה למינהל צריך להיות רצון לשמר את המבנים, לשקם אותם ולהחזיר את המצב לקדמותו. לא רק שזה לא נעשה, אלא שהמינהל עמד מנגד ומנע את שיקומם של מסגדים אלה ואת בנייתם מחדש. זה היה המצב עד לפני שבועות אחדים. 
       
       לפני כחודש-חודשיים התבשרנו שהתחילו להרוס גם מסגדים שהם מסגדים לכאורה חדשים, קיימים וחיים, בטענה שלא היה להם רשיון. אני מדבר על המסגד בתל אל-מלח בנגב. אגב, תל אל-מלח הוא אחד הכפרים הבלתי-מוכרים. מתגוררות בו יותר מ=2,000 נפשות שמתפללות במסגד הזה. אין להם שם רשיונות בנייה בכלל. הם לא יכולים להשיג רשיון לא לבית ולא למסגד ולא לאף מקום אחר. לאחר שהמסגד שוקם בצורה כלשהי באופן מינימלי, כדי שאפשר יהיה לקיים תפילות, עמדו להרוס אותו בפעם השנייה. בא בית-המשפט - וכנראה נצטרך הרבה את עזרתה של מכונת הצדק הנקראת בתי-משפט. מה לעשות, פעם עותרים לבג"ץ בעניין הביטוח הלאומי, בעניין משפחות מרובות ילדים ובעניין הקצבאות שבהם מפלים לרעה את הציבור הערבי ואת הציבור הדתי, ופעם עותרים לבתי-משפט כדי למנוע הריסת מסגדים. 
       
       אגב, היה שם פסק-דין מאלף. השופטת הנכבדה אמרה, שלא יכול להיות שדווקא את בית התפילה הורסים, כאשר היישוב כולו בלתי מוכר ובלתי חוקי, ויש אנשים שחיים שם. היא חס וחלילה לא התכוונה להרס 2,000 בתים נוסף על המסגד, אלא שהפתרון צריך להיות שגם ל=2,000-3,000 הבתים וגם למסגד עצמו יהיה פתרון חוקי ושפוי, כאשר הריסה איננה הפתרון. 
       
       אני אומר, שהאיום הזה של הריסת מסגדים הגיע עכשיו גם לעיר נצרת, ואני מפנה את הדברים לראש הממשלה היושב מולי. ראש הממשלה, העניין של המסגד בנצרת נגמר והסתיים בשתי החלטות של ועדות שרים בשתי הממשלות הקודמות מלפני שבע שנים. היתה שם פשרה שהתקבלה על דעת כולם, כ-ו-ל-ם, תושבי נצרת, מוסלמים, נוצרים, המפלגות הערביות, ועדת המעקב, ארגון הגג, ישיבות על החלטות ממשלה, והכול הסתיים בשלום. פתאום, לפני שנה, אנחנו שומעים שמר בוש מתערב, מרים טלפונים, מזמין את ממשלת שרון לא לאפשר את בניית המסגד. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לסיים. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אני מסיים, אדוני, רק עוד שני משפטים. 
       
       אומרים שגם הווטיקן התערב. פתאום הווטיקן ובוש מחיים לנו את אש המחלוקת, וממשלת שרון ממנה ועדה חדשה, בוחשת בקדירה ורוצה עכשיו להרוס גם בתוך נצרת. אני שואל, את מי זה משרת? או שמא מר שרון רוצה לומר לבוש, לא רק אתה הורס בבגדד ובאפגניסטן ולוחם באסלאם ובמוסלמים. גם אני עושה את זה אצלי, אפילו בתוך העיר הערבית הגדולה ביותר, בנצרת, במרכז העיר, אני הורס התחלות בנייה שנבנו לפני שנייה ושהיו בקונסנסוס, כאשר כל הציבור מסכים לזה, גם דתיים, גם נוצרים, גם מוסלמים, אני מפר את הקונסנסוס הזה ויוזם עכשיו הריסות חדשות. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לך. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אני אומר, שממשלה שמבעירה אש בדרך הזאת ואיננה מראה מינימום של שפיות ושל  שמירת הסטטוס-קוו, שהוסכם עליו והוא מקובל על כל תושבי מדינת ישראל, ערבים, נוצרים, מוסלמים, יהודים, ממשלות ישראל קודמות, ממשלה כזו  איננה ראויה לאמון, ואנחנו נצביע כמובן אי-אמון בה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, עברת את חמש הדקות בלמעלה משתי דקות. אני מאוד מודה לחבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. את הדיון פתח חבר הכנסת, השר גדעון עזרא, ויסגור אותו בשם הממשלה השר יוסף טומי לפיד. בבקשה, אדוני, וייקח את זמנו. כשר אתה יכול לדבר כמה שאתה רוצה. 


שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       אדוני ראש הממשלה, אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי, אני מבין לרוחו של חבר הכנסת ליצמן, למה הוא מתייצב בראש התביעה המגוחכת הזאת שבוע ימים אחרי הקמתה של ממשלה, להביע בה אי-אמון. אין זה אלא שחבר הכנסת ליצמן גילה, שנותרו כמה מאות מיליוני שקלים בקופת המדינה שהוא לא הספיק להעביר לחבריו, והוא רוצה למלא אחר החסר. מה שבטוח הוא, שאילו עניינה של היהדות עניין את ש"ס ואת יהדות התורה, הם ודאי לא היו מגישים הצעת אי-אמון. אם קרה דבר טוב לעניין היהודי בתקופה האחרונה, זו הקמתה של ממשלה שבה נעשה ניסיון היסטורי לשיתוף פעולה בין המחנה החילוני לבין המחנה הדתי, ואנשים דתיים היו צריכים לברך על כך. 
       
       הניסיון של המפד"ל לצאת לקראתנו בחזרה מהג'ונגל שאליו היא נקלעה לתוך הקונסנסוס הלאומי הציוני היהודי הטוב, זה מעשה שאתם הייתם צריכים לברך עליו, ואתם הייתם צריכים לשמוח ששינוי הסכימה לחתום עם המפד"ל על הסכם שאומנם לא מספק את כל המאוויים שלנו, אבל מאפשר שיתוף פעולה בין שני המחנות הגדולים במדינה הזאת. אבל לא היהדות חשובה לכם אלא כל מה שגרפתם כשהייתם בשלטון ועכשיו ברח לכם בין האצבעות. זה מה שמעניין אתכם, לא טובתו של העניין היהודי. המצב של העניין היהודי השתפר לאין שיעור.
       
       רבותי, הרכבת החליפה פסים, והיא נוסעת בכיוון חדש - - - 

יצחק וקנין (ש"ס):
       
       לתהום. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, הפנה את פניך לכיוון הבמה, בבקשה. 

שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       היא עדיין לא הגיעה לכל התחנות, אבל היא מתקדמת בכיוון הנכון, ואתם עכשיו חשים שהשאירו אתכם בתחנה, עם המזוודה שלכם.

משולם נהרי (ש"ס):
       
       כן, ממש. 


יעקב מרגי (ש"ס):
       
       עם הפטרונות. 
       
שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       רבותי, ממשלת ליכוד-האיחוד הלאומי-שינוי-מפד"ל תקדם את השלום - - 

יצחק וקנין (ש"ס):
       
       את הגזענות.

שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       - - תקדם את הכלכלה, תקדם את ההבנה בין החזית החזקה מאוד של החילוניות הישראלית לבין אותם יהודים דתיים שרוצים בהידברות ובהבנה. וזה שזה מרגיז אתכם, זה רק מוכיח עד כמה יצאנו לדרך הנכונה, ואתם תצטרכו להתחיל לעבוד לפרנסתכם. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נהרי. 

שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       אדוני היושב-ראש, אני לא אנצל את זמני – זו הפעם הראשונה אני נואם בלי הגבלת זמן, ואני לא אנצל זאת לרעה. אני אומר לציבור בישראל, שאנחנו עושים היסטוריה, אנחנו מנסים לאחד את העם תחת הדגל הציוני של אנשים שמתגייסים לצה"ל - - - 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - - 

שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       לצה"ל. שמעתם על צה"ל? מישהו סיפר לכם על צה"ל? מישהו סיפר לכם על מילואים? 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יצחק כהן. חבר הכנסת מרגי. 

שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       מישהו סיפר לכם על עבודה? מישהו סיפר לכם על תשלום מס הכנסה? כל מה שאתם יודעים זה רק לקחת כסף מהציבור לצרכים שלכם. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רק רגע, אדוני השר. רבותי חברי הכנסת, אני לא אקרא לסדר, אבל מי שיצעק לא יקבל רשות דיבור, אני אומר לכם, זו  תהיה הסנקציה. מותר לקרוא קריאות ביניים במשורה, הוא יאמר כל מה שהוא רוצה לומר. אני זוכר מה אמר יצחק כהן רק לפני שעה לא ארוכה, דברים שצרבו וצרמו, הכו והכאיבו, וכולם שמעו. 

יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אמרו שאנחנו גנבים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אמרו יותר גרוע. אמרו: שונאי ישראל. אז אנא מכם, לשבת עכשיו ולתת לשר לסיים את דבריו. 

שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       רבותי, הממשלה הזאת היא הדבר הטוב ביותר שקרה לעם היהודי זה שנות דור - - - 

נסים זאב (ש"ס):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נסים זאב. חבר הכנסת נסים זאב, שב. 

שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       חסר רק עוד דבר אחד, ואני פונה שוב אל חבר הכנסת מצנע - אני פונה אליך, מה שחסר בממשלה הזאת זה רק שאתם תצטרפו אליה, ואז נחזק גם את מחנה השלום, גם את הכלכלה הישראלית וגם את החילוניות. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לשר טומי לפיד. 
       
       רבותי חברי הכנסת, ההצבעה האלקטרונית עדיין אינה תקינה, ולכן פעם נוספת ניגש להצבעה בהרמת יד. 
       
       לפני ההצבעה, תקנה 54 מדברת על הודעה אישית, שבדרך כלל ניתנת בסוף הישיבה. אבל חבר הכנסת ליצמן, שאותו הזכירו בשמו מספר לא מועט של חברים, מבקש לומר דבר לפני ההצבעה, שכן הדבר יכול להשפיע על ההצבעה, ולכן אני מאפשר לו לפרש את תקנה 54 ברוח זו. בבקשה, חצי דקה. 

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, היות שסיעת יהדות התורה החליטה להגיש הצעת חוק כי בעת הגשת אי-אמון לא יהיה צורך להודיע על מועמדות לראש הממשלה, אני רוצה להודיע שאני מוריד את מועמדתי לראשות הממשלה, ושאלתי המשפטית, האם אז מתקיימת הצבעת אי-אמון. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, התעוררה פה סוגיה מאוד מעניינת.
       
       אם לא יהיה שקט פה - - -

רן כהן (מרצ):
       
       - - - תוריד את האי-אמון.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
        חבר הכנסת רן כהן. עוד יצחק כהן מדבר, ואתה מגיע. הכוהנים השתלטו על העזרה. רבותי חברי הכנסת. 
       
       רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת ליצמן הודיע שהוא לא רואה את עצמו, אם תיפול הממשלה, כמועמד לראשות ממשלה, ונשאלת השאלה אם האי-אמון עומד, אם בכלל אנחנו צריכים להצביע עליו. שאלה זו אני מעביר ליועצת המשפטית. רבותי חברי הכנסת. חברי הממשלה, אתם מפריעים לי. חבר הכנסת רן כהן.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
	יש עוד שאלה - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
	זאת סכנה גדולה. ולכן, האם הצעת האי-אמון לא צריכה להיות קונסטרוקטיבית? כדי להסיר כל ספק מלב, אני לא מאפשר לליצמן לחזור בו מהודעתו, ואם הממשלה תיפול, הוא יהיה ראש הממשלה, על אפו ועל חמתו. אני אבקש מהיועצת המשפטית לבוא ולומר לי.

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
	 קיבלתי שחרור.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
	 אני לא משחרר אותך מתפקידך, חבר הכנסת ליצמן. סוף מעשה במחשבה תחילה, ואדוני היה צריך לחשוב על כך מראש.

	חבר הכנסת גדעון סער. בבקשה.

רן כהן (מרצ):
       
	הוא יהיה ראש ממשלת צללים.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
	 חבר הכנסת רן כהן, אתה עולה על יצחק כהן.

גדעון סער (הליכוד):
       
	 אדוני היושב-ראש, החוק קובע, אני מפנה לסעיף 28(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, כי הבעת 
אי-אמון בממשלה תיעשה בהחלטה של הכנסת ברוב חבריה - דהיינו, לפחות 61 חברים - לבקש מנשיא המדינה להטיל את הרכבת הממשלה על חבר כנסת פלוני, שהסכים לכך בכתב. דהיינו, אין הבעת אי-אמון ללא האלמנט הזה. זה פשוט לא ניתן.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
	 אני מאוד מודה לחבר הכנסת גדעון סער. הואיל והשכלתי לקרוא את הסעיף באותה מידה, והואיל והיועצת המשפטית נמצאת פה, אם יש לה תשובה על אתר, תמסור לי. אם יש לה תשובה על אתר, אני מייד אתן את תשובתי.

	ובכן, כפי שגם אני חשבתי, יש כאן למעשה הודעה על ביטול הצעת האי-אמון. חברי הכנסת מש"ס, אתם - - -

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
	 לא מוותרים על האי-אמון.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - -

קריאות:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
	 חברי הכנסת, נא לשבת. חבר הכנסת פרוש, נא לשבת. חבר הכנסת פרוש, נא לשבת.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
	- - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
	 אני רואה שאתה מסייע לרב פרוש, חבר הכנסת טיבי. אני רואה שיש פה בכלל סנהדרין חדשה. אני אומר לכם, רבותי, שמעתי את היועצת המשפטית וגם השכלתי לקרוא את סעיף 54 לחוק-יסוד: הממשלה. על אף זאת, ומשום שהעניין לא ברור, ומשום שהכנסת כולה באה לכאן כדי להצביע אי-אמון בממשלה או להצביע אמון בממשלה, הכול לפי גישת חברי הכנסת, אני בכל זאת מצביע.

גדעון סער (הליכוד):
       
	 צריך לנהוג במוסד של אי-אמון כפי שהוא נקבע בחוק.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
	 שמעתי אותך, חבר הכנסת גדעון סער. הואיל ואני רוצה להיות כשר למהדרין מן המהדרין, אני בא ואומר: אם יהיה מצב שבו באמת תיפול הממשלה ולא יהיה ראש ממשלה, אז באמת נצטרך להיזקק לשאלה. היה ובכל זאת הממשלה תחזיק מעמד, הרי שהעניין הופך תיאורטי, ואז נדון בזה במישור התיאורטי.

	האם הממשלה רוצה להביע את דברה? בבקשה. השר נוה, בבקשה.

שר הבריאות דני נוה:
       
	 אדוני, אני בכל אופן מבקש שיירשם בפרוטוקול, שהחלטת היושב-ראש לא מהווה קביעה עקרונית בסוגיה הזאת, גם אם היא תישאר תיאורטית, מהסיבה הפשוטה שלא בכדי קבע המחוקק את הרף הזה שנדרש לצורך הגשת אי-אמון, ואם נסכים לכך שיכול להיות מצב שבו חבר כנסת ברגע האחרון, או סמוך להצבעה, יסיר את מועמדותו לטובת העניין, אנחנו צריכים לקבוע מראש הלכה עקרונית בסוגיה הזאת. היושב-ראש אומנם מנחה להצביע, אך שלא ישתמע שאכן זו קביעה עקרונית בעניין הזה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
	 ובכן, יש פה אפשרות אחת משתיים, או שאנחנו צודקים או שאנחנו לא צודקים. אני לא בא וקובע שסעיף 54 לא מחייב אותנו בהצגת מועמד - - -

גדעון סער (הליכוד):

	 סעיף 28.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       עם זאת, השאלה יכולה להישאר בצריך עיון תיאורטי, על מנת לקבוע לעתיד, ואני מציע ומצווה להצביע על הצעת האי-אמון שהוגשה על-ידי סיעות ש"ס - - -

קריאות:
       
       אי-אפשר.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שריד, הואיל ולא נתתי לאיש מסיעתך לדבר, אנא לך למיקרופון.

יוסי שריד (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מבקש שלא תצביע על זה מן הסיבה הפשוטה: אם זה האי-אמון המקורי עם ליצמן, יש לנו עמדה אחת, אם זה אי-אמון בלי ליצמן, יש לנו עמדה אחרת. אין לנו אמון בממשלה, ואנחנו מצביעים אי-אמון בממשלה. מכיוון שהוסיפו לנו את ליצמן, החלטנו להימנע. בכלל יש סכנה שעל-פי הדרך שאתה בוחר, מדינת ישראל יכולה להישאר לפרק זמן בלי ראש ממשלה בכלל, כי זה יצא וזה לא ייכנס. יש פה צרות גדולות. אני מאוד מבקש שלא להעמיד את ההצעה להצבעה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זאת הצעת אי-אמון חדשה, חבר הכנסת שריד.
       
       רבותי חברי הכנסת, בזמן ששאלנו את עצמנו אם להצביע או לא להצביע, באה לפני 
חוות דעת מפורשת. הואיל ואין לפני תנאי קיומי להצבעת אי-אמון בדבר הסכמה בכתב של חבר הכנסת המסכים לשמש כראש ממשלה - למעט כמובן ראש הממשלה המכהן - שיוטל עליו להרכיב ממשלה, לכן, ברגע שהודיע הרב ליצמן, חבר הכנסת הנכבד, שהוא מסיר את מועמדותו, אין קיימת עוד הצעת האי-אמון. 
       
       



הודעת הממשלה על העברת הסמכויות הנתונות לראש הממשלה 
על-פי חוק מינהל מקרקעי ישראל, התש"ך-1960, לשר התעשייה והמסחר
["דברי הכנסת", חוב' ג', עמ'     .]

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לעבור להצבעה הבאה. הואיל ואנחנו נמצאים כאן, סדר-היום קובע שכרגע אנחנו נצביע על הודעת הממשלה על החלטתה להעביר לשר התעשייה והמסחר את הסמכויות הנתונות לראש הממשלה על-פי חוק מינהל מקרקעי ישראל, התש"ך-1960. האם הממשלה מבקשת להשיב או מבקשת להצביע?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       להצביע.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו מצביעים. מי בעד הודעת הממשלה על החלטתה להעביר לשר התעשייה והמסחר את הסמכויות הנתונות לראש הממשלה על-פי חוק מינהל מקרקעי ישראל? תודה רבה. נא להוריד. מי נגד? תודה רבה. להוריד. מי נמנע?

          הצבעה
       
בעד הודעת הממשלה - רוב
נגד - מיעוט
נמנעים - אין
הודעת הממשלה על העברת הסמכויות הנתונות לראש הממשלה על-פי חוק מינהל מקרקעי ישראל, התש"ך-1960, לשר התעשייה והמסחר נתקבלה.


נסים זאב (ש"ס):
       
       אין רוב. הצבעה שמית.

יצחק כהן (ש"ס):
       
       הצבעה שמית.
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יצחק כהן, אתה שימשת זמן רב מדי בקואליציה, ושמנת כנראה, ואתה לא יודע שלהצבעה שמית צריך להגיש בקשה חתומה על-ידי 20 חברי כנסת מבעוד מועד.
       
       מי נמנע?

יצחק כהן (ש"ס):
       
       אין רוב.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן, אל תפריע לי בזמן הצבעות. 
       
       מי נמנע? ובכן, אני קובע שברוב קולות חברי הכנסת - - -
       
קריאות:
       
       לא רוב.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       לא רוב. תספור.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, האם יש מישהו שמבקש לספור?
       
קריאות:
       
       כן.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       למה? אתם חושבים שאני טועה?

יצחק כהן (ש"ס):
       
       כן.


אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לא. אנחנו רוצים שתספור, אף שאתה טועה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ובכן, רבותי, אני לא טועה, ואני קובע בצורה ברורה, שבהצבעת רוב חברי הבית אושרה הודעת הממשלה על העברת סמכויות מראש הממשלה לשר התעשייה והמסחר, על-פי חוק מינהל מקרקעי ישראל, התש"ך-1960. תודה רבה, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.




מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעה לסגן מזכיר הכנסת.
       
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת החלטת ועדת הכנסת בדבר אישור שינוי בהרכב הסיעתי של הכנסת. סיעת ישראל בעלייה וסיעת הליכוד התמזגו לסיעה אחת בשם הליכוד, אשר תמנה 40 חברי כנסת. תודה.
       

הצעה לסדר-היום
נתוני הפשיעה בשנת 2002 ותחזית הפשיעה לשנת 2003 

היו"ר ראובן ריבלין:

       הוגשו הצעות לסדר-היום: נתוני הפשיעה בשנת 2002 ותחזית הפשיעה לשנת 2003, של חבר הכנסת דוד אזולאי ושל חבר הכנסת, יושב-ראש ועדת הכנסת, רוני בר-און; הצעות שמספריהן 90 ו=118. חבר הכנסת דוד אזולאי, נא לעלות. 

דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, בשבוע שעבר בישר לנו המפכ"ל, מר אהרונישקי, בשורה קשה שנבלעה בבליל ההודעות. הוא הודיע, שנתוני הפשיעה בשנת 2002 הם שיש יותר פושעים ישראלים, ושהצפי לשנת 2003 הוא שיהיה גרוע עוד יותר. האירועים הביטחוניים הקשים והפיגועים דחקו לפינה את נתוני הפשיעה, וידי המשטרה, מאז אוקטובר 2000, עמוסות עבודה במניעת פיגועים ובטיפול באירועים ביטחוניים. אם בשנת 2002 הסתמנה עלייה דרסטית בפשיעה, אנחנו מתבשרים שב=2003 יהיה המצב יותר חמור. 

היו"ר אלי בן מנחם:
       
       חבר הכנסת גדעון סער, חברת הכנסת נעמי בלומנטל, אני מבקש מכם שתעמדו מעבר לדלת, כדי שלא תפריעו. 

דוד אזולאי (ש"ס):
       
       מה שמטריד אותי, אדוני היושב-ראש, הוא, שכאשר סוף כל סוף, לאחר מאמצים רבים, המשטרה מניחה את ידיה על פושעים,  ובמיוחד בתחום הפשיעה המאורגנת ובתחום הסחר בנשים, כאשר אלה מגיעים לבתי-המשפט הם מגיעים לעסקת טיעון עם הפרקליטות, ובכך בעצם מערערים את ההרתעה שהמשטרה מנסה להשיג. התוצאה היא שיותר ויותר עבריינים מסתובבים חופשי ואינם באים על עונשם. הם יוצרים את הטרור האמיתי בחברה הישראלית ופוגעים בחלשים. 
       
       חיפשתי בהסכם הקואליציוני, ואמרתי - אולי הממשלה הזאת בכל זאת תיתן איזו קדימה למשרד לביטחון פנים ותקצה יותר כוח-אדם על מנת לשפר את איכות חיינו במדינת ישראל, אבל לצערי הרב לא מצאתי אף לא סעיף אחד המדבר על העניין הזה. בעצם אפשר לומר במלים פשוטות, שהממשלה הזאת אומרת לאותם פושעים: תמשיכו לחגוג, מפני שידיה של המשטרה עמוסות, כפי שאמרתי קודם, במניעת פיגועי טרור ובהשלטת הסדר במדינת ישראל. 
       
       המפכ"ל מסר נתונים מזעזעים. הפשיעה תגבר. הביטחון האישי והחברתי יתערער. מספר מקרי האונס יגדל ב=3.2%. מספר תיקי הנוער שנפתחו עלה בעשרות אחוזים. תלמידים הנוסעים לבית-ספרם בהסעות גרמו נזק של 12 מיליון ש"ח. קיים סיכון בטיחותי. 
       
       בואו לא ננסה להטיל דופי ולומר שהמשטרה אשמה בכול. ידיה של המשטרה בימים אלה עמוסות. כולנו מכירים את הסיפור על חכמי חלם: כאשר הגשר המחבר בין שתי ערים התמוטט, התכנסו חכמי חלם וחשבו מה לעשות כדי לפתור את הבעיה. הם החליטו לבנות בית-חולים ליד אותו גשר. במקום לבנות גשר חדש, החליטו  לבנות בית-חולים. עמיתי חברי הכנסת. אנחנו לא צריכים להוסיף בתי-חולים. השר נמצא, אני רואה אותו. 

היו"ר אלי בן מנחם:
       
       השר נמצא כאן. השר צחי הנגבי נמצא כאן. 

דוד טל (עם אחד):
       
       אני דואג לבית הזה, שאין כאן כבוד לרשות המחוקקת. 
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אלא  שהוא עסוק בדברים שהם ברומו של עולם. מה זו הפשיעה לעומת שיחה עם בנו של ראש הממשלה - האיש החזק של המפלגה. אדוני כבוד השר - - -

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       כשאמרת "חזק" התכוונת תרתי משמע. 

דוד אזולאי (ש"ס):
       
       מי? לא, לא לצחי. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני מסיים. אני חושב שאי-אפשר להגיד שהכול זה רק המשטרה, אלא יש להגיד שמשהו לקוי במערכת החינוך של מדינת ישראל. הגיע הזמן שנגיד את האמת. הגיע הזמן שנקנה יותר ערכים לבני-הנוער שלנו, נקנה יותר יהדות, ואני מאמין, שככל שנקנה יותר ערכים, יותר יהדות ותורה ופחות שנאה, כן נגיע לתוצאה של הורדת הפשיעה במדינת ישראל. 
       
       אני רוצה רק לברך את השר לביטחון פנים צחי הנגבי בברכת עלה והצלח. אני מקווה שאתה, אדוני השר, תעשה הכול ותיאבק בממשלה הזאת. אני יודע שזה יהיה קשה, אבל תצטרך להיאבק על מנת לתת יותר כוח לאנשים העוסקים בחיי היום-יום בנושא הפשיעה. אחרת, איש את אחיו חיים בלעו, ולא נוכל לחיות כאן במדינה הזאת. מצד אחד יהיה כאן הטרור ומצד השני יהיו הפושעים. תודה. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת דוד אזולאי. אני מזמין את חבר הכנסת רוני בר-און - איננו. אני מבקש מהשר לביטחון פנים צחי הנגבי להשיב. בבקשה.

השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת אזולאי, המציע, ראשית, אני מברך את 
היושב-ראש. זו הפעם הראשונה שנפלה בחלקי הזכות להיות ליד הדוכן כאשר אדוני הוא היושב-ראש. אני מאחל לך הצלחה רבה במילוי כהונתך החשובה הזאת. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה.

השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       אני מודה גם לחבר הכנסת אזולאי, אשר העלה כבר בתחילת כהונתה של הכנסת הנוכחית על סדר-היום הפרלמנטרי נושא בעל משקל לאומי מרכזי, שלצערנו יהדהד במליאה מעת לעת וילכוד את תשומת הלב הציבורית באופן טבעי - בשנים כתיקונן בוודאי, קל וחומר בשנים שבהן מתמודדת משטרת ישראל באופן ישיר, יומיומי, חזיתי, תוך תשלום מחיר כבד, עם איומים הולכים ומתעצמים, הן של הפשיעה החמורה והן של הטרור המכה בנו מעת לעת. 
       
       לפני ימים ספורים נפלה בחלקי הזכות, אדוני היושב-ראש, לייצג את המשרד לביטחון פנים בטקס הענקת העיטורים השנתי שהתקיים בתיאטרון ירושלים במעמד ראש הממשלה. זה באמת היה מקרי - הטקס נקבע לשבוע הזה, ואני, עם כניסתי לתפקיד, הייתי אמור להשתתף בו. 
       
       אני רוצה לומר לאדוני היושב-ראש, לידידי חברי הכנסת - זו היתה חוויה מרגשת שאני לא זוכר כמותה. אני שומע, כפי שכל אחד מכם שומע מעת לעת, על מעשי גבורה ששוטרי ושוטרות משטרת ישראל ומשמר הגבול מבצעים. אבל כשהידיעה הזאת מתפרסמת פעם בשבוע, פעם בחודש, לעתים פעם בכמה חודשים, היא לא קולטת את מלוא תשומת הלב הציבורית, היא מתבוללת בתוך שאר ידיעות היום. היא קיימת בתודעה שלנו, אנחנו יודעים שיש כאלה שבאמת עומדים מנגד לטרור ומסכנים חיים, אבל לפחות אני לא הבנתי עד כמה הנושא הזה הפך להיות בעל נפח ומשקל מרכזי בעבודתה של המשטרה.
       
       אין משטרה בעולם, אדוני  היושב-ראש, שנוסף על כל משימותיה הרגילות, השגרתיות, היא גם צבא לוחם, גם אפוד מגן אל מול טרור אכזרי, רצחני. 
       
       עולים 99 מקבלי העיטורים, צעירות וצעירים, וכאשר כל אחד עולה מנחה האירוע קורא את סיפור המעשה בקצרה, בתמצית, שהרי על כל סיפור כזה אפשר לדבר ערב שלם. ואתה רואה, אתה שומע את הסיפור - הסיפור הוא סיפור של השלכת החיים מנגד. מחבלים מתאבדים עם חגורות נפץ עליהם, כאשר השוטר לא רק שאיננו נסוג, לא שוקל בדעתו לברוח, לתפוס מרחק, אלא נאבק, מוציא את היד מהמתג, מתיישב עליו - וזה באמת אחד מני עשרות סיפורים דומים באופיים. 
       
       ועולים האנשים והנשים, ואתה לא רואה איזה ג'יימס בונדים, גברתנים, שבבוקר מתאמנים בקראטה, בלילה מרימים משקולות. בחורים כמוני וכמוך - חלק צנומים וחלק רכים למראה, ובחורות לוחמות במג"ב - שלא כל אחת מהן איזו אלופת עולם בהיאבקות חופשית. ההיפך - כולן כאלה עדינות, שבריריות. 
       
       ועולה המצעד הזה שכל כולו עוצמה, אבל לא עוצמה פיזית. אלה לא אנשים שהמומחיות שלהם היא לקלוע אל המטרה מ=500 מטר בין העיניים, או משהו פיזי אחר. הרוח. אתה רואה איך נושבת מהם הרוח של העם זה, כמוהו - כמו המשל של המשטרה. גם הם, גם העם זה, ככה הוא, העם, שיש בו הכול בכול מכול כול. לא עם ספרטני, עם שאוהב לחיות ורוצה לחיות, אבל בלית ברירה, אל מול האיום, כשהוא נדחק אל הקיר, הרוח העצומה הזאת נותנת לו את הכוח שניתן מאי-שם ל=99 הבחורים והבחורות האלה שעמדו בפרץ. 
       
       חלקם, דרך אגב, לא הגיעו אל הטקס, 12 מהם נפלו על משמרתם באתרים שונים בארץ תוך כדי ביצוע מעשי גבורה והקרבה, ובני משפחותיהם - לרבות של לוחמת משמר הגבול - הם אלה שקיבלו את העיטורים בשמם.
       
       למה אני נדרש, חבר הכנסת אזולאי, לנושא הזה - לכאורה, לא בסוגיה הישירה שאתה העלית, אלא כדי להבהיר שהמשטרה היום, בשנתיים האחרונות, היא לא משטרה רגילה.

דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אמרתי את זה - - -

השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       אמת, אמרת וציינת, וחשוב שכולנו נדע בפני אילו אתגרים עומדת המשטרה, והיא איננה מניחה את ידה כהוא זה גם מן האתגרים הקלאסיים, השגרתיים, של הפשיעה הכללית.
       
       אני רוצה להביא נתונים אחדים ברוח הדברים הללו. בשנת 2002 נפתחו במשטרת ישראל למעלה מ=460,000 תיקי חקירה, מרביתם תיקי חקירה פליליים, לעומת שנת 2001, שבה נפתחו 470,000, כלומר, מדובר בירידה של 1.5% בשנה החולפת, שנת 2002, בסך כל התיקים. לשם השוואה נוספת אציין, שהמספר הכולל של התיקים שנפתחו ב=2001 לעומת שנת 2000, מצביע על עלייה של 0.7%. 
       
       הנתונים על מספר העבריינים המעורבים בתיקי החקירה מצביעים בשנה הזאת, שנת  2002 - השנה שמתייחסים אליה כרגע - על עלייה של 1.3%,   122,000 עבריינים לעומת 120,000 בשנה שקדמה.
       
       התמונה מדאיגה גם בעניין פשיעת בני נוער. מספר תיקי החקירה שטופלו ביחידות-הנוער של המשטרה בשנת 2002 עמד על 41,500 תיקים, לעומת 40,500 תיקים בשנה הקודמת; כלומר, בתיקי בני נוער אנחנו מציינים עלייה של 2.6%, וגם עלייה במספר העבריינים מקרב בני-הנוער. כאן העלייה גדולה יותר - למעלה מ=6%.
       
       אגף החקירות של המשטרה הציב לשנת 2003 יעד של העלאת איכות הטיפול בנושאים שבאחריותו באמצעות הליכי בקרה וביקורת, ודגש על עבירות אלימות נבחרות ועבירות הונאה. מכך נגזרות פעולות של הכוונת המאמץ והעשייה לאותם תחומים - תחומים שאותרו והוגדרו על-ידי המשטרה כאיום אסטרטגי - באמצעות היערכות במגוון רחב של תחומים, בעיקר בתחום הטכנולוגי. 
       
       מדובר על העמקת הטיפול בתחום הפשיעה החמורה, הפשיעה הבין=לאומית, המשך פיתוח והטמעה של מערכות ממוחשבות, העלאה של רמת המקצועיות בתחום העבירות הכלכליות, המשך ההיערכות מול הפשיעה בדגש על עבריינות נוער, הונאה ושחיתויות. 
       
       כל אלה נועדו לאפשר למשטרה להתמודד בצורה יותר טובה עם הפשיעה, וכמובן עם הביקוש הציבורי שהוא תמיד ביקוש שהולך וגובר לשירותים איכותיים מצד המשטרה.
       
       אני מודה לחבר הכנסת אזולאי, שבאופן סמלי, דווקא היום - היום שבו נכנסתי בשערי המשטרה באופן רשמי, בטקס קבלתי על-ידי צמרת המשטרה: המפכ"ל, סגל הפיקוד הבכיר - דווקא היום עולה הסוגיה הזאת לדיון כאן.
       
	אנחנו קיימנו היום במטה הארצי של המשטרה דיון שארך כחמש שעות ובמסגרתו נסקרו הנושאים האלה שפירטתי כאן באופן תמציתי. נושאים אלה נסקרו בצורה מאוד יסודית, כמובן, כחלק מתהליך ההכשרה שלי להבין לעומק את צורכי המשטרה ולהתגייס כדי לסייע לה למלא את תפקידה.
       
       נדמה לי שהדבר הנכון לעשותו – ואנחנו נמצאים כרגע בתחילתה של שנה – הוא להעביר את הנושא החשוב הזה, אדוני היושב-ראש, לוועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת, ועדה שהיושב-ראש שלה לשעבר, דוד אזולאי, ידע להפעיל אותה היטב, כדי לבקר את המשטרה כשצריך, מצד אחד, ומצד שני - להיות לצדה ולהיות לה לעזר כשמתבקש. המקום הנכון לקיים את הדיון הזה לאורך השנה ולוודא שאכן משטרת ישראל מצליחה לעמוד במשימות וביעדים שהיא מציבה לעצמה, הינו ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת. תודה, אדוני.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה.
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אדוני השר, אני מבקש להעלות את נושא עסקאות הטיעון, שלאחרונה רבו מאוד. אני מדבר על עסקאות הטיעון עם פושעים ועם עבריינים. התוצאה היא חוסר הרתעה של אותם עבריינים,  שהמשטרה כל הזמן נלחמת בהם. הם יכולים לעשות את המלחמה עד שהם מגיעים לשערי בית-המשפט, ושם בעצם עסקאות הטיעון מרוקנות הכול מתוכן.
       
השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       זהו בהחלט אחד הנושאים החשובים שהוצגו היום לפני בהיבט אחר. נכנסתי לתפקיד בימים האלה. אני לא אוהב להצהיר הצהרות ולגבש מדיניות בלי שלמדתי את הנושאים. לקחתי לעצמי פסק זמן של שבועות מספר להבנה מעמיקה של הנושאים. אלה באמת נושאים בעלי חשיבות בלתי רגילה. בסיום התהליך הזה אשמח, כמובן, להתמודד מחדש בכנסת, או בוועדת הפנים, או בכל פורום פרלמנטרי אחר, עם הנושא שהעלית. תודה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לשר לביטחון פנים צחי הנגבי. אני סמוך ובטוח שתצליח בתפקידך, כמו שהצלחת בתפקידך הקודם.
       
השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       תודה רבה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני מאחל לך הצלחה. 
       
       להצעה אחרת אני מזמין את חבר הכנסת טלב אלסאנע. יש לך דקה אחת, בבקשה. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, אני לא רוצה להתייחס לפרטים שהוצגו כאן במהלך הדיון. אני רוצה להתייחס לשתי תופעות, שלדעתי הן מאוד מדאיגות, ואני מזהיר מפניהן. 
       
       לאור המצב הכלכלי-החברתי אנו עדים לתופעות של פיטורים, ובוודאי יהיו הרבה הפגנות של מפוטרים, של עניים, של מובטלים. לכן, יש להתייחס לדרך ההתמודדות של המשטרה עם התופעות האלה. לא יכול להיות שכשיש הרבה תופעות שנובעות ממחדל של ממשלות ישראל ואנשים שסובלים מהמחדל באים להביע את מורת רוחם ובאים להעלות את הטענות שלהם כלפיה או כלפי השרים, הם לא נפגשים עם השרים, או עם הממשלה, אלא הם נתקלים במשטרה, שבאה לפזר את ההפגנות, וזה פוגע במעמדה של המשטרה שנותנת שירות.
       
       כבוד היושב-ראש, הדבר השני הוא העניין של ריצת האמוק כמעט של המשטרה לבקש תמיד מעצרים, בכל מצב. החוק היום מאפשר אלטרנטיבה למעצר. הבקשות המוגזמות למעצרים גורמות לצפיפות רבה בבתי-הסוהר. לכן צריך לחשוב פעמיים לפני שמגישים בקשה למעצר או להעמדה לדין. תודה רבה.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.
       
       רבותי, אני עובר להצבעה. השר הציע להעביר את הנושא לוועדת הפנים של הכנסת. חבר הכנסת אזולאי, האם אתה מסכים?
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       כן, כן.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       כן. מי בעד? מי נגד? מי נמנע?
       
הצבעה
       
בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – רוב
בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – אין
נמנעים – אין
ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים ואיכות הסביבה נתקבלה.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       ההצעה בנושא נתוני הפשיעה בשנת 2002 ותחזית הפשיעה לשנת 2003 הועברה לוועדת הפנים של הכנסת.
       



הצעה לסדר-היום
הערכת המשטרה כי ניתן להתיר עליית יהודים ותיירים להר-הבית

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני עובר להצעה לסדר-היום מס' 115: הערכת המשטרה כי ניתן להתיר עליית יהודים ותיירים להר-הבית - של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה. הוקצבו לך שלוש דקות. בבקשה.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):

	גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, בהנחה שדבריו לא הוצאו מהקשרם ושהציטטות בעיתונות היו נכונות, ניצב מיקי לוי הצהיר, שבעתיד הקרוב, בכפוף לתוצאות המלחמה בעירק, יהיה אפשר להתיר ביקורי יהודים ברחבת מסגד אל-אקצא. 

	אני מסייג את דברי, כי אני רוצה להניח שבמשטרה לא חושבים כך. ואם חושבים כך, זה דבר חמור ביותר, בגלל הקונטקסט הנוכחי, במתח האדיר שישנו, עם ההיסטוריה של השנים האחרונות. ולא צריך להזכיר את מה שקרה ב=1990, את מה שקרה בסיפור של המנהרה, ואחרי ביקורו של מר שרון ברחבת המסגדים. את כל ההיסטוריה הזאת לא צריך להזכיר, כי היא ידועה לכולם, וידוע שביקורים כאלה במקום הם ביקורים שטעונים במתח של תביעת ריבונות ישראלית על רחבת מסגד אל-אקצא ותביעה, ואפילו יותר מכך, של חלוקת המקום או אפילו השתלטות מלאה עליו מצד גורמים קיצוניים, חילוניים ודתיים.

	באופן עקרוני אני לא מתנגד לכך שיהודים יבקרו במסגד אל-אקצא וברחבתו כתיירים. אני גם מקווה שתקום מדינת פלסטין בצדה של מדינת ישראל והם יוכלו להיכנס לשם באשרות כניסה. אבל בקונטקסט הקיים זה דבר שטעון חומר נפץ ועלול להביא לבעיות שאין להן סוף. אנחנו יודעים במה מדובר, ולא צריך להרחיב את הדברים בנושא הזה.

	צריך להכיר בכך שמסגד אל-אקצא הוא מקום קדוש למוסלמים. צריך להכיר בכך שזה מקום - - -

אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       זה הר-הבית של היהודים. זה התחיל מזה.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       צריך להכיר בכך שזה מקום קדוש למוסלמים. צריך להשלים עם זה וצריך לכבד זאת. 
       
       זכורים לי דבריו של פרופסור ליבוביץ, שהיה יהודי דתי, כשהוא נשאל בעניין הר-הבית.
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       זה בית-המקדש שנשאר בהר-הבית.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       והוא היה דווקא יהודי דתי אורתודוקסי. הוא אמר: זה מקום שבו מבוצעת עבודת האל; לא עבודת אלילים, אלא עבודת האל, ויש אנשים שעובדים את האל לשיטתם. כך אמר פרופסור ליבוביץ, ומבחינתי זה מספק.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, זמנך תם.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       ידועה גם עמדתם של רבנים רבים בנושא הזה.
       
       אני קורא למשטרה ולאחראים על העניין הזה להיזהר מאוד בדברים בנושא הזה. מי שרוצה להתבטא, מוטב שינצור את לשונו ולא יתבטא בדברים שעלולים להביא להגברת העימות, להגברת המתיחות ואפילו, חס וחלילה, לקורבנות שווא. אלה דברים שאני חושב שאפשר למנוע אותם ולחסוך אותם.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת זחאלקה.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):

	זו היתה אזהרה, כי בפעמים הקודמות לא היה מי שיזהיר. תודה רבה.


היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. כבוד השר צחי הנגבי, בבקשה.
       
השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       גברתי היושבת-ראש, זו הזדמנות טובה עבורי לברך גם אותך.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. גם אותך.
       
השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       אני לא יודע אם כבר ניהלת ישיבה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       זו הפעם הראשונה, ואני שמחה שאין הרבה אנשים ושאני לא צריכה לצעוק עליהם ולהשתיק אותם. 
       
השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       הניסיון יכשיר אותך מהר מאוד. 
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת המציע, מאז חודש אוקטובר שנת 2000 הופר הסטטוס-קוו בהר-הבית.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       יש לי שם.
       
השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה. מאז אוקטובר 2000 נמנעת כניסתם של מבקרים שאינם מוסלמים לתחומו של הר-הבית. זה לא מצב הגיוני. זה מצב שצריך להביא לתיקונו. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       שבוע לפני כן ביקרו כרגיל, עם היתרים ועם הסכמה. אבל יום לפני כן נכנס שרון והחריב את העולם. 
       
השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       עברו מאז שנים. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אלה שנתיים של דם ואש. 
       
השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       תראה, זה לא הגיוני. אלה מצבים לא הגיוניים, והם גם לא נותרים לאורך זמן.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       לא צריך את זה. צריך ללכת לקראת שלום ולקראת הסדרים.
       
השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       כן, בלי קשר. אין קשר. אין קשר. לא היה שלום מאז 1967, ואנשים שאינם מוסלמים ביקרו בהר-הבית עשרות בשנים. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       בהסדר מוסכם עם הווקף.
       
השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       בהסדר מוסכם, כפי שנדרש, כפי שנכון וכפי שגם יהיה. 
       
       אני כבר מציע לחברי הכנסת מהמפלגות הערביות להיות גשר למציאת הפתרון בהר-הבית ולא ללכת בעקבות חברי כנסת בעבר, שליבו את סוגיית הר-הבית כדי להבעיר את השטח, כדי להגביר את המתח, שתמיד-תמיד פוגע בציבור הערבי. תמיד. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       שרון שפך מים על האש. זה מה שהוא עשה.
       
השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       לכן, זה יהיה אחד המבחנים שלכם, כמו של המנהיגות הישראלית. ואני רואה את עצמי כמי שגם כן מחויב להיות בין אלה שיקדמו את מציאת הפתרון. אנשים שאינם מוסלמים יבקרו בהר-הבית. זה יהיה. אני מציע שזה יהיה כמו בעבר, בחוכמה, בתבונה, ברגישות, מתוך הבנה של הנפיצות והייחודיות של האתר הזה, שהוא אתר בעל משמעות נכבדה מאוד לציבור המוסלמי. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       האם אתה מוכן להתחייב שהמשטרה תמנע מפרובוקטורים להיכנס לרחבת המסגדים? ואנחנו יודעים מי הפרובוקטור. יודעים.
       
השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       אתייחס מייד לעניין.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אני מציע לך לעשות משהו שירגיע את האנשים, שימנע מפרובוקטורים להיכנס לשם.
       
השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, אתה דיברת כאן. לא הפכו את הדיון שלך ואת הנאום שלך לחקירת בית-דין שדה. תן לי להשלים את דברי.
       
       האתר הזה הוא אתר קדוש למוסלמים. אבל מבחינתנו, בני העם היהודי, הוא אתר המהווה עבורנו סלע קיומנו, זכותנו ההיסטורית, הדתית, הלאומית על הר-הבית, שלא ניתנת לערעור. אני בכלל מציע שנושאים כאלה, שיש להם רגישות דתית, היסטורית ולאומית ייחודית כל כך, נדע כולנו להפריד אותם מהוויכוח הפוליטי על עתיד ההסדר המדיני ועל הפסקאות המדויקות של ההסכמים לכשיהיו וייחתמו. צריך לעשות הפרדה, מכיוון שבאין הפרדה הסוגיה ההיסטורית, הדתית והלאומית, בגלל המטען הייחודי שלה, מכשילה גם את היכולת להגיע להסדרים מדיניים. ולא ההיפך.


ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       ברק ובן-עמי - - -
       
השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       לכן, בשל מעמדו המיוחד של הר-הבית, בשל רגישות הנושא,  סוגיית העיתוי של הפתיחה שלו למבקרים שאינם מוסלמים מצויה בעיונו השוטף של הדרג המדיני, בשיתוף של גורמים ביטחוניים מקצועיים, שתפקידם לעקוב מקרוב, לגלות עירנות, לגלות דריכות ולהמליץ את המלצותיהם כאשר נדרשות החלטות.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       כבוד השר, אנחנו יודעים שמי שמנהל את המקום זה הווקף המוסלמי. האם הפעולות נעשות בשיתוף הווקף, או בהתעלמות מהווקף?
       
השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       אני חושב שאין להתעלם מהווקף. עם זאת, צריך להבין גם את מעמדה הייחודי, הריבוני, של מדינת ישראל בירושלים, בכלל זה בהר-הבית, ולמצוא את הדרכים שיביאו לכך שזה נהנה וזה איננו חסר. זה יהיה לטובת כולם.
       
       עימותים בנושאים האלה גרמו תמיד אך ורק לכאב ולהפסד לכל הצדדים. תמיד. אף אחד לא מרוויח, אלא אם כן יש באמת, כפי שנאמר פה, פרובוקטורים. ויש פרובוקטורים. היו כאלה לאורך ההיסטוריה. אחד אפילו הגיע מאוסטרליה. גם במזרח התיכון שלנו יש מספיק פרובוקטורים. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       ואחד מחוות-השקמים. 
       
השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       לכן, אני חושב שהדרך הנכונה והיחידה להביא להשלמה בנושא הזה היא להבין, שלא יכול להישאר על כנו ולאורך זמן מצב שבו הפרת הסטטוס-קוו מקבלת לגיטימציה. מדינת ישראל לא תסכים לכך והיא לא מסכימה לכך. באור זה גם צריך לראות את דבריו של מפקד מחוז ירושלים, שאת דבריו הזכיר כאן חבר הכנסת זחאלקה. הוא קיים ב=27 בפברואר תדרוך לכתבים פליליים לרגל סיכום שנת העבודה של המשטרה במחוז ירושלים. הוא נשאל במסגרת המפגש הזה: מתי ייפתח הר-הבית למבקרים שאינם מוסלמים? כי הסוגיה היא על סדר-היום. והוא הגיב שלהערכתו, בין היתר, נוכח המלחמה הצפויה עם עירק והנסיבות שעל-פי הערכתם של רבים עתידות להיות שונות - ככל הנראה זו היתה ההתייחסות שלו - ייווצרו בקרוב תנאים נוחים יותר לכניסתם של מבקרים לא-מוסלמים להר-הבית. אני חושב שהאמירה הזאת היא בהחלט לגיטימית. היא גם משקפת את ההרגשה של הממשלה, של מרבית הציבור בישראל, שרוצה שהממשלה תפעל להבטחת קיום חופש הפולחן והגישה למקומות הקדושים לבני כל הדתות בכל מדינת ישראל, ובכלל זה בהר-הבית.
       
       ממשלת ישראל והמשרד לביטחון פנים יפעלו להחזרת המצב בהר-הבית לקדמותו בעיתוי המקדים, בעיתוי המתאים, לאחר שקילת מכלול הנסיבות והאפשרויות. זו היתה גם מדיניותו המוצהרת של קודמי, השר עוזי לנדאו. זאת מדיניות שלהערכתי משקפת את גישתן של כל הסיעות הציוניות בבית הזה, בלי הבדל שמאל, ימין, קיצונים, ימנים, אופוזיציה, קואליציה. והיא נכונה. היא נכונה מכל הסיבות. דווקא כאשר נוכיח שהנה, במקום הרגיש ביותר חזרו החיים לתקנם ושיתוף הפעולה בין בני דתות שונות ובין גורמי כוח פוליטיים שונים עם עמדות קוטביות בתחום המדיני מתנהל למישרין, דווקא הדבר הזה ילמד שניתן להגיע לכל - - -
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       זה דווקא יעכיר את האווירה ויקלקל.
       
השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       לא. זה דווקא יוכיח שניתן בכל סוגיה, הקשה ביותר והרגישה ביותר, למצוא את שביל הזהב. לכן, התקווה שלי היא שדווקא חברי הכנסת הערבים, אולי באופן הפוך לגישתם זה שנים, פתאום יאמצו גישה אחרת, יותר מאופקת, יותר מאוזנת, יותר עניינית.
       
קריאות:
       
       - - -
       
השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       אני מאמין שאם תפתיעו אותנו ואם תהיו שותפים בפעם הראשונה זה הרבה מאוד שנים להשגת הסדרים ולא ליצירת התלקחות, תשרתו את היעדים שאתם מאמינים בהם הרבה יותר טוב מאשר באווירה ההפוכה. תודה, גברתי היושבת-ראש.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       מה כבוד השר מציע?
       
השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       אני חושב שזה נושא שבהחלט אפשר להעביר אותו לדיון בוועדה מוועדות הכנסת, כפי שיוצע, או במליאה. לא חשוב לי. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       ועדה או מליאה?
       
השר לביטחון פנים צחי הנגבי:
       
       מליאה זה בסדר גמור.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       לחבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה הצעה אחרת. דקה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, מכובדי השר, מי ששומע את הדברים שלך חושב שאתה מדבר על איזה מקום שיש בו הר, שיש בו בית,  ואין שם מסגדים, ואין שם חרם אל-שריף, והם לא קיימים אלפי שנים. אלפי אלפי מוסלמים מתפללים שם, והמקום הזה הוא הקדוש להם ביותר לאחר המקום הראשון במכה. פעם אחת לא אמרת את האמת ולא קראת למקום בשמו הנכון, אל-חרם אל-שריף מסג'ד אל-אקצא. 
       
       לפני שאתה מטיף כאילו לשקט, לדברים מרוסנים ולהבנות, לפחות תודה בעובדות. תודה שיש שם מסגדים של המוסלמים, שמתפללים בהם אלפי מוסלמים יום-יום. תודה שהמוסלמים מעולם לא היו פרובוקטורים, לא הזיקו לאיש, לא מנעו משום אדם להיכנס לשם בתום לב. השר לנדאו, אם היה רוצה לבקר בתום לב, בתור איש שזה המקום הקדוש לו, בהסדרים, הוא היה יכול לעשות את זה. פרובוקטורים קטנים יותר משרון עשו את זה, והדברים היו מסתדרים בצורה זו או אחרת. אבל ברגע שאתם באים להתריס על הסמכות של המוסלמים על המסגדים שלהם, זה יעורר וזה יבעיר את האש פעם נוספת. האש שהבעיר שרון טרם כבתה, אין צורך באש חדשה ואין צורך בצעדים פושעניים יותר לגבי המקום הקדוש הזה. תודה רבה. 

היו"ר אתי לבני:

	תודה רבה. חבר הכנסת מוחמד ברכה.
 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, מבקרים לא-מוסלמים ביקרו ברחבת אל-אקצא, תוך שמירה על קדושתו, גם לפני 1967 וגם אחרי 1967. אני חושב שזאת לא השאלה. שרון, כשעלה לביקור הפרובוקטיבי שלו במסגד אל-אקצא, לא עשה את זה כדי לערער על חופש הפולחן, אלא כדי להעלות את סוגיית הריבונות. והשאלה היסודית היא לא שחברי הכנסת הערבים יהפכו למין ועדת פיוס וגשר. השאלה פה היא שאלה של ריבונות. השטח הזה הוא שטח כבוש, והוא חלק מהשטחים הכבושים שישראל צריכה לסגת מהם במסגרת של הסכם שלום. כל דיבור אחר כאילו המצב הוא אידיאלי וכל מה שנשאר וכל מה שנותר הוא איך לעשות מעין ביקורים ידידותיים – זאת לא השאלה. השאלה היסודית היא הריבונות, גברתי. תודה רבה. 

היו"ר אתי לבני:

	תודה רבה. 
	
	מי בעד דיון במליאה? מי נגד?

הצבעה

בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – מיעוט
בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – רוב
נמנעים – אין
ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה. 

היו"ר אתי לבני:

	ההצעה נפלה. תודה. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):

	תקנון הכנסת הוא ברור. המציע מציע למליאה, ההצעות האחרות הן או ועדה או הסרה. 


היו"ר אתי לבני:

	בסדר, אנחנו נצביע על העברה לוועדה. מי בעד העברה לוועדה? מי נגד?

הצבעה

בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – מיעוט
נגד – רוב
נמנעים – אין
ההצעה להעביר את הנושא לוועדה לא נתקבלה. 

היו"ר אתי לבני:

	גם ההצעה הזאת נפלה. תודה רבה. הנושא הזה יורד מסדר-היום. 


הודעת הממשלה על העברת הסמכויות הנתונות לראש הממשלה על-פי חוק שירות המדינה (מינויים), התשי"ט-1959, חוק שירות המדינה (משמעת), התשכ"ג-1963, חוק שירות המדינה (סיוג פעילות מפלגתית ומגבית כספים), התשי"ט-1959, וחוק החברות הממשלתיות, התשל"ה-1975, לשר האוצר;
הודעת הממשלה על העברת סמכות על-פי חוק החברות הממשלתיות, התשל"ה-1975, משר האוצר לשר מאיר שטרית

היו"ר אתי לבני:

       הנושא הבא הוא הודעת הממשלה על העברת הסמכויות הנתונות לראש הממשלה לפי  חוק החברות הממשלתיות לשר האוצר, ועל העברת סמכות שר האוצר לשר מאיר שטרית; וכן להעביר לשר האוצר את הסמכויות הנתונות לראש הממשלה לפי החוקים הבאים: חוק שירות המדינה (מינויים), התשי"ט-1959; חוק שירות המדינה (משמעת), התשכ"ג-1963; חוק שירות המדינה (סיוג פעילות מפלגתית ומגבית כספים), התשי"ט-1959. אני מזמינה את כבוד השר גדעון עזרא.

השר גדעון עזרא:
       
       גברתי היושבת-ראש, בהצלחה במילוי תפקידך. רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, כי בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, החליטה הממשלה להעביר את הסמכויות הנתונות לראש הממשלה לפי חוק החברות הממשלתיות, התשל"ה-1975, לשר האוצר, לרבות הסמכות לפי סעיף 59א(א) לחוק האמור, ולהעביר לשר מאיר שטרית את סמכות שר האוצר לפי הסעיף האמור – הסמכויות לעניין ועדת השרים להפרטה. 
       
       כן אני מתכבד להודיע לכנסת, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, כי הממשלה החליטה להעביר לשר האוצר את הסמכויות הנתונות לראש הממשלה לפי החוקים הבאים: חוק שירות המדינה (מינויים), התשי"ט-1959; חוק שירות המדינה (משמעת), התשכ"ג-1963; חוק שירות המדינה (סיוג פעילות מפלגתית ומגבית כספים), התשי"ט-1959. בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, אני מבקש את אישורה של הכנסת לכך. 
       
       דברי הסבר לנושא מינויו של השר שטרית: סעיף 59א(א) לחוק החברות הממשלתיות קובע: "הממשלה תקים ועדת שרים לענייני הפרטה, שחבריה יהיו ראש הממשלה, שר האוצר ושר המשפטים. הממשלה רשאית לצרף לוועדה חבר או שני חברים נוספים".
       
       מאחר שהסמכויות הקבועות בחוק החברות הממשלתיות, הנתונות כיום לראש הממשלה, עוברות לשר האוצר, יש להעביר גם את סמכותו של שר האוצר לפי סעיף זה – חברות בוועדת שרים לענייני הפרטה – לשר אחר, כדי שלכאורה לא יופיע פעמיים "שר האוצר" בהרכב הוועדה. כמוצע תועבר הסמכות של שר האוצר לשר מאיר שטרית. 
       
       לשם הבהרה, לאחר העברת הסמכויות יהיו חברי הוועדה מכוח החוק: שר האוצר, שר המשפטים והשר מאיר שטרית. אל חברי הוועדה האמורים רשאית הממשלה, כאמור, לצרף חבר או שני חברים נוספים. ואכן הממשלה החליטה אתמול, ב=9 במרס 2003, לצרף לוועדת שרים גם את השר לביטחון הפנים ואת שר התחבורה. תודה. 

היו"ר אתי לבני:

	ראשון הדוברים, חבר הכנסת אברהם שוחט - איננו נוכח. אחריו - חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, הרשי נא לי לברך אותך על ישיבתך בניהול הישיבה כסגנית יושב-ראש הכנסת. אני מקווה שתהיה לך וגם לנו ולבית הזה תקופה של עשייה פורה, טובה ומועילה.  אני בטוח שלא תחסכי מאמץ לייעל את העבודה של הבית ולתרום כמיטב יכולתך, והיא איננה מעטה, לקידום העניינים והדיונים היעילים. 
       
       לגופו של עניין, גברתי, רק לפני רגע קט דיברנו על הממשלה ועל האי-אמון ועל האמון שיש ואין לתת בה. הממשלה עכשיו באה ומבקשת את אישור הבית הזה לשינויים, להעברת סמכויות ולהחלפת תפקידים. כמובן, זה נובע מעצם קיומה של הממשלה. היות שאנחנו בסיעת רע"ם, יחד עם סיעות רבות אחרות, אין לנו אמון לא בממשלה ולא בדרך ניהולה ולא בחלוקת הסמכויות שבה, כמובן עמדתנו בנושא הזה היא עמדה שלילית, ואנחנו נצביע נגד הצעת הממשלה. 
       
       ברשותך, וכמנהגי מימים ימימה, וכמנהג הבית הזה, אני מבקש לומר את עיקר הדברים בשפה הערבית הרשמית והידועה והמקובלת על כולנו, גם למאזינינו שאינם שומעים את השפה העברית. 
       
       (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית:
       
       בשם האל הרחמן והרחום. רבותי המאזינים, האחים בכל מקום, הנושא היום הוא העברת סמכויות בין משרדי הממשלה השונים ובנושאים רבים. אמרתי שאנו, הרשימה הערבית המאוחדת וכן מפלגות פרלמנטריות אחרות, חיווינו לפני זמן מועט את דעתנו הסופית לגבי הרכב הממשלה והצענו אי-אמון בה. אם הממשלה בכללה ובהרכבה אינה ראויה לאמון, על אחת כמה וכמה אין להסכים לנושא זה. אנו מתנגדים להצעתה זו בדבר העברת סמכויות והחלפתן בין המשרדים. לדעתנו, אין הממשלה ראויה לאמון בנושא הספציפי, שכן מדיניות הממשלה המונחת לפני פרלמנט זה היא ביסודה מדיניות שאין אנו תומכים בה ואין אנו מסכימים עליה. זו מדיניות של העשרת העשירים ורישוש העניים, מדיניות המתנכרת לזכות הבסיסית, לא רק של התושבים במדינה זו כי אם גם לזו של שכנינו, בני העם הפלסטיני באזורים הפלסטיניים הכבושים, הסובלים ממדיניות הממשלה. כולם יודעים שמדיניות שכזו ומגמה שכזו דינן לחלוף, ולכן איננו מסכימים להעביר את הסמכויות, כשם שאיננו מסכימים להמשכיותה של ממשלה זו ולנתינת אמון בה. אנו מתנגדים למגמה זו ורוצים שהממשלה תתפטר או שתודח במהירות האפשרית. תודה לכולם. תודה לך, גברתי.)
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת יצחק הרצוג. אחריו – חבר הכנסת אורי אריאל.
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       גברתי היושבת-ראש, ראשית, ברכותי. זה נחמד ונעים לראותך בכס היושב-ראש. בטוחני שנועם הליכותייך וניסיונך הציבורי הרב יסייעו בידינו לקיים דיונים טובים, פוריים ורציניים.
       
       אבל מה שאנחנו רואים לפנינו זה המשך ברור של תרבות חלוקת השלל שהתחילה מרגע הנחת ההסכמים הקואליציוניים. כבר דיברנו על התרבות הקלוקלת הזאת גם בדיון קודם, חלוקת משלוחי מנות לפורים לשר כזה ולשר אחר - זה מקבל את רשות השידור וזה את רשות החברות, זה את המינהל וזה את הביטוח הלאומי, זה את רשות התכנון - - - 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       מה לא בסדר? 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אם תקשיב תשמע.
       
יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       כמזכיר הממשלה - - -
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       באמת, מה שאנחנו עשינו, אנחנו הקפדנו על היגיון בעניין הזה. לא פירקנו משרדים לחתיכות. לא העברנו למשרד התמ"ס פתאום את המינהל וכו' וכו'. עכשיו הגענו לשיא חדש. רשות החברות, שאמורה לעסוק בהפרטה, שהיא נושא חיוני שמופקד בידיו של ראש הממשלה, עוברת בכלל לראש ממשלת הצללים, שהוא שר האוצר. ואז עוד מעבירים את הסמכות הזאת לשר שטרית, שאת סמכויות שר האוצר הוא מקבל.
       
עמרי שרון (הליכוד):
       
       בתור חלק מהמדיניות, על מנת לייעל ולשפר, בוצע ונעשה העניין הזה.
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אבל זה מנוגד לחלוטין לרוח חוק חברות ממשלתיות, שהפקיד בידי ראש הממשלה את הסמכות להפריט. זה שהממשלה, גם הקודמת, לא הפריטה שום דבר, זה מדבר בעד עצמו. אבל כעת ממנים קומיסר לענייני רשות החברות בתוך משרד האוצר, והוא בכלל שר בלי תיק, שלפי חוות דעת היועץ המשפטי לממשלה לא יכול להיות אמון על תחום, ועוד מעבירים לו את נציבות שירות המדינה.
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       מחלקים את העבודה כך שכולם יוכלו לעבוד. 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       לכן, לדעתי, זו עשיית לעג ממינהל תקין ופגיעה קשה בשירות הציבורי, ואנו נתנגד להעברת הסמכויות הזאת. תודה רבה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אורי אריאל. אחריו – חבר הכנסת חיים רמון. שניהם אינם. חבר הכנסת יולי אדלשטיין. אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס. 
       
יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת - השרים לא נמצאים כאן, אז אין למי לומר "אדוני השר".
       
       קודם כול תרשי לי לברך אותך, גברתי היושבת-ראש. זו הפעם הראשונה, אני מבין, שאת תופסת את הכס המכובד הזה. המון הצלחה, וכפי שציינת גם את מייצגת את הנשים בקרב סגני היושב-ראש, וזה תפקיד בהחלט חשוב ומכובד.  
       
       לעצם העניין אני רוצה לומר, שאני לא מבין דווקא את התקוממות של הדובר הקודם בנושא של העברת סמכויות. אני אגיד לכם בכנות, שקצת מפריע לי שידידי חבר הכנסת הרצוג לא מזמן היה מזכיר הממשלה. זכור לי שבאותה ממשלה, ידידי חבר הכנסת הרצוג, שבה היית מזכיר - - -
       

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       היית סגן שר.
       
יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       אפילו לרגע קט לא הייתי בשום צורה סגן שר בממשלה שבה אתה היית מזכיר. אבל מה שכן זכור לי, שאותה ממשלה עברה, בשנה וחצי שהוקצבה לה על-ידי הציבור, מאבק בלתי פוסק בין משרד ראש הממשלה לבין משרד הפנים על העברת מינהל התכנון ממשרד הפנים למשרד ראש הממשלה. זה שראש הממשלה ברק גם בזה לא הצליח, תאמין לי, אני לא אשם. חזקה עליך שגם אתה לא אשם בזה. אבל אנא, בואו לא נגלגל עיניים לשמים ונגיד: מה פתאום הממשלה הזאת לא שומרת על מינהל תקין, איפה שלטון החוק ומה פתאום מעבירים. 
       
       מה גם שלא מעבירים את רשות החברות ודברים מסוג זה למשרד הבריאות. בכל זאת יש היגיון שמשרד האוצר, ואנחנו מאחלים בהחלט לשר האוצר, עם כל הסמכויות המורחבות שלו, הצלחה – באמת יש היגיון מסוים ששר האוצר יעסוק בנושאים כמו חברות ממשלתיות והפרטה.
       
       לכן אני מציע שנראה בהודעת הממשלה הודעה שבעצם הממשלה סוברנית ובהחלט רשאית לקבוע מי יעסוק במה ואיזה שר יעסוק במה. אני חושב שכולנו נתמוך בהודעה הזאת כשהיא תגיע להצבעה. תודה רבה, גברתי.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. עכשיו חבר הכנסת טלב אלסאנע. אחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, בתחילת דברי אני רוצה לברך את היושבת-ראש לרגל קבלת תפקיד סגנית יושב-ראש הכנסת. אני מאחל לך הצלחה בתפקידך החדש.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה.
       

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       רבותי, לא מזמן היתה מערכת בחירות, וכולכם בוודאי זוכרים, שבמערכת הבחירות, על כל האוטובוסים ובמקומות הגלויים לעין תמיד היו ססמאות: "העם רוצה שרון". המלה "עם" כל כך קטנה והמלה "שרון" כל כך גדולה. אבל מילא, חוסר הסימטריה הזאת בין העם לבין שרון, כשהדבר העיקרי הוא שרון והדבר השולי הוא העם. חשבתי שזה לא בכוונה, אלא זה פשוט מאוד חלק ממערכת הבחירות, חלק מהתעמולה. אבל העם רוצה שרון, ובדיוק זה מה שהוא קיבל. אבל הוא באמת קיבל את שרון? מה הוא קיבל? הוא קיבל קבוצה של אינטרסנטים, שהתיאבון שלהם לשלטון איננו יודע גבולות. מה שראש הממשלה עשה אחרי הבחירות, הוא עשה הפרטה - - -
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       אותה קבוצה שבחרה בך גם היא אינטרסנטית. אתה אינטרסנט.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       מה זה אינטרסנטית. אין להם הרבה אינטרסים, כי אין מה לתת להם, לצערי הרב. 
       
       אני רק רוצה לומר לך, שמה שעשה ראש הממשלה אחרי הבחירות, הוא עשה הפרטה של תפקיד ראש הממשלה. לא צריך להקים ועדת שרים להפרטה. הוא ממש עשה הפרטה של התפקיד. הוא רוקן את תפקיד ראש הממשלה מכל סמכות, הוא נתן לכולם והוא השאיר לעצמו את הכותרת ראש ממשלה ללא תוכן.  
       
       מה שהפתיע אותי, מילא הוא נתן להם, אבל זה שהם דרשו שיהיו התחייבויות בכתב,  לא רק שיהיו התחייבויות בכתב - אלא שהניחו את המכתבים האלה על שולחן הכנסת. למה? מפני שהם לא מאמינים לו. מתברר שדווקא האנשים האלה, שכל כך קרובים אליו, כל כך סמוכים לשולחנו, גם הם לא מאמינים לו.
       
       לכן, העם בעצם לא קיבל את שרון, הוא קיבל את הקבוצה הזאת. אבל מה בפועל קיבל העם? הוא קיבל יותר אבטלה, הוא קיבל יותר עוני, הוא קיבל יותר חוסר ביטחון, הוא קיבל יותר חוסר תקווה, ומי שמנהל את המדינה היום הוא רק הצבא.
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       בשבוע ימים?
       

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       כשיש ראש ממשלה שאין לו מדיניות, ראש ממשלה חלש, על מי הוא סומך? הוא סומך על הצבא שינהל את העניינים. 
       
       חבר הכנסת ברכה דיבר על כך שהוא הולך לפתוח פרק חדש עם הציבור הערבי והוא הולך ללמוד את הבעיות. בטרם למד את הבעיות, הוא שלח מסוקים לרסס את אדמות הבדואים בנגב והוא שלח ציוד מכני כבד להרוס בתים בכפר-קאסם. עם גישה כזאת ללמוד בעיות, אני לא יודע איך פותרים אותן.
       
       הגיע הזמן שראש הממשלה שנבחר ימלא את תפקידו, כי זו אחריותו, ואז הוא יוביל מדיניות; לא רק שהצבא ינהל את המדינה, אלא ראש מדינה שינהל מדיניות אחרת, שתביא גם תקווה, גם שגשוג, גם רווחה וגם ביטחון. לכן, מאחר שהמצב הזה לא קיים, אנחנו נצביע נגד ההצעה להעברת סמכויות. אחר כך לא נדע מי הכתובת כאן במדינה. תודה רבה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חבר הכנסת אופיר פינס. אתם רוצים להתחלף, בבקשה.

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       תודה. 
       
       גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני כבר ראיתי העברת סמכויות בממשלות, אבל הדילים הפוליטיים בממשלת שרון באמת עוברים כל גבול ולא עומדים בקנה מידה של מינהל תקין כפי שאני חושב שצריך להיות מינהל תקין. 
       
       קודם כול, זה שעשו במשרד האוצר מיני משרד ראש ממשלה וכל מחנה נתניהו התקבץ לתוכו, ניחא. סגן השר הפך להיות שר, בסדר. אבל אני עוד לא ראיתי מציאות שבה מעבירים לשר השני במשרד האוצר סמכויות ספציפיות, לא מכיר דבר כזה. אני מבקש שעד להצבעה ביום רביעי תהיה חוות דעת מסודרת של היועצת המשפטית של הכנסת בסוגיה הזאת. 
       
       האם יש פרוצדורה? א. האם יש תקדים לשני שרים באותו משרד, למעט משרד ראש הממשלה? והאם השר השני יכול לקבל סמכויות נפרדות, עצמאיות, שלא עוברות דרך השר הראשי של אותו משרד? אני לא מכיר דבר כזה. 
       
       ב. גם העברת הסמכויות בנושאים האחרים היא מאוד בעייתית. רשות החברות, אני לא מתנגד שתעבור ממשרד ראש הממשלה למשרד האוצר, אני חושב שזה היה כך ואין סיבה שזה לא יקרה. אבל העברת נציבות שירות המדינה למשרד האוצר? אני לא בטוח שזו ראייה נכונה. אני לא בטוח שזווית הראייה של נציבות שירות המדינה היא זווית ראייה תקציבית בלבד, קרי, כמה תקנים יכול שר האוצר לאשר וכדומה. 
       
       אני חושב שיש כאן זווית ראייה נוספת שצריכה לבוא דווקא ממשרד ראש הממשלה ומאיזו  אוטונומיה של הנציבות עצמה. אני יודע שהנציבות עצמה התנגדה, בתהליך העבודה של מה שנקרא ועדת-יצחקי, להעברתה ממשרד ראש הממשלה למשרד האוצר, ולמרות ההתנגדות הזאת החליטה הממשלה להעביר את הסמכויות. אני חושב שהעניין הזה טעון בירור וטעון דיון. שמעתי את השר המתאם, אני חושב שהוא לא התייחס מספיק לוויכוח הפנימי שהיה בוועדת-יצחקי, ואני חושב שהעניין הזה טעון הסברים נוספים. 
       
       בקיצור, נדמה לי שחלק גדול מההעברות המוצעות לא מחויבות המציאות. שנית, הן בעייתיות מאוד, לא הייתי אומר מבחינת המינהל התקין, אלא הסדר התקין. בכלל, כל מה שמתרחש במשרד האוצר עם שני השרים מצריך, לפי דעתי, הסבר יותר מסודר לכנסת. 
       
       הכנסת צריכה להיות מאוד שקולה בתהליך קבלת החלטות בעניין הזה, ואני מציע, גברתי היושבת-ראש, שההצבעה ביום רביעי תהיה הצבעה מפוצלת. יש כאן שני סוגים של העברת סמכויות, ואני מציע שנצביע שתי הצבעות נפרדות ולא הצבעה אחת על כל הנושאים. אני מבקש, שאם במקרה לא תנהלי את הדיון ביום רביעי, אנא העבירי את בקשתי זו ליושב-ראש הכנסת. תודה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מאיר פרוש. אחריו – חבר הכנסת עסאם מח'ול.
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       חבר הכנסת פינס, מה הן שתי ההצבעות, מה היא בדיוק כל הצבעה?
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       הצבעה  אחת על נושא הסמכויות של השר שטרית, והשנייה על העברת הסמכויות ממשרד ראש הממשלה למשרד האוצר. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך אותך, זו הפעם הראשונה שאני ליד הדוכן כאשר את משמשת יושבת-ראש. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       חברי כנסת נכבדים, אני באמת לא מבין מה הממשלה מנסה להציע בהעברת הסמכויות, ולאו דווקא בנושאים שאנחנו מדברים עליהם היום, ואני אתעכב על זה עוד מעט. אבל כל הרעיון הזה - אני זוכר שמי שהיה פעם שר הבינוי והשיכון, אריאל שרון, עמד על כך, שכאשר הוא היה במשרד החקלאות, המינהל היה אצלו. אחר כך, כשהוא הגיע למשרד השיכון, מינהל מקרקעי ישראל הגיע למשרד השיכון. כאשר הוא היה שר התשתיות הלאומיות, מינהל מקרקעי ישראל עבר לשם. גם בשלב זה, עדיין מינהל מקרקעי ישראל אמור להיות במשרד ראש הממשלה, אבל לצורך פיצוי לאהוד אולמרט, כנראה מינהל מקרקעי ישראל יעבור למשרד התעשייה והמסחר.
       
       ואני באמת לא מבין, כי אני חושב שממשלה, ואם ממשלה רוצה להיות אחראית - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - עבודה - - -

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       - - - עבודה עוד לא בטוח, כי אורלב עוד לא מסכים, ומטבע הדברים, כשאורלב לא מסכים והמפד"ל לא מסכימים, אז כך זה יהיה, עבודה יישאר יחד עם הרווחה ולא תהיה ברירה, כמו שמשרד הדתות יישאר בסופו של דבר כמשרד ולא יפרקו אותו, כי כך המפד"ל רוצים וכך זה יהיה בסופו של דבר, אחרת לא תהיה שום כיפה בממשלה, וכשלא תהיה כיפה, הרי כלפי חוץ זה לא יהיה נעים. 
       
       אני חושב, שממשלה, אם היא אחראית, בסופו של דבר היא צריכה לבוא ולומר מה הם התפקידים של משרדי הממשלה ומה הם צריכים לעשות. אני יודע, למשל, שבמגזר הערבי יש כל כך הרבה בעיות עם הזוגות הצעירים, אין להם קרקעות לבניית דירות. אני מתאר לעצמי שכל קדנציה הם צריכים לשלוח מכתב למקום אחר - פעם זה בחקלאות, פעם זה בשיכון, פעם זה בתשתיות, משרד ראש הממשלה, משרד התמ"ס, וזה לא שירות לאזרחי המדינה.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       כל זה היה בגללך. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       לא, אני אף פעם לא קיבלתי את המינהל. חבר הכנסת ברכה, מה שמפליא אותי יותר, אני זוכר שהייתי סגן שר בתפקיד של שר בממשלתו של נתניהו, ואני זוכר את המאבק שלו, כאשר הוא ביקש שהנציבות תעבור לסמכות ראש הממשלה, והוא דרש שרשות החברות תעבור למשרד ראש הממשלה. ומכיוון שהיו צריכים לפצות את מר נתניהו, אז מעבירים חזרה את הנציבות ואת רשות החברות למשרד האוצר. דבר כזה בסופו של דבר גורם לכך שהאזרח מסתכל על הממשלה כדבר שאפשר לצחוק עליו, אפשר לגחך, אפשר לומר שזה לא רציני, כי באמת, זו לא עבודה רצינית. עבודה רצינית היא אם אני יודע בדיוק מה כל שר צריך לעשות ומה כל משרד צריך לעשות. 
       
       ההצעה הזאת, כפי שהיא מובאת לכאן, באה כדי לפתור בעיות של כיסאות לשר כזה או שר אחר, וזו לא עבודה רצינית. תודה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עסאם מח'ול - איננו באולם. חבר הכנסת  מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מצטרף בחום לברכות ומאחל לך באמת הצלחה ועבודה פורייה כסגנית יושב-ראש הכנסת וגם כיושבת-ראש ישיבות הכנסת.
       
       אני לא כל כך שותף לדעתו של חבר הכנסת טלב אלסאנע בנושא הפרטת משרד ראש הממשלה; אין פה הפרטה, יש פה ניסיון לגלגל אחריות. זו ממשלת מאחזי עיניים שלא רוצה להיות אחראית לשום דבר, וכשיש איזו קטסטרופה חברתית או ביטחונית או פיגוע או משהו, היא מגלגלת עיניים כאילו שזה בא מהשמים, כאילו שזה לא נוגע אליה.
       
       החידוש בעניין הזה הוא, שראש הממשלה, לצד ההסכמים הקואליציוניים עם מפלגות אחרות, החליט לעשות הסכמים קואליציוניים בתוך המפלגה שלו, ונושא שהוא יודע כנראה שלא יגיע לחוף מבטחים, הנושא הכלכלי-החברתי - בגלל מדיניות הממשלה בנושא השלום וחסימת כל דרך לשלום, מטבע הדברים הפערים יעמיקו, המצוקה תעמיק והעוני יעמיק והמשבר הכלכלי יעמיק ויחריף - אז הוא רוצה לגלגל את העניין לפתחו של נתניהו. לא שנתניהו תמים וקונה את הסחורה הזאת; הוא חושב שהוא יצליח מפני שיש לו קשרים עם האמריקנים והוא יכול לנהל כלכלה קפיטליסטית למופת וכו' וכו'. אבל אלה צעדים של גלגול אחריות על מנת שיהיה מקום לגלגול עיניים. כמה אפשר לגלגל עיניים, שבוע-שבועיים, חודש-חודשיים, שנה-שנתיים? את כל זה שרון עבר. לכן, לדעתי הסיפור הוא פשוט גול עצמי בכל מה שנוגע לניהול תקין. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       שאלה, ברשותך, גברתי היושבת-ראש. אני מבין שכל הזמן היה מגלגל עיניים. אתה לא מופתע שהוא לא האשים את הרשות הפלסטינית בתאונה שהיתה בהרכבת הממשלה? למה הוא לא האשים את ערפאת בתאונה של הרכבת הממשלה? 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       הרשיתי שאלה, לא נאום. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע, התאונה הגדולה ביותר שקרתה לעם בישראל, יהודים וערבים, היא הממשלה הזאת, בעצם אין תאונה יותר גדולה מהממשלה הזאת. 
       
       בכל אופן, יש פה מיזוג של שני דברים: קודם כול גלגול אחריות, דבר שני הפקדת התיק הכלכלי-החברתי בידי קבוצה של אנשים שאין לה שום קשר לרגישות חברתית. זה לא מפריע לראש הממשלה להקים מיני ממשלה בתוך הממשלה. ואז, כשהמשבר יחריף עוד ועוד, היא תאשים את הממשלה של נתניהו בתוך ממשלת שרון, וממשלת נתניהו תאשים את ממשלת שרון שהיא לא נותנת לה מספיק חופש פעולה, ואנחנו נמשיך להסתכל ולבהות באסונות שקורים לנו, וכן ייטב לממשלה ולקברניטיה וכן יירע לעם. תודה רבה, גברתי. 
       
היו"ר אתי לבני:

	תודה רבה. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה. אחר כך – חבר הכנסת טאהא. 


ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       גברתי היושבת-ראש, כשדיברתי לפני חצי שעה, לא ידעתי שזו הפעם הראשונה שאת מנהלת את הישיבה. לכן תרשי לי לברך אותך בברכה כפולה ומכופלת.
       
       רבותי חברי הכנסת, הנושא שהובא לדיון הוא העברת סמכויות בעיקר למשרד האוצר, אם כי יש גם העברת סמכויות אחרות למשרד התעשייה והמסחר. מר נתניהו הוא שר האוצר. פעם קראו לו: האזרח המודאג. אני חושב שכאשר בנימין נתניהו במשרד האוצר, עם ראיית עולמו החברתית-הכלכלית - שלא לדבר על הפוליטית - כל אזרח צריך להיות מודאג, אולי לא כל אזרח אלא כל אזרח הגון, שמרוויח את פת לחמו מעבודתו, צריך להיות מודאג מאוד. 
       
       כאשר מעבירים את רשות החברות הממשלתיות למשרד האוצר בראשותו של נתניהו, זה לא רק עניין של כיסאולוגיה, יש פה גם אידיאולוגיה. האידיאולוגיה היא לשים את השמנת ליד החתול, כי בנימין נתניהו דוגל בהפרטה מטורפת. זו ראיית עולמו, זו גם ראיית עולמם של תומכיו בארצות-הברית. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       גם בישראל. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       גם בישראל. מבחינה זו אין הבדל בינו לבין שינוי. זו  תעודת עניות לשינוי, נוסף על דברים אחרים. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       זו  תהיה תעודת עושר למדינה בסופו של דבר. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       כן, מפריטים הכול, צריך להפריט את הבריאות, צריך להפריט את הטיפול באנשים המבוגרים, צריך להפריט את החינוך, צריך להפריט הכול, ואז כולם יחיו באושר ועושר. אבל רק העשירים יחיו באושר ועושר, שאר העם יהיה במצב קשה מאוד. לכן זה דבר מסוכן ולא רק עניין של כיסאולוגיה. 
       
       אם שירות התעסוקה יהיה במשרד התעשייה והמסחר, אנחנו חוזרים לימי ההסתדרות העליזים, כאשר ההסתדרות היתה גם המעביד וגם מייצגת את העובדים. משרד התעשייה והמסחר דואג בעיקר לתעשיינים, מי ייצג את המובטלים? מי יטפל בהם? אותו משרד. לכן אני חושב שאת שירות התעסוקה אסור להעביר למשרד התעשייה והמסחר, אפילו  שבעיני אין הבדל,  זה אד-פרינציפום, מבחינת העיקרון; מבחינת האישים, אד-פרסונום אין הבדל בעיני בין איש המפד"ל לבין איש הליכוד בתחום הפוליטי. 
       
       כיום כמובן אין גם הבדלים חברתיים. המפד"ל של היום היא לא המפד"ל של הפועל המזרחי של אז, שהיתה לה ראיית עולם קצת סוציאליסטית, קצת. בעניין הזה הם איבדו כל רגישות. לכן צריך לראות את העניין החברתי הפוליטי בנושא הזה כששני שרים יטפלו בהפרטה ובמדיניות כלכלית. הכנסת תיתן כאן לשר האוצר מכשירים חדשים כדי להעביר מדיניות של הפרטה מטורפת, שתפגע בשכבות החלשות, יהודים וערבים כאחד, ותעשיר את העשירים. 
       
       אני חושב שהרבה אנשים מחככים את ידיהם בהנאה ומרחיבים את כיסיהם, כי הם ירוויחו המון מעניין העברת הסמכויות האלה למשרד האוצר ושיטת ההפרטה שנראה אותה. אני מזכיר לכם, ושזה יירשם בפרוטוקול: תחכו לסקנדלים שיקרו בעניין הזה. תודה רבה. 
       
היו"ר אתי לבני:

	תודה רבה. חבר הכנסת ואסל טאהא, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי. אחרון הדוברים – חבר הכנסת אברהם שוחט. 

ואסל טאהא (בל"ד):
       
       גברתי היושבת- ראש, אני מברך אותך בישיבה הראשונה שלך לרגל היבחרך . 
       
       חברי הכנסת, כפי שאמרו חברי, הפקדת התוכנית החברתית-הכלכלית בידי השר נתניהו רק תפגע בחברה ובכלכלה, רק תגלה את חוסר האחריות שאנחנו רואים שיש היום בממשלה ובמשרד ראש הממשלה. 
       
       היינו עדים בתקופה שנתניהו היה ראש הממשלה - בעבר היינו עדים לכך שהוא העביר את כל הסמכויות ואת כל המוסדות למשרד ראש הממשלה ובו הוא ריכז את כל הסמכויות. היום אנחנו רואים את ההיפך. בכל מקום שבו נמצא מר נתניהו מחזירים לו את כל הסמכויות ואת כל המוסדות, למשל את מינהל מקרקעי ישראל. 
       
       את לשכת התעסוקה מעבירים לשר חזק אחר שמחפש את חייו הפוליטיים מחדש אחרי שהוא עזב את עיריית ירושלים. מנסים להחיות את השרים האלה על חשבון האזרחים והתושבים. 
       
       אני רואה בזה רק טרטור לאזרחים. האזרחים לא ידעו כיצד להתכתב עם המוסדות האלה. ניסינו את זה כשתפרו את המשרד לתשתיות לאומיות למר שרון. כראשי רשויות התבלבלנו בזמנו ושאלנו, האם מינהל מקרקעי ישראל עדיין שייך למשרד השיכון, או שהוא עבר למשרד אחר. כל יום  מחפשים את המוסדות האלה,  לאן ולאיזה שר הם שייכים. 
       
       לכן אנחנו מתנגדים להעברת הסמכויות, במיוחד להעברת לשכת התעסוקה למשרד התעשייה והמסחר, מפני שהדבר יפגע באנשים העניים, בחתך התחתון של החברה. תודה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אחמד טיבי - איננו באולם. חבר הכנסת בייגה שוחט. 
       

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       ברכותי ליושבת-ראש. אני מבין שזו ישיבה ראשונה, אז ברכות וכל טוב. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אני כבר שעה בתפקיד ואני מרגישה מנוסה לגמרי. 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       רבותי, הדבר המביש שהתרחש בממשלה הזאת, מעבר לגודלה ומעבר לאי-עמידה בהבטחות לבוחר, הוא פרשת ההזזות של היחידות ממשרד למשרד. אי-אפשר לתאר את זה אלא כישיבה בבית-מרזח ליד שולחן ארוך שעליו מונחות מנות שונות ומשונות ומתנהל קרב בין אולמרט, נתניהו ואריק שרון וכל אחד מהם מנסה לחטוף ככל יכולתו. 
       
       אני מוכרח להגיד, גברתי היושבת-ראש, שמי שמפתיע אותי זה דווקא  אלה שהלכו לבחירות בשם הסדר, העניין הציבורי וההתנהגות האזרחית המופתית. הם כהרף עין הסכימו להוציא את מינהל התכנון ממשרד הפנים, אף שאחד הנושאים המרכזיים של מפלגת שינוי היה מינהל תקין ואיכות הסביבה. אם אכן הדבר יבוצע, ואני לא מעלה על דעתי שלא יבוצע, שהרי אתם אנשים מכובדים, כפי שאמר שייקספיר, ואנשים מכובדים מקיימים את מה שהם אומרים, כלומר, מינהל התכנון יעבור למי? לאהוד אולמרט. 
       
       למה לאהוד אולמרט? כדי שאהוד אולמרט יהיה גנרל עם שני עיטורים. לא רק גנרל, כי יש גם ביבי שהוא גנרל, ויש סילבן שלום. אבל אהוד אולמרט צריך להיות גנרל עם עיטורים. אז הוא הוריד מגבו של אריק שרון את מינהל מקרקעי ישראל. 
       
       בכלל, מינהל מקרקעי ישראל זה הגופייה של אריק שרון. כשהוא שר החקלאות - זה שם. כשהוא במשרד הבינוי והשיכון - זה עובר לשם. כשהוא במשרד התשתיות - זה עובר לשם. כשהוא במשרד ראש הממשלה - זה עובר לשם. אולי תגידו לי מה הקשקוש הזה? האם מישהו יודע איזה ריקבון יש במינהל? האם לאריק שרון היו הצלחות במינהל? איך נראה המינהל אחרי שלוש שנים שבהן הוא כיהן כשר התשתיות? כל מי שיודע מה שמתרחש שם יודע שאריק שרון לא הזיז שם אבן. 
       
       ואז צריך לפייס את אהוד אולמרט, כי הוא נעלב, כי היתה לו הבטחה בכיס שהוא יהיה שר האוצר, לדבריו. חבר הכנסת עמרי שרון, אני לא שמתי את הפתק הזה. 
       
עמרי שרון (הליכוד):
       
       השאלה היא אם הפנייה אלי היא על רקע אישי. 

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       לא, חס וחלילה, זה לא על רקע אישי. 

עמרי שרון (הליכוד):
       
       זה נשמע יותר טוב,  תודה. 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       גמרנו את הסיפור. השאלה באמת היא למה צריך לפצות את אולמרט - כדי שיהיה גנרל עם ארבעה כוכבים ושבעה עיטורים? מה הקשקוש הזה? מה מינהל מקרקעי ישראל צריך לעשות במשרד התעשייה והמסחר? יש מקום אחד שבו צריך להיות מינהל  מקרקעי ישראל, אם רוצים להיות ענייניים, וזה משרד התשתיות, ולמה? כי זה משרד שהוא לא צרכן של שימושי קרקע. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       ואם זה היה עובר למשרד התשתיות, גם אז היית אומר אותו דבר. 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       לא. חבר הכנסת בנלולו, אתה לא ראית אותי עומד פה כאשר שרי חקלאות שלנו - המינהל היה בידם בממשלה שאני כיהנתי בה, ואני עמדתי פה ואמרתי: תעבירו את זה לתשתיות, כי מים, חשמל, אנרגיה וקרקע צריכים להיות שייכים למשרד התשתיות, שהוא לא צרכן של הדברים האלה.
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       אבל לא כולם חושבים כמוך. 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אני הרי אומר את דעתי, לא את דעתך, בנלולו. 
       
       ולכן, כשמסתכלים על מה שקרה, על קריעת מינהל התכנון ממשרד הפנים, על ניתוק הקשר בין הוועדות המחוזיות למועצה הארצית לתכנון, על העתקת מינהל מקרקעי ישראל למשרד שהוא צרכן של קרקע - יכול להיות שלאולמרט יש כל מיני אינטרסים, יכול להיות שהם לא אישיים, חס וחלילה. יכול להיות שדרך מינהל מקרקעי ישראל אפשר להגיע לכל מיני דברים. הרי מה פתאום, מה שאולמרט מוכשר לעשות, ראש הממשלה לא מוכשר לעשות? מי יעלה דבר כזה על דעתו?
       
       ולכן אני אומר לכם, שזו  בושה למדינת ישראל. גברתי היושבת-ראש, לצערי הרב, אתם בלב העניין, ואתם לא תברחו מזה. אתם, שמדברים על מינהל תקין, נתתם יד לעניין, לרבות פורז. פורז אמר בהגינות, שעל זה עמדה השאלה אם תהיה ממשלה או לא, ופורז עשה מעשה שלא ייעשה. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       שוב אתה נכנס לעניין אישי, כשאתה מתייחס ליושבת-ראש, שהיא במקרה חברת שינוי.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אני מדבר על חברי שינוי. 
       

היו"ר אתי לבני:
       
       זה בסדר, אני עומדת בזה. 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       איפה אנחנו נמצאים, בגן-ילדים? היא חברת שינוי. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       מה שבטוח זה שאם אתם הייתם בקואליציה - - -
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       בנלולו, אני מציע לך לקחת את הפרוטוקול ולראות ששר החקלאות יעקב צור רצה להרוג אותי כשאמרתי שצריך לקחת את המינהל ממשרד החקלאות ולהעביר אותו למשרד התשתיות. 
       
       מלה אחרונה בעניין רשות החברות. רשות החברות צריכה להיות במשרד האוצר, ואין על זה בכלל עוררין. לא מפני  שלאחד יש יותר כוח או פחות כוח; זה לא מעניין אף אחד, כי מי שיודע איך פועלת רשות החברות וכמה היא צריכה את משרד האוצר בכל מה שקשור בהפעלת החברות, בהון העצמי שלהן, בבקרה על השכר ובתהליכים השונים - כפי שתמיד קורה, ביבי נתניהו באותו לילה חשוך לא הצליח למנות מישהו לתפקיד שר האוצר, והיה צריך להיכנע ללחצי בני בגין ואחרים ולמנות את דן מרידור לשר האוצר ולקחת ממנו איזו ליטרת בשר. ברוב חוצפתו, הוא ואביגדור ליברמן, אמרו לדן מרידור שגם אגף התקציבים וגם רשות החברות יהיו שייכים למשרד ראש הממשלה. דן מרידור אמר לו: על גופתי יעבור מכאן אגף התקציבים, ובצדק, אבל הוא כבר לא היה יכול לעמוד על עניין רשות החברות, ולכן הועברה לשם רשות החברות. 
       
       יפה שהעבירו את זה כרגע חזרה; חבל שזה לא נעשה מטעמים ענייניים. זה נעשה מטעמים של צבירת כוח, של הסתכלות המערכת רק על האינטרסים של השרים. שום דבר לא נעשה למען האזרח במדינת ישראל. תודה רבה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. תם הדיון. התשובה וההצבעה יהיו ביום רביעי הקרוב. 
       
       חברי הכנסת, תם סדר-היום. הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ז' באדר ב', 11 במרס 2003, בשעה 15:30. ישיבה זו נעולה. תודה.
        
       הישיבה ננעלה בשעה 20:06.
       
       
       
       
       
       
       
       
       
     
עמוד 122 מתוך 122

