﻿    תוכן העניינים
       דברי יושב-ראש הכנסת על הקמת אגף המידע בכנסת	4
       הצעה לסדר	5
       רוחמה אברהם (הליכוד):	5
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	6
       מזכיר הכנסת אריה האן:	7
       הצעות סיעות העבודה-מימד, ש"ס, מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד ורע"ם  להביע אי-אמון בממשלה בשל:	9
       א. העלאת מחיר הלחם;  ב. יחסה לרבבות קשישים רועדים, רעבים ובודדים;	9
       ג. מדיניותה הכלכלית והחברתית;  ד. הפרסומים בדבר קריאתו של השר אלון למיסיונרים נוצרים  להעביר את המוסלמים אל "האור והנאורות של הנצרות"	9
       שלום שמחון (העבודה-מימד):	9
       שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:	18
       שלמה בניזרי (ש"ס):	26
       שר הרווחה זבולון אורלב:	31
       רן כהן (מרצ):	37
       השר גדעון עזרא:	40
       אלי בן-מנחם (העבודה-מימד):	47
       מל פולישוק-בלוך (שינוי):	52
       יאיר פרץ (ש"ס):	54
       אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	56
       רומן ברונפמן (מרצ):	57
       גילה פינקלשטיין (מפד"ל):	59
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	61
       סגנית מזכיר הכנסת רות קפלן:	61
       הצעות סיעות העבודה-מימד, ש"ס ומרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד   להביע אי-אמון בממשלה בשל:	61
       א. העלאת מחיר הלחם;  ב. יחסה לרבבות קשישים רועדים, רעבים ובודדים;  ג. מדיניותה הכלכלית והחברתית	61
       אברהם רביץ (יהדות התורה):	62
       מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	63
       דוד טל (עם אחד):	65
       ואסל טאהא (בל"ד):	67
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	68
       גילה גמליאל (הליכוד):	69
       השר גדעון עזרא:	73
       התנהלותה של הממשלה במלאות שנה לכהונתה	79
       אברהם בורג (העבודה-מימד):	79
       רוחמה אברהם (הליכוד):	88
       אפרים סנה (העבודה-מימד):	92
       אילן ליבוביץ (שינוי):	96
       יצחק כהן (ש"ס):	101
       מיכאל נודלמן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	106
       לאה נס (הליכוד):	107
       זהבה גלאון (מרצ):	110
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	112
       סגן מזכיר הכנסת דוד לב:	112
       התנהלותה של הממשלה במלאות שנה לכהונתה	113
       ראש הממשלה אריאל שרון:	113
       שמעון פרס (העבודה-מימד):	127
       שמעון פרס (העבודה-מימד):	130
       ניסן סלומינסקי (מפד"ל):	138
       משה גפני (יהדות התורה):	139
       אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):	143
       עמיר פרץ (עם אחד):	146
       עזמי בשארה (בל"ד):	148
       מגלי והבה (הליכוד):	150
       טלב אלסאנע (רע"ם):	152
       אתי לבני (שינוי):	155
       גדעון סער (הליכוד):	159
       הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 50)  (התפלגות סיעה המתמזגת עם סיעה אחרת), התשס"ד-2004	163
       (קריאה ראשונה)	164
       גדעון סער (הליכוד):	164
       מאיר פרוש (יהדות התורה):	165
       ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	166
       מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	166
       אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):	168
       אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	170
       עמיר פרץ (עם אחד):	171
       אבשלום וילן (מרצ):	172
       משה גפני (יהדות התורה):	173
       אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	176
       נסים זאב (ש"ס):	178
       טלב אלסאנע (רע"ם):	179
       הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות חוק	180
       אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	180
       אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	183
       אבשלום וילן (מרצ):	184
       אבשלום וילן (מרצ):	185
       אבשלום וילן (מרצ):	185
       מאיר פרוש (יהדות התורה):	187
       דוד טל (עם אחד):	189
       ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	193
       זהבה גלאון (מרצ):	195
       מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	198
       הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 40)  (אצילת סמכויות היועץ המשפטי לממשלה), התשס"ד-2004	201
       שר המשפטים יוסף לפיד:	202
       מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	202
       אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	203
       נסים זאב (ש"ס):	205
       הצעה לסדר-היום מצב משק המים	207
       שלום שמחון (העבודה-מימד):	207
       שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:	210
       שאילתות ותשובות	212
       854. גורלה של חברת "חקר ימים ואגמים לישראל"	212
       891. אספקת המים לכפר בועינה-נוג'ידאת	212
       919. הקמת תחנת כוח פחמית באשקלון	214
       991. בדיקת תקינות מערכות גז ביתיות	218
       992. חלוקת צרכני גז לפי חברות	220
    
       


       דברי הכנסת
       יח / מושב שני / ישיבות ק"ז—ק"ט /
       כ"ד—כ"ו בשבט התשס"ד / 16-18 בפברואר 2004 / 18
       חוברת י"ח
       ישיבה ק"ז




הישיבה המאה-ושבע של הכנסת השש-עשרה
יום שני, כ"ד בשבט התשס"ד (16 בפברואר 2004)
ירושלים, הכנסת, שעה 16:00

       
       
דברי יושב-ראש הכנסת על הקמת אגף המידע בכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, היום יום שני, כ"ד בשבט התשס"ד, 16 בחודש פברואר 2004 למניינם. אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אני שמח לבשר לכם על הקמתו של אגף המידע בכנסת, שהוא איחוד תחת מטרייה אחת של ארבע מחלקות: הספרייה, הארכיון, מערכת "דברי הכנסת" והמרכז למחקר ומידע.
       
       במטרה לחזק את מעמדה של הכנסת פעלתי בתחום זה לחיזוק הארגון והמחלקות המקצועיות במינהל הכנסת, כדי לאפשר, לשפר ולייעל את העבודה המקצועית של ועדות הכנסת ושל חברי הכנסת.
       
       יוזמה זו תחילתה בתקופתו וביוזמתו של יושב-ראש הכנסת היוצא, חבר הכנסת אברהם בורג, יושב-ראש הכנסת החמש-עשרה. 
       
       אגף המידע יהווה מסגרת ארגונית ומקצועית עליונה לגופים העוסקים ביצירת מידע, באספקת מידע ובתחזוקת מידע בכנסת, במטרה לשפר את היעילות ואת איכות השירות לוועדות הכנסת, לחברי הכנסת ואף לציבור הרחב.
       
       האגף יפעיל את "מוקד המידע", כך שיהווה צומת מרכזי לפניות לקבלת מידע ולמעקב אחר מתן שירות הולם ואחר מתן מידע זמין לפונים אליו. 
       
       אני מקווה שהציפיות מהקמתו של אגף מידע זה אכן יתממשו ושנראה התייעלות מרבית בטיב השירות ובאיכות המידע. 
       
       אני מודה לכם, חברי הכנסת, על שהאזנתם להודעתי בעניין הקמת אגף המידע. 
       

הצעה לסדר

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, הודעה לפי סעיף 53 לחברת הכנסת רוחמה אברהם. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       תודה רבה, אדוני היושב-ראש. 
       
       גם היום, כמו בכל יום שני, כנסת ישראל לא שוכחת ולא תשכח את השבויים והנעדרים ובני משפחותיהם. 

שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       לא שומעים.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       המיקרופון לא פועל. נדמה לי שלא שומעים את המיקרופון אצלה. עכשיו שומעים. 
       
       בבקשה, הודעה לפי סעיף 53 לחברת הכנסת רוחמה אברהם. בבקשה, גברתי. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם היום, כמו בכל יום שני, כנסת ישראל לא שוכחת ולא תשכח את השבויים והנעדרים ובני משפחותיהם: רב-סמל צבי פלדמן, רב-סמל זכריה באומל, רב-סמל יהודה כץ, רב-סרן רון ארד, רב-טוראי גיא חבר ויונתן פולארד.
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מאתמול אנחנו עדים לפרסומים שונים ומשונים בדבר גורלם של שלושת נעדרי קרב סולטן-יעקוב, רב-סמל צבי פלדמן, רב-סמל זכריה באומל ורב-סמל יהודה כץ. 
       
       אני קוראת מכאן לשר הביטחון ולכל הנוגעים בדבר לגלות את הרגישות הראויה ולשתף את המשפחות בכל כוונה כזאת או אחרת. לא ייתכן שהמשפחות ישמעו על גורל יקיריהן ואת המתוכנן להיעשות דרך כלי התקשורת. הדבר גורם למשפחות סבל נוסף, וזאת נוסף על האי-ודאות שהן שרויות בה כבר 22 שנים. 
       
       השבוע אני רוצה לספר על רב-סמל זכריה באומל. הוא בנם הצעיר של יונה ומרים ואח של שמעון ואסי. 
       
       יונה, אביו של זכריה, סיפר לי כי אפשר לומר על זכריה שהוא נולד עם כדורסל ביד. הוא אהב מאוד לעסוק בספורט, ובמיוחד במשחקי כדורסל. 
       
       זכריה הוא אדם חברותי וחייכן ולמד בישיבת ההסדר "הר עציון", ובמסגרת הלימודים בישיבה התגייס לצה"ל. לזכריה נשארו רק שבועיים לשרת בצה"ל, ולאחריהם היה אמור להתחיל את לימודיו באוניברסיטה העברית, בפסיכולוגיה.
       
       החזרתם של שלושת חללי צה"ל לפני זמן לא רב מפיחה תקווה שגם גורלם העמום של נעדרי קרב סולטן-יעקוב, כמו של שאר השבויים והנעדרים, ילך ויתבהר.
       
       מי ייתן ויתקיים בנו הפסוק: "ופדויי ה' ישובון ובאו ציון ברנה ושמחת עולם על ראשם". תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחברת הכנסת רוחמה אברהם.
       

מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעה למזכיר הכנסת. בבקשה, אדוני. 

מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת -
       
       לדיון מוקדם: הצעת חוק תקנות ההגנה (שעת-חירום) (תיקון - עונש מוות למחבלים), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק מניעת זיהום הים ממקורות יבשתיים (תיקון - בקשה דחופה למתן היתר), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת עמרי שרון; הצעת חוק הירושה (תיקון - ייעוד כספי עיזבונות לטובת המדינה), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת מל פולישוק-בלוך וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק העמותות (תיקון - עיון ופרסום לציבור), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין  וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון - חובת לימוד עברית וערבית), התשס"ד-2004, מאת  חברי הכנסת טלב אלסאנע ועבד-אלמאלכ דהאמשה; הצעת חוק הרשויות המקומיות (הגבלת הזכות להיבחר) (תיקון - מזכיר מועצת פועלים), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, אמנון כהן, יאיר פרץ ויעקב מרגי; הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון - איסור חנינה למחבלים עם דם על הידיים), מאת  חברי הכנסת יורי שטרן, מיכאל נודלמן ואליעזר כהן; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון - מטבע זר), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת אורי יהודה אריאל ויובל שטייניץ; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון - אשרה למי שרשאי לפי חוק השבות), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת מיכאל נודלמן, יורי שטרן ואליעזר כהן; הצעת חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004) (תיקון - איחוד רשויות מקומיות), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי  וקבוצת חברי הכנסת; הצעת הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון - מועד הבחירות), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, שלמה בניזרי, נסים זאב ומשה כחלון; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון - סרבנות), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אהוד רצאבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק סיווג, סימון ואיסור שידורים מזיקים (תיקון - החלת חובת הסימון על פרסומים), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אילן שלגי  וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לפיזור הכנסת השש-עשרה, התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תיקון - זכות טיעון ארגון למען בעלי חיים), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת אילן ליבוביץ, רשף חן, רוני בריזון ויגאל יאסינוב; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון - רשיון לישיבת קבע מכוח לידה ושבות בישראל), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת אתי לבני וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק רשות השידור (תיקון - דרכי גבייה), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; הצעת חוק גיל פרישה (תיקון - גיל הפרישה לאשה) (תיקוני חקיקה), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת מוחמד ברכה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח, מכירה ורכישה) (תיקון - פטור על חלוקת קרקע), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אהוד רצאבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק רשות השידור (תיקון - שימור ארכיוני), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת דליה איציק  וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון - החזקת קטין), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת חמי דורון  וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מאסר מינימום למי שהפקיר אדם שנפגע בתאונה), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת גלעד ארדן ושלום שמחון; הצעת חוק להנצחת זכרו ומורשתו של הצדיק המקובל הרב ישראל אבוחצירא (הבבא סאלי) זצוק"ל, התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי,  דניאל בנלולו ויאיר פרץ  וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הרשויות המקומיות (ערר על קביעת ארנונה כללית) (תיקון - הרכב ועדת ערר), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת חמי דורון; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון - ייצוג הולם לאוכלוסייה הערבית), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק החברות (תיקון - כשירות דירקטור חיצוני וחברי ועדת הביקורת בחברה ציבורית), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אהוד רצאבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מיזמים לאומיים, התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת אליעזר כהן, מיכאל נודלמן, אורי יהודה אריאל ואריה אלדד; הצעת חוק חנייה לנכים (תיקון - העברת כספים לארגוני נכים), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת מיכאל גורלובסקי; הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון - מינוי הדורש התייעצות), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אילן שלגי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון - יידוע נפגע), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת יובל שטייניץ; הצעת חוק העונשין (תיקון - הגדרת בן משפחה), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק התקשרויות זוגיות (רישום ופירוק), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת חיים אורון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק סמכויות לשעת-חירום (מעצרים) (תיקון - מעצר מינהלי של אזרח ישראלי), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת אורי יהודה אריאל, יורי שטרן ולאה נס; הצעת חוק העונשין (תיקון - פרסום תועבה של אדם עד גיל 21), התשס"ד-2004, מאת  חברי הכנסת נעמי בלומנטל, גילה גמליאל, מגלי והבה ואהוד יתום; הצעת חוק הפרשנות (תיקון - תואר תפקיד שממלאת אשה), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת רשף חן  וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לעידוד הצמיחה לעסקים בינוניים ומשפחתיים (תיקוני חקיקה), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת רוחמה אברהם; הצעת חוק למניעת הונאה בתפילין ובמזוזות (תיקון - מניעת הונאה בספרי תורה ובמגילות), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת משה גפני; הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין) (תיקון - הפקעת זכויות), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק ארוחה יומית לתלמיד, התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת רוחמה אברהם; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון - מילוי מקומו של ראש הממשלה), מאת חברי הכנסת יצחק הרצוג, אפרים סנה, אופיר פינס-פז ואורית נוקד; הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון - תיקוני חקיקה), מאת חברת הכנסת מל פולישוק-בלוך וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: זכויות חברתיות, מאת חבר הכנסת ניסן סלומינסקי; הצעת חוק זכויות חברתיות, התשס"ד-2004, מאת  חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק העונשין (תיקון - משחקים אסורים, הגרלות והימורים ברשת האינטרנט), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת רוני בר-און; הצעת חוק-יסוד: משאל עם, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז. 
       
       כמו כן הונחה על שולחן הכנסת, על-ידי ועדת הכנסת, בהתאם לסעיף 55(א) לחוק הכנסת, התשנ"ד-1994, המלצה נוספת של הוועדה הציבורית לקביעת שכר ותשלומים אחרים לחברי הכנסת, בנושא: תקציב הקשר עם הציבור ושכירת לשכה פרלמנטרית. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה למזכיר הכנסת. 
       
       

הצעות סיעות העבודה-מימד, ש"ס, מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד ורע"ם 
להביע אי-אמון בממשלה בשל:
א. העלאת מחיר הלחם; 
ב. יחסה לרבבות קשישים רועדים, רעבים ובודדים;
ג. מדיניותה הכלכלית והחברתית; 
ד. הפרסומים בדבר קריאתו של השר אלון למיסיונרים נוצרים 
להעביר את המוסלמים אל "האור והנאורות של הנצרות"

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לארבע הצעות לאי-אמון בממשלה, שהראשונה שבהן היא: העלאת מחיר הלחם, מטעם סיעת העבודה-מימד. ינמק את הצעתו לאי-אמון בממשלה חבר הכנסת שלום שמחון. ישיב שר התעשייה, המסחר, התעסוקה והתקשורת והממונה על מינהל מקרקעי ישראל. אחריו תעלה הצעת האי-אמון של סיעת ש"ס.

שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, אני רוצה לנמק בשם סיעת העבודה את הצעת האי-אמון גם על מחיר הלחם, אבל גם על המצב הכלכלי המאוד קשה.
       
       אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, פורים עוד לא הגיע, אבל בממשלת ישראל הקרקס בעיצומו, והשרים מתנהגים כאילו הם בתחרות תחפושות. תסתכלו למשל על הקרקס של התקציב. אתה שומע אותי?

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       כל מלה - גם על פורים וגם על חנוכה. התבלבלת. חשבתי שאתה מדבר על סיעת העבודה. 

שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       לא, לא. אני מדבר עליכם. למה, אל תקלקל. 

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       לפי הנוסח - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד השר הנכבד, אדוני גם מדבר, גם קורא קריאות ביניים וגם מתקדם לכיוון הבמה – כך שאנשים חושבים שמא אדוני רוצה להחליף אותי. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       לא, הוא רוצה להקיף את הכנסת בטנקים. 

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אדוני, האשימו אותי בהרבה דברים - לא בשיגעון גדלות - - - ממלא-מקום נשיא המדינה, יכול היה לדעת. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני חשבתי שבגלל זה אתה רוצה להחליף אותי. 

שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, הזמן על חשבונך, אבל אני מציע לך להסתכל על הקרקס של התקציב - כשגם שמעתי אותך מתבטא לא מעט בנושא הזה.
       
       לפני חודש וחצי הביאו לנו תקציב, אחרי שמכרו את המדינה למתנחלים ולסיעות הקואליציה, ועכשיו פתאום נזכרו שאין תקציב לא לביטחון וגם לא לרשויות המקומיות. 
       
       אבל יותר מזה - כדאי לראות את הקרקס של גדר ההפרדה. קודם בונים, עכשיו מזיזים ומשנים את התוואי. בינתיים, זה עולה לנו מאות מיליונים, אם לא יותר מזה.
       
       אבל יותר מזה - צריך לראות את הקרקס של התוכניות המדיניות. לכל אחד יש תוכנית משל עצמו, וכולם נגד כולם. לליברמן יש תוכנית משל עצמו והוא נגד שרון; עוזי לנדאו גם כן נגד שרון, יש לו כבר מפלגה נפרדת משל עצמו; טומי לפיד נגד המפד"ל; אולמרט נגד ביבי; סילבן נגד אולמרט; לימור נגד ביבי. לכל אחד יש תוכנית משלו, אג'נדה משלו, ולעזאזל, לעזאזל האזרחים. 
       
       לא צריך להתאמץ הרבה כדי לתקוף את שרי הממשלה. אתם עושים את זה מצוין, הרבה יותר טוב מאתנו. אחד נגד השני, כל הזמן. רק היום שמענו אותך, אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, אומר כי האוצר לא דובר אמת, האוצר לא אומר אמת. אנחנו אומרים את זה כבר הרבה זמן.

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       שלום, אני רוצה לא להפריע לך - - -


שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       למה? שמעתי אותך מרומניה אומר את זה.

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       ברשות היושב-ראש. חבריך ישבו באולם - לרבות חבר הכנסת הרצוג - מה שאומרים ברדיו זה לא מה שאני אמרתי. לא היה ולא נברא. 

שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       אבל, אהוד - תרשה לי לקרוא לך אהוד. תרשה לי, ומותר לי לפעמים. 

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - - -

שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       שמעתי אותך אומר את זה גם כשהיית ברומניה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מוכרח לומר לך, אדוני חבר הכנסת והשר הנכבד לשעבר, כל זמן שהוא ידבר אני אעצור את השעון, אבל כשאתה תענה לו אני אפעיל את השעון. 

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אמרתי רק דבר אחד. אדוני היושב-ראש, רק למען הסדר הטוב, כדי למנוע אי-הבנה - - - את זה הבאתי כאסמכתה לכך שההחלטה הזאת לא התקבלה במסתרים. לא האשמתי את שר האוצר, אינני יודע אם הוא ידע. לא אמרתי את זה, וכל מה שצוטט כביכול כהאשמה נגד שר האוצר, זה עוול שלא מגיע לו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. כבוד השר, אני רוצה להסביר לאדוני: קשה מאוד לפרוטוקוליסטיות, קשה מאוד לקצרניות, כבוד שר המסחר, התעשייה וכו' - אדוני צריך להבין: הקצרניות רוצות ממש בשקיקה לרשום כל מלה שאדוני אומר, ולכן כשאדוני ישיב על ההצעה, הוא יאמר אותה עוד הפעם על מנת שהיא תירשם. 
       
שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       לעצם העניין, בממשלה הזאת מתחפשים והצביעות חוגגת, אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה. 
       
       בואו נראה למה מתחפשים השרים דני נוה ולימור לבנת. נוה ולבנת מתחפשים לרובין הוד. הם רוצים להעביר כספים מהעשירים לעניים, לקחת את קצבאות הילדים משני העשירונים העליונים ולתת לנזקקים. באמת, זה דבר נורא יפה. רק שההצעה הזאת לא מעשית כלל. אני אגיד לכם איפה יש כסף: במיליונים שאתם שופכים על הכבישים בהתנחלויות. שם יש הרבה מאוד כסף, הרבה יותר מאשר מאות מיליונים. אבל דני נוה יעדיף לשלוח מאה זקנים לשכב במסדרון ולא להזיז מאה פרחחים שהתיישבו על גבעה במאחז לא חוקי. ולימור לבנת תעדיף שכל ילדי ישראל יחזרו הביתה ב-11:30, רק שלא יוזז פחון אחד באיתמר ג' או בתפוח ב', ורק הדמיון עולה על כל דבר.
       
       ותסתכלו על שר הרווחה, זבולון אורלב, שהעלה את המונח צביעות לשיאים חדשים. אורלב בוכה בדמעות תנין על גורל המסכנים. אני אגיד לך, אדוני השר אורלב, איפה יש כסף. 300 מיליון שקלים סחטתם מהאוצר בתקציב, אתה וסיעתך. 300 מיליון שהופנו, בלי בושה, להתנחלויות. כמה תנורים לקשישים אפשר היה לקנות בכסף הזה? כמה מעונות לנשים מוכות אפשר היה לפתוח? אולי אפשר היה לממן את מפעל ההזנה בבתי-הספר, שראש הממשלה הביע את תמיכתו בו לפני שהצביע נגדו בהצעה על התקציב.
       
       אורלב, לבנת, נוה, הנגבי, למה שלא תגידו את האמת? המיליארדים נמצאים, וכולם יודעים לאן הם הולכים - להתנחלויות. הגיעה העת לומר את האמת. לא ייאמן שבימים כאלו, כשאנשים מחטטים בפחים, זקנים קופאים מקור ואין כסף לאשפוז קשישים בבתי-חולים גריאטריים, עדיין ממשיכים לשפוך כספים בהתנחלויות, ממשיכים לסלול כבישים ולשלוח חיילים לשמור על משפחה בקרוון לא חוקי. 
       
       במקום הראשון בתחרות התחפושות זוכה ללא ספק שר האוצר, וזאת למרות ההגנה של ממלא-מקום ראש הממשלה. אם להשתמש בביטוי שטבע אחד מחברי הממשלה: הוא התחפש לעליסה ב"דיוטי-פרי לנד" - זה לא אני אמרתי. לא אני אמרתי, אני גם לא אמרתי שאתה אמרת. אני רק אמרתי שכל המדינה הפכה - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שמחון, אני הייתי פה בזמן שהיתה תנועה - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני בכלל לא דיברתי על הנושא הזה.
       
שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       אתה אמרת בעיתון "גלובס", שכל המדינה הפכה ל"דיוטי-פרי לנד". כותרת ענקית בעיתון.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       לא היה ולא נברא.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שמחון, אתה איש ההתיישבות. אני חייתי בארץ הזאת בתור ילד קטן מאוד, כשהיתה תנועה בארץ, כאשר חניתה עלתה, ועוד מקומות אחרים, אז הם אמרו: מה אתם צריכים להתגרות, ומה אתם מתיישבים? תבנו את תל-אביב, תבנו. כמה צדקו אנשי חניתה, אתה יודע. למה לבוא ולומר דבר - צריך לדאוג לקשישים וצריך למצוא, אבל למה לומר כאילו - - -
       
שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       אבל, אדוני היושב-ראש ריבלין, גם אתה יודע שאני כשר החקלאות הגשתי יותר מתוכנית אחת לביסוס ההתיישבות בגוש-קטיף.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       עוד איך, עוד איך.
       
שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       בוא לא נטעה בעניין. אמרתי לכל המתיישבים שם - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       על זה אני מצר. אני מתגעגע לשר שמחון. למה לדבר סרה? אני קמתי נגד כל תנועתי כאשר כל פעם היו מדברים, חלילה, סרה באנשי הקיבוצים.
       
שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       אני אף פעם לא שיקרתי לאנשים. אמרתי: כל עוד אתם שם, נדאג לכם. ולא נספר לכם סיפורים. למה ששר האוצר לא יאמר את האמת לציבור? הצו שעשית להורדת מסי הקנייה בא לפתור את בעיית בעלי ההון, שרצו לצמצם את השוק השחור במוצרי החשמל. ושר התמ"ת שיושב פה יודע את האמת. למה להעמיד פנים ולומר שפותרים את הבעיה של העניים? הרי באת לפתור בעיה מבנית בשוק מוצרי החשמל במדינת ישראל, אז אתה מספר שאתה דואג לעניים? הרי יש עליך לחץ קבוע של כל יבואני מוצרי החשמל כדי לפתור את הבעיה הזאת. הפחתת המסים לא נועדה לעזור לעניים, נגיד את האמת. ואם תאמר ביושר, אדוני שר התמ"ת - ואתה מכיר את הנושא מקרוב ואתה יודע את הלחץ של היבואנים להוריד מכסים כדי להפסיק את השוק השחור בענף הזה. לבוא עכשיו ולומר שבזה עוזרים לעניים? אין צביעות יותר גדולה מהדבר הזה. 
       
       יושב פה חבר הכנסת טל, הוא יודע שאנחנו עוסקים בנושא הזה כבר שלוש ישיבות בנוגע לאחריות שהגיעה לידי משרדך. אז ששר האוצר ייקח את הדבר הזה ויאמר לאזרחים המסכנים שהוא דואג להם כרגע? איזה בלוף זה? הרי אין בלוף יותר גדול מהדבר הזה. 
       
       מדינת הרווחה מתמוטטת, ואתם, מתוך פניקה, עושים צעדים פופוליסטיים. הרי הורדת מסי הקנייה תביא לצמיחה רק בטווח הקרוב. בטווח הארוך היא תפגע קשות בייצור המקומי. אבל ממתי מעניין את הממשלה הטווח הארוך? זו ממשלה שחיה מהיד אל הפה. זו ממשלה שלא הניחה אפילו תוכנית מחוללת צמיחה אחת שתצמצם את ממדי האבטלה בתקציב הנוכחי. אפילו לא אחת. ואני לא רוצה לצטט מה נאמר גם על-ידי המדען הראשי, גם על-ידי מרכז ההשקעות: תקציב שהיה בתקופתו של רבין קרוב ל-2 מיליארדי שקל, תקציב מרכז ההשקעות, ירד ל-478 מיליון שקל בשנה הבאה. עוד לא היה כדבר הזה. עוד לא היה. איך רוצים בדיוק לצמצם את האבטלה? איך רוצים בדיוק להיפטר מ-300,000 מובטלים?
       
       הכול בסופו של דבר הוא רק דיבורים. מדברים על פירוק המונופולים, אבל בשבועות האחרונים לא שומעים את קולו של שר האוצר בעניין עמלות הבנקים. הבנקים מרוויחים מיליארדים על חשבון הלקוח הקטן, ושר האוצר משום מה שותק. הוא התבטא הרבה בעניין מחיר הלחם, ולא אמר מלה אחת על פריט מאוד קטן, שהמשמעות שלו גדולה הרבה יותר מכל מחירי הלחמים ביחד.
       
       אתמול הציג שר האוצר בממשלה סקר מגוחך, שלפיו 71% מהציבור תומכים בצעדים שלו. אולי עשו את הסקר בקרב אנשים שיכורים, אחרת לא ברור לי איך מתיישבות התוצאות הללו עם סקר של מינה צמח מיום שישי, שלפיו רוב ענק בציבור – יותר מ-80% - חושב שלא יצאנו מהמיתון, ורוב ענק חושב שישראל מתפוררת מבחינה כלכלית. הציבור מבין היום שהממשלה הביאה אותו אל סף תהום. עוד צעד אחד וכולנו נידרדר.
       
       אני מציע לכל אחד משרי הממשלה, אבל ממש לכל אחד, לשאול את עצמו כאשר הוא מתעורר בכל בוקר, מה עושים עם 300,000 מובטלים חסרי תקווה, שהממשלה הכושלת הזאת לא מציעה להם שום אלטרנטיבה. אני מציע לכל אחד מחברי הממשלה לשאול את עצמו מה עתידו של ילד עני בישראל, שאתם פוגעים בחינוכו, בהזנתו ובתקוותו.
        
       ואני רוצה לומר לך, אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, רק דבר אחד אישי. אני יכול להגיד לך דבר אחד אישי? בהזדמנות שהגיע הנה שר העבודה והרווחה. תראה, אני גדלתי בפריפריה. 
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       רווחה ועבודה. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       הוא רווחה, אני עבודה.
       
שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       בסדר. הוא רווחה ואתה עבודה, אבל אני רוצה להגיד לשניכם משהו, רוצה להגיד לשניכם משהו ביושר. תראה, אני גדלתי ביישוב בפריפריה שיודע מה זו מצוקה. אני זוכר את אמא שלי שולחת אותי בימי שישי עם שקית אוכל לשכן. אני זוכר את עצמי מתחלק בסנדוויץ' בבוקר בבית-הספר עם השכן שלי לספסל הלימודים. כל הילדים האלה היום, הילדים שגדלים על המצוקה הזאת, בסופו של דבר גדלים אל עתיד שהוא חסר תקווה. אנחנו חייבים להציל אותם. יכול להיות שהיום אתם בשלטון בגלל אותו סנדוויץ' שהתחלקתי בו עם השכן שלי לספסל הלימודים, או אותה שקית אוכל שלקחתי לשכן שלי במושב. יכול להיות שאתם היום נמצאים שם בשלטון בגלל הדבר הזה. 
       
       אני מציע לכם לזכור שלא לעולם חוסן - ואני אומר את הדברים האלו ברמה מאוד-מאוד אישית וכואבת. אי-אפשר עוד להישאר עם המצוקה הזאת ולחשוב שאם נותנים מכשירי DVD, מקררים, טלוויזיות, פותרים את מצוקת העוני. 
        
       אני חושב ששרי הממשלה לא ממש מתעניינים במה שקורה. הם ממשיכים להתקוטט. קחו את עניין הלחם, הלחם שבדיוק עליו הצעת האי-אמון. אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה מעלה את מחיר הלחם, ושר האוצר טוען שזו טעות שלא תואמה אתו. גם אני מדבר עם הפקידים באגף התקציבים, וזה מה שגם הם אומרים. למי אני צריך להאמין פה? אני יודע למי אני מאמין, וגם אתה יודע. אני יודע למי אני מאמין, אבל אני שואל את עצמי, גם כאזרח וגם כנציג ציבור, למי אני צריך להאמין? 
       
       היו שלוש ישיבות ממשלה בממשלה שאדוני יושב-ראש הכנסת ואנוכי היינו בה, על עניין הלחם. שלוש ישיבות ממשלה. 
       
       אגב, כדאי שתדע שלבעיית הלחם יש לא מעט פתרונות. אפשר לפתור אותה גם בדרכים נוספות. 
       
       אגב, אני לא טוען שלא היה צריך לתת סובסידיה לטחנות הקמח, אבל אני חושב שמדינת ישראל, לפני שהיא הולכת לצעד כל כך מרחיק לכת, צריכה להביא בחשבון שמשהו בעולם השתנה. אם עד היום ייבאנו 90% מהגרעינים מארצות-הברית, מזרח-אירופה נפתח, וגם אנחנו צריכים לשנות את האיזונים כדי להוזיל את המחירים ככל שאפשר. 
       
       צריך לחשוב על זה בשכל ובהגינות ולהבין שהעלאה כל כך משמעותית מהסוג הזה אי-אפשר לעשות במכה אחת. אני משוכנע לחלוטין שאתה באופן אישי ראית את צורכי המשק ואת הצרכים של טחנות הקמח ושל המאפיות, אבל בשבוע שבו מורידים מסים ב-2 מיליארדי ש"ח היה אפשר לחשוב שאפשר לעשות את זה אחרת, בגלל המצוקה שאנחנו נמצאים בה היום, בלי להשפיל את כל מעוטי היכולת. 
       
       בשבוע שעבר ביקרתי במקום כלשהו ודיברו אתי על השאלה מה זה סיר תפוחי אדמה. משפחה מעוטת יכולת, כאשר היא ממלאת סיר בתפוחי אדמה, היא נותנת לכל הילדים שלה לשבוע, לא הרבה יותר מזה. כך גם עם הלחם. לכן, הסמל שעומד מאחורי עניין הלחם הוא הרבה יותר גדול ממשמעות הייקור שלו. אתם חייבים להיות רגישים למה שקורה היום במדינת ישראל. השר אורלב אמר בשבוע שעבר, כשלא היית פה, שהוא התריע והתריע והתריע ואף אחד לא שמע. 
       
       אני רוצה לסיים ולומר, שבימים אלה קשה שלא להיזכר בדברים שאמר פעם שר אחד בממשלתו של ראש ממשלה אחד, אתה ודאי מכיר את שניהם: "אינני יודע אם להאמין ליד שמאל שלך או ליד ימין שלך". אני חושב שזה אומר בערך את הכול. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת שלום שמחון. ישיב שר המסחר, התעשייה, התעסוקה והתקשורת וממלא-מקום ראש הממשלה, אהוד אולמרט. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       הוא לא ישיב על שלוש ההצעות?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, הוא ישיב על ההצעה הראשונה. השר אורלב ישיב על הצעת ש"ס והשר גדעון עזרא ישיב על שתי ההצעות האחרות. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       לא, בני אלון ישיב על ההצעות האחרונות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר בני אלון ישיב על הצעתם של חברי הכנסת דהאמשה ואלסאנע. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       הוא גמר לשכנע את הנוצרים באמריקה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא נוחת עכשיו ובא הנה עם בשורה, כנראה. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       הבנתי שהוא בילה בארצות-הברית כדי להסביר נגד הממשלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא ודאי יבוא הנה ויוכל להסביר. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       הוא יעשה מפעל תיירותי – יהיה לו רוב. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני שמח שאתם מפריעים לי ולא לשר, כי ברגע שהשר ידבר אני לא אאפשר להפריע. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       לדעתי השר ביקש שנפריע לו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, אדוני ינסה. 
        
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת היא שאני לא בא בנימה של התנצחות ואני בהחלט מוכן לוותר על הקנטורים ההדדיים. אפשר לנהל גם ויכוח קשה וכואב בדרך שראוי לנהל בה ויכוח בכנסת כשמעלים הצעה לסדר-היום או הצעה להביע אי-אמון בממשלה וצריך להשיב עליה, וכך אני אשתדל לעשות. 
       
       יסלח לי חברי הטוב באמת, שלום שמחון, שהציג את הנושא מטעם סיעת העבודה, אם אני אמנע את עצמי מהצורך להתייחס לכל מכלול הנושאים שהעלה, שעליהם ועל נושאים אחרים ישיב בהמשך השר שמייצג את הממשלה בנושאים האלה. רציתי להשיב על נושא אחד, שאני מופקד עליו, משום שחשבתי שראוי שאני אשיב עליו ולא אתחמק ממנו ואציג את הדברים האמיתיים כפי שאני חושב שצריך להציג אותם. 
       
       סוגיית מחיר הלחם היא ללא ספק סוגיה כבדה ורגישה. אני לא יכול לומר שהדברים שנאמרו כאן על-ידי שלום שמחון – כמו על-ידי אנשים אחרים, פוליטיים, שהתבטאו בנושא, או גם אנשים אחרים – אינם נוגעים ללב. לכולנו יש זיכרונות מימי הילדות, ולא חשוב אם גדלנו בקצה הצפוני של הארץ, במרכזה או בדרומה, כל אחד מאתנו עבר חוויות של מחסור, של קשיים, של מצוקה שפעם היתה אופיינית לחלק ניכר מהציבור. כל אחד מאתנו מכיר חלקים באוכלוסייה הזאת, שנאבקים יום-יום על פת הלחם שלהם. חס וחלילה למישהו מאתנו להתייחס לעניין הזה בקלות דעת וכדרך אגב. זו סוגיה כואבת וקשה. 
       
       עם זה, הכנסת צריכה לומר ביושר שכולנו, על ממשלותינו, החלטנו זה שנים מה שלא החלטנו לגבי דברים אחרים אולי, שלחם לא יהיה מסובסד במדינת ישראל. זו לא החלטה שנולדה היום. זו החלטה שנתקבלה ב-1990, והיא חוצה מפלגות, ממשלות ושרים בתפקיד כזה או בתפקיד אחר. 
       
       מה משמעות העובדה שכולנו שותפים לעמדה הזאת, שלחם איננו מסובסד? שמחירו של הלחם המפוקח – יש חמישה סוגי לחם מפוקחים וכל היתר אינם מפוקחים – ייקבע על-פי עלות החומרים שמהם אופים אותו, בהתאם למחירי השוק בארץ ובעולם. מחירי הקמח בעולם נקבעים בבורסת הקמח בקנזס שבארצות-הברית. לגבי הלחם המפוקח, המחיר יהיה מפוקח באופן כזה שטווחי הרווח של המאפיות ושל טחנות הקמח יהיו מפוקחים, אבל הגורם שמכתיב את המחיר הוא המחירים בשוק. 
       
       הפועל היוצא מהעמדה הזאת, שכולנו שותפים לה, בין שאנחנו רוצים לגלגל עיניים למרום, בין שאנחנו רוצים לטפוח לעצמנו על השכם ובין שאנחנו רוצים להיות הגונים ולהביט נכוחה בפני הציבור, הוא שמחיר הלחם נידון לעלות מדי תקופה, בהתאם למחירים שמוכתבים על-פי עלות החומרים. נקודה. טוב? לא טוב? זה מה שבאופן קולקטיבי כולנו הסכמנו לו. אני לא זוכר, למשל, שבשנה הזאת, שבה אני שר, או בשנים הקודמות, היתה הצעת חוק לסבסד את הלחם או לקבוע פיצוי כלשהו על העלויות המשתנות של הלחם. לא הועלתה על-ידי אף אחד. הפועל היוצא מהעניין הזה הוא עליות תקופתיות במחירי הלחם. קודם כול, זו עובדה. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       אדוני השר, אני לא מתערב, אבל כשאני הייתי שר דרשתי לסבסד את הלחם והאוצר סירב. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני באמת לא מתקנטר. גם אני יכול להגיד שאני דורש. הממשלה קבעה את עמדתה, אתה המשכת להיות חבר בממשלה ונשאת באחריות ומשום כך גם העלית מחירים. אני לא בא אליך בטענות, כי לא היתה לך ברירה. 
       
שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:

       שלום,  את כל ההערות שלי הפניתי אליך לעניין. 
       
       עכשיו הערה שנייה חשובה. יש חמישה סוגי לחם מפוקחים: לחם לבן אחיד, לחם לבן כהה - "שחור", נוהגים לקרוא לו בעגה המסורתית - חלה, לחם שחור פרוס ולחם לבן פרוס. במשך שנים, מתוך טעות, היתה הנחה שהלחם שהשכבות הנזקקות צורכות אותו הוא הלחם האחיד, השחור והלבן. אין זה כך. שני דברים: קודם כול, כל חמשת סוגי הלחם המפוקחים מהווים רק 25% מצריכת השוק. כלומר, רוב הלחם שנקנה על-ידי הציבור בכלל  הוא לחם לא מפוקח, שמחיריו לא מפוקחים. אלה הפיתות, אלה הלחמניות, אלה כל סוגי הלחם שלאחרונה שיווקם התרחב והתפשט מאוד. כל הלחם המפוקח, שעל מחיריו אנחנו יכולים להשפיע, הוא 25% מצריכת השוק. בין הלחמים הללו שמפוקחים, הלחם הלבן האחיד והכהה נצרך על-ידי שכבה קטנה ביותר של האוכלוסייה שמצבה הכלכלי טוב. רוב הלחם, רוב האוכלוסייה, 77%, שקונה את  הלחם המפוקח, קונה את הלחם הפרוס. מה לעשות שהלחם הפרוס, השחור והלבן, הוא הלחם שצורכים אלה שאנחנו קוראים להם השכבות החלשות. והנה, דווקא את מחירי הלחם הזה - - -
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אדוני השר, מנין הנתונים הללו?
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       הנתונים הללו הם של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, והם הוצגו היום בפני ועדת הכספים על-ידי במסמכים מתועדים. הרי אתה לא מצפה שעכשיו אשלוף לך את המסמכים. קבל את זה. אם אני מטעה אותך במשהו, כמובן, תמיד הדברים רשומים, יש פרוטוקול.  
       
       כלומר, רבותי, אני מדגיש עוד פעם, הלחם הפרוס, הפרוס, הוא הלחם שהשכבות הנזקקות צורכות.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אתה יודע למה? יש הסבר.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       מה זה חשוב כרגע. יש הסבר, אבל זו העובדה.
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אפשר לאכול חלק ממנו, ואת השאר לחסוך.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       יכול להיות, אבל זאת העובדה.  
       
       דווקא מחירו של הלחם הזה הועלה באופן שיטתי כל השנים הללו, מתוך הנחה, בין  היתר, שהיא אולי פרי של חוסר בדיקה נכונה, של חוסר התייחסות מבוקרת, שכביכול הלחם הזה הוא הלחם שצורכים העשירים. אבל זה לא נכון. כפועל יוצא מהמציאות שתיארתי - ואני לא מותח  על זה ביקורת, אני מציין את זה כעובדה - מחירי הלחם הועלו בשנים האחרונות, ב-1 באוגוסט 1999, ב-5 בדצמבר 1999 - - -
       
רן כהן (מרצ):
       
       בכמה, בכמה?
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני אגיד לך. ב-1 באוגוסט 1999 כל שיעור ההעלאה היה 5% בממוצע לכל הלחמים. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       זה במקום 23%.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       סליחה רגע. ב-5 בדצמבר 1999 - רבותי,  אני לא אומר מי, אני לא אומר מה, אני קובע עובדות. ב-5 בדצמבר 1999, עוד פעם, שינוי  של 5%. 
       
       ב-12 ביוני 2000 שיעור השינוי הממוצע היה כמעט 9% - 8.97%. אלא שאז נעשתה טעות, שבה מחירי הלחם האחיד הפרוס, הלבן והכהה, הועלו עלייה ממוצעת של 15.25%. כלומר, דווקא מחיר הלחם שצורכות השכבות היותר-נזקקות הועלה ב-15.25%, בעוד מחיר הלחם שצורכים אנשים שידם משגת לא עלה כלל, או עלה ב-0%, ומחיר החלה עלה ב-3.9%. כלומר, ההיפך ממה שהיה צריך להיות. עוד פעם, רבותי, אם מישהו רוצה להתווכח אתי על הנתונים, אני מפנה אותו ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה, דבר דבור על אופניו, כל הנתונים ידועים.  
       
       ב-23 ביולי 2002 היה שיעור השינוי הממוצע 7.87%. עוד הפעם,  מחיר הלחם האחיד הפרוס, זה שהשכבות הנזקקות נצרכות לו במובהק, עלה ב-14.39% וב-11.8%. 
       
       ב-23 בספטמבר, חודשיים לאחר מכן, חודשיים לאחר מכן, מחירי כל הלחמים המפוקחים עלו בשיעור  ממוצע של 4.38%, כשמחיר הלחם האחיד הפרוס עלה ב-6% ומחיר הלחם הלבן הפרוס עלה ב-6%. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       והבסיסי?
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       כלומר, בתקופה של חודשיים מחירי הלחמים שהנזקקים נצרכים להם עלו בלמעלה מ-20%, בתקופה של חודשיים. 
       
       עכשיו אני רוצה להעיר עוד הערה שחשוב לזכור אותה. גם היום, גם היום במידה רבה יש בעצם סבסוד צולב כפול - פעם אחת בתוך הלחם המפוקח. ראיתם, למשל, העלייה הממוצעת של מחירי הלחם היא 8.97% ביוני 2000, אבל האחיד הלבן לא הועלה כלל, אפס, והאחר עלה ב-15%, או ב-14.9%, והעלייה הממוצעת היא של 8.97%. כלומר, מסבסדים מחיר של אחד בעלייה יותר גבוהה של האחר. אלא מה, בטעות, מתוך חוסר לימוד של העניין, מתוך חוסר בדיקה, העלו דווקא את מחיר הלחם שהיה צריך להוריד, ולא להיפך.  אבל ניחא.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד השר, הרצאתו של אדוני מעניינת, אבל אנחנו - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני  כבר מסיים. הרי אפשר להתנגח ואפשר להשמיץ, אבל אפשר גם ללמוד, גם במסגרת הדיון הזה.  
       
       עכשיו, הדבר הנוסף הוא, שאילו המחירים היו עולים בשיעור ההתייקרות האמיתי, אז היו צריכים לייקר בכל התקופות האלה בעוד יותר. אלא מה, יש גם סבסוד בין המפוקח לבין הלא-מפוקח. גם פה יש סבסוד צולב. המחיר של הלחם הלא-מפוקח, שכזכור לכם הוא מהווה 75% מכלל השוק, מאפשר למאפיות שלא להעלות את המחיר של הלחם המפוקח בשיעור ההתייקרות הריאלי. נקודה. אילו עכשיו היינו צריכים לייקר את הלחם בממוצע בהתאם לשיעור ההתייקרות הריאלי, אלמלא הסבסוד הצולב עם הלחם הלא-מפוקח, היינו צריכים להעלות את זה בשיעור ממוצע של עוד 15%.
       
       עכשיו, רבותי, אלה הנתונים. מה אנחנו עשינו? כשבדקנו  וראינו שהלחם הפרוס הוא הלחם שלו נזקקים מרבית תושבי המדינה שנמצאים במצב כלכלי קשה, החלטנו שאת מחירו אנחנו מעלים במחצית מהעלייה הממוצעת, ואת עיקר העומס הטלנו על הלחם ששכבות האוכלוסייה האחרות יכולות לשאת. זה בצד העובדתי. 
       
       מעבר לכך יש שאלה עקרונית, שאני מוכרח לומר שהיא נכונה לגבי הלחם, כמו שהיא נכונה לגבי מצרכים אחרים שהם חיוניים לאזרח. המצב הכלכלי של שכבות מסוימות באוכלוסייה קשה מאוד. אנחנו צריכים להכריע לגבי כל אחד מן הפרטים הללו. זה נכון לגבי לחם, כמו שזה נכון לגבי צריכה, למשל, של סולר לחימום ביתי בתקופת החורף, כשהמחיר שלו עולה, או בנוגע למצרכים אחרים. האם אנחנו נסבסד את המוצר או נסבסד את הנצרך? בניגוד למה שמפרסמים היום בוועדת הכספים, אני בדעה שאין לסבסד את המוצר, משום שאין שום סיבה ש-60% או 70% מהאוכלוסייה, שיכולים לשלם את מחירו הריאלי של המוצר, יקנו אותו מסובסד, רק על מנת לסבסד או לסייע לאלה שבאמת נזקקים. אנחנו צריכים למצוא מנגנון שיסייע לאלה שנזקקים, ואני תומך בכל לבי בגישה הזאת. 
       
שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       כשבונים את המנגנונים האלו - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       חבר'ה, אתם רוצים להתנצח -  נתנצח.  האמת היא שבכל השנים, גם  הממשלות שאתם כיהנתם בהן וגם הממשלה הזאת, טרם השכילו למצוא את המנגנון המוסכם הזה, שבמצב של התייקרויות מן הסוג הזה, באופן אוטומטי יוכל לפצות את אלה שנזקקים באמת. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       בכמה עלה הקמח בעולם?
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       ודווקא מקצצים עכשיו.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:

       אני לא רוצה עכשיו, אופיר. הרי אתה שם לב שאני עושה מאמץ עילאי להתאפק מלהיגרר.

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       גם אני.

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני לא רוצה. היושב-ראש מאיץ בי. הייתי יכול להיכנס לחישובים עוד יותר מפורטים. התחשיבים שאנחנו הצגנו פתוחים לציבור, נציג לכם. הם הוצגו בוועדת הכספים. אין ויכוח עליהם. יש ויכוח על צורת הפיצוי, על דרך הפיצוי. 
       
       דרך אגב, לכל אורך התהליך התייעצנו עם שר הרווחה. לא שהסכמנו אתו בכל דבר, אבל התייעצנו אתו, והוא גם יודה בכך. מדוע? משום שמהרגע הראשון היינו מאוד-מאוד מוטרדים מהעובדה הזאת, שאין ויכוח עליה, שאפילו תוספת שולית יחסית למחיר הלחם הפרוס היא בעייתית לאנשים שנמצאים במצב של מצוקה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד השר.

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אבל צריך להבין דבר אחד, רבותי. בשיטה שכולנו שותפים לה היתה בעצם ברירה - או  להעלות את המחיר הזה בשיטת הסבסוד הצולב, לפי דעתי, הכי מתחשבת האפשרית, או לגרום לכך שבטווח זמן של ימים גם המאפיות היו נסגרות וגם טחנות הקמח היו נסגרות, ואז היו באים כל אלה ומטיפים מוסר מהכיוון ההפוך. אנחנו בחרנו בדרך שלא היתה שום דרך זולתה בנסיבות הללו. 
       
       אני מציע לכנסת בהחלט לשקול להתלכד על שיטת פיצוי ראויה, שתבטיח שאלה שבאמת נזקקים יוכלו לקבל את מה שראוי להם לקבל, כדי שהם לא יעמדו באותם מצבים מציקים שאתה מכיר אותם, שאני מכיר אותם, שכל אחד מאתנו שחי עם רגליו על הקרקע במדינת ישראל מכיר אותם. תודה רבה, אדוני היושב-ראש. 
       
       אני, כמובן, מציע לדחות את הצעת האי-אמון.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה היה ברור מתחילת דבריך. רק רציתי בכל זאת לשאול בשם העם, לא בשם המבקשים - - - 

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       עכשיו, כנשיא המדינה, אתה גם רשאי.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא כנשיא המדינה. אני מתקשה להבין מכל הדברים שאמרת כאן, כיצד בכל זאת אמר שר האוצר שהוא, אף שלא היה נותן כל סבסוד, לא היה מעלה את מחיר הלחם. יש לי קושי עם עניין זה, אף שאני מאמין גם ביד ימין וגם ביד שמאל.

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני, כמובן, לא דוברו של שר האוצר, לכן אינני יודע באיזה אופן הוא חשב. אני מניח שהוא יגיד. אני יכול לומר שני דברים, והצגתי את זה היום: קודם כול, אם שר האוצר אומר שהוא לא ידע, אני מאמין לו. אני מאמין לו ללא ויכוח. אני  חושב שנגרם עוול בדברים שפורסמו כביכול מהופעתי היום בוועדה, כי לא אמרתי דבר כזה ולא דומה לו. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אבל שר האוצר הציע לבטל את ההעלאה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני שאלתי את השאלה.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       מה שכן, כמקובל בשגרת העבודה בינינו לבין משרד האוצר, העברנו את הפרטים מראש לידיעת פקידי האוצר שעוסקים בכך, ופה יש לי גם מסמך שהוא דואר אלקטרוני שהעבירו אנשי האוצר בחזרה אלינו, וזה מ-27 בינואר, כלומר עשרה ימים לפני שהעניין יצא החוצה: "הי שבתאי" – זה הפקיד שלנו – "מאושרת מלוא העלאת מחירי הלחם בשיעור של 15.72%".

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       הנייר של הלמ"ס יש לך גם?

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       יש לי. המלה "מאושרת" היא טעות. הם לא צריכים לאשר, זאת לא סמכותם, והם לא אישרו, ואני גם לא טענתי שמישהו אישר. אבל זה שמישהו ידע, בזה אין ספק. אין לי שום סיבה להניח שאותו מישהו דיווח לשר, ואני מאמין באמת ובכנות שהשר הופתע. יכול להיות. לא כל השרים הופתעו, כי היו אחדים שקיבלו עדכון. 

יעקב אדרי (הליכוד):
       
       מה זה משנה אם הוא לא ידע? אנחנו מבקשים ממך להוריד.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, בדיעבד. אני מאמין לשניכם.

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       תן לי, אדוני היושב-ראש. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, ברצון.

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       לקוני הלחם לא אכפת מזה.

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       מה שקשור להצעות של שר האוצר, אמרתי עוד הפעם: אני לא דוברו, אני יכול להגיד רק דבר אחד, שרעיון מסוים שהעלה בפני השר, לפי דעתי, היה גורם לעלייה נוספת וקשה יותר במחירי הלחם, מאשר להורדתם, ולכן חשבתי שהוא לא רעיון מתאים. אבל בהחלט בכוונתי לשבת אתו, ואם נגיע למתכונת שתאפשר לפצות את הנצרכים, לפי דעתי, בכך אולי ניתן תשובה לבעיה שהיא הרבה יותר רחבה מעליית מחירי הלחם. עד כאן. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לשר המסחר והתעשייה. רבותי חברי הכנסת, נעבור להצעת אי-אמון מטעם סיעת ש"ס, שעליה ישיב כבוד שר הרווחה זבולון אורלב, בעניין יחסה של הממשלה לרבבות קשישים רועדים, רעבים ובודדים. ינמק את ההצעה חבר הכנסת שלמה בניזרי.

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, השבוע התפרסם מחקר של מכון ברוקדייל, שהיה אמור לזעזע את מדינת ישראל ואת אזרחיה לא פחות מרעידת האדמה, אבל זה החזיק מים שתיים או שלוש מהדורות חדשות, בשונה מרעידת האדמה. כי ההבדל הוא שברעידת האדמה כל בתינו וכל חיינו היו ממש תלויים על בלימה, אז כולנו רעדנו, וודאי שזה תפס הרבה יותר כותרות, וממילא בממשלה הדיון היה יותר רציני, היה עדכון של הוועדה, וועדת השרים התכנסה עוד באותו יום. 
       
       אבל, כאשר מדברים על מעמדם של הקשישים, שהם 10% מאזרחי מדינת ישראל, 640,000 קשישים, ש-30% מהם לפחות מקבלים השלמת הכנסה, כאשר אנחנו קוראים שכל זקן חמישי במדינת ישראל סובל מבעיית רעב - 26% נאלצים לבחור בין אוכל לבין חימום  לבין תרופות, 64% דיווחו כי ויתרו לא אחת על מזון לטובת תשלומים אחרים. 23% מהקשישים סובלים מרעב כי מצבם הבריאותי אינו מאפשר להם לבשל לעצמם. חלק מהם סובלים מקור, מבדידות. כל הדברים הקשים, שכמוני כמוכם קראנו, הזדעזענו ושאלנו את עצמנו האם זו מדינת ישראל, האם זו המדינה שייחלנו לה אלפיים שנות גלות, כדי להביא לכאן את אותם אנשים - ולא לחינם צפה דוד המלך את הדברים ואמר: "אל תשליכני לעת זקנה". הנה מושלכים פה, במדינת ישראל, אותם אנשים שתרמו מכוחם, מזמנם, מדמם, ממרצם, עבור מדינת ישראל, ואנחנו היום מפקירים אותם מתקציב לתקציב, משנה לשנה.
       
       ניסיתי לבדוק במקורות חז"ל מה אומרים על כך שיש איזה אירוע דרמטי שמזעזע את העולם כדוגמת רעידת אדמה. אמרתי, בואו נבדוק בדברי חז"ל אם יש רמז כלשהו שלא רק בדיל ויעבור, היתה איזו רעידה, אלא אולי זה גם צריך להרעיד אותנו, אולי לעשות איזה חשבון נפש, "לעשות חושבים". ובאמת, בהפטרה של השבוע שעבר קראנו את הפסוק: "ארץ רעשה גם שמים נטפו", אבל התבוננתי בדברי חז"ל וגיליתי מהן זוועות. הגמרא אומרת: זוועות נקרא רעידת אדמה. כי לנו שפר גורלנו באותה רעידה לעומת סין בשנת 1976, כשהיו 700,000 נפגעים ברעידת אדמה. פה שפר גורלנו ולא נפגעו, ברוך השם, בנפש.  בדקתי מה אומרים חז"ל על רעידת אדמה. לא אדבר על מה שמדובר שם על משכב זכר, שזו אחת הסיבות, ועל שאר הדברים, כדי לא להדליק פה את העניינים, אלא אני רוצה להתמקד באמת בדברים המרכזיים. 
       
       והנה חז"ל אומרים: רעידת אדמה מגיעה בעקבות זה שאין מוציאים מעשרותיהם של ישראל אל העניים. כלומר, רבותינו אומרים את הטעם, כאשר החלשים שבחברה, כאשר המסכנים שבחברה, אתם הולכים ומרעיבים אותם - האדמה רועשת. האדמה אינה יכול להאכיל אנשים. ארץ-ישראל אינה מסוגלת להאכיל.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מצטער, אתם מאוד מפריעים לחבר הכנסת בניזרי.

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       כלומר, כאשר אנחנו לא מוציאים את מעשרותינו, כאשר איננו באים ודואגים לחלשים בחברה, גם הארץ רועשת. רבותינו אמרו: זקן זה קנה חוכמה. זקן בימינו זה קנה חרפה, חרפת רעב. זו המדינה שלנו, שמפקירה היום את חלשיה ואיננה דואגת להם. אם זה כאשר בקדנציה הזאת הפחיתו לקשישים הסיעודיים את השעות שלהם, הפחיתו את תקציבי הרווחה, וממילא כאשר מפחיתים את תקציבי הרווחה גם הטיפול בקשישים נפגע, אף שהשר אולי יגיד: שמע, לא פגעו כמעט. ודאי שיש תוצאות ישירות ועקיפות. 
       
       הקצבה שזקן או קשיש מקבל במדינת ישראל - אם אני מסתכל על מדינות נאורות אחרות בעולם, שאנחנו תמיד אוהבים להשוות את עצמנו אליהן, שם הקצבה נעה בין שליש לחצי מגובה השכר הממוצע במשק, ובמדינת ישראל הקצבה היא חמישית מהשכר הממוצע. חמישית בסך הכול. האם בן-אדם יכול לחיות על 1,100 ש"ח קצבת זיקנה? אם אין לו הכנסה נוספת הוא מקבל השלמת הכנסה, 1,700–1,800 ש"ח. האם במצב כזה בן-אדם יכול לחיות במדינת ישראל?  
       
       "כי לא על הלחם לבדו יחיה האדם" - באה הממשלה בדיוק באותו שבוע ומייקרת לנו  את הלחם. אבל מה? שר האוצר של מדינת ישראל מודיע לאזרחי המדינה: רבותי, יש לי בשורות טובות אליכם. את מה הוא הוזיל לנו? את הסומסום. כלומר, אני אשב כל היום ואוכל סומסום. הוא נתן לנו גם קוביות של סוכר. האם אני בוכרי שאוהב את זה ויושב ואוכל קוביות סוכר? 
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       זה בשביל להמתיק.
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       יפה, להמתיק את הגלולה המרה. אמר מישהו בבדיחותא בשבוע שעבר, שהוא הוזיל את ה-DVD כדי שבני-אדם יצפו בהם ויראו איך אוכלים. האם אני יכול לאכול טלוויזיה או DVD?  הרי זה צחוק הגורל. אמר גם מישהו בבדיחותא, מדוע יש שני שרי אוצר? הלוא מספיק שר אוצר אחד, כמו במדינה נורמלית, אלא בממשלה כל כך רעה, שעושה כל כך הרבה גזירות רעות לאזרחיה, לא מספיק שר אוצר אחד. צריך שני  שרי אוצר כדי להרבות בגזירות כל כך רעות. לכן, הדברים הם כל כך מזעזעים, אנשים אולי לא מבינים על מה אנחנו מדברים, מכיוון שהם לא חשו חרפת רעב מהי. 
       
       אני יודע שעוד מעט יעלה השר ויאמר: אתה היית בממשלה שגם כן פגעו. אדוני השר, כמה פעמים אפשר לומר את התירוץ הזה? חאלס, זה כבר שנה שאתם בממשלה, אי-אפשר כל הזמן לחזור על הטענה: גם אתם הייתם. אנחנו היינו, אנחנו נלחמנו. 
       
       בשבוע שעבר השר אולמרט החמיא, נתן מחמאה כל כך גדולה בטענתו: "אנחנו רוצים את יהדות התורה ולא רוצים את ש"ס. למה?  ש"ס הם trouble-makers. הם עושים בעיות לכל ממשלה". אילו בעיות? כאשר הם מבקשים לא לפגוע בשכבות החלשות. זו המחמאה הכי גדולה – תודה רבה לך, אולמרט, שנתת לנו את המחמאה הזאת. ראש הממשלה לא רוצה אותנו, כי הוא יודע שמיררנו לו את חייו עד שהוא נאלץ לפטר אותנו באותה התפטרות או פיטורים חגיגיים. הוא אומנם הוסיף לעצמו הילה ויוקרה כשהוא פיטר את שרי ש"ס. פוטרנו כי דאגנו לחלשים. אדוני השר, האם תבוא ותגיד שוב: אתם גם הייתם? אל תקיים את הפסוק "ככלב שב על קאו כסיל שונה באולתו". 
       
       אתה כל היום מאיים, אני שומע אותך כל היום, "אני מקיים ועדה, אני מקים צוות, דיון חירום" – אדוני השר, תגיד, למי אתה מוכר את הסיפורים האלה? ראש הממשלה יודע שלא תזוזו מהכיסא. בזמנו אמר כאן חבר הכנסת הנדל: כעומק החקירה כך עומק העקירה. נו, מה אפשר לומר עליכם? אולי כעומק הכיסא כך מתגלה פרצופכם המעושה. אני חושב שאפשר לומר משהו כזה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לא רע. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       לא רע, נכון?  
       
       הרי אתם הפקרתם את תורת ישראל. תראה מה גרמתם לכל שירותי הדת במדינת ישראל. שמעתי את השר שלך, ראש המפלגה, המתחרה שלך, שמסתובב בארץ ומאשים את ש"ס בפירוק משרד הדתות. שמעתם איזו בדיחה זו? איזו חוצפה? אנחנו? אתם בממשלה, אתם קיבלתם את ההחלטה לפרק, אתם גרמתם לפגיעה בכל שירותי הדת. פעם הדגל שלכם היה ארץ-ישראל, נכון? ציונות עם נשמה, ארץ-ישראל, עם ישראל, תורת ישראל. הרי אתם תלמידיו המובהקים של הרב קוק. אני שומע אותך השבוע אומר, גם אם הממשלה תחליט, כל עוד זה לא בוצע אתם לא תתפטרו. אני מכיר את הכיסא הזה, גם אני ישבתי על הכורסא הזאת. היא באמת נוחה יחסית, היא גם מסתובבת, הידיות שלה נוחות.

       ולכן, אדוני השר, עד מתי יעלוזו? אתה שר הרווחה, האם מישהו בכלל מחשיב אותך? האם ראש הממשלה מתייחס לאיומים שלך? האם הוא מתייחס לדבר מסוים שאתה אומר? אתה כל היום רק מאיים. מה עשית לטובת החלשים? אני יכול להציג רשימה ארוכה. אני יודע שאני נותן לך אוכל להתקיף אותי. 
       
בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       היחיד שפוחד ממנו הוא אפי איתם. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       אני מצטט, הוא אומר: היחיד שפוחד ממך הוא אפי איתם. 

       אני אומר לך, אני יכול להביא רשימה ארוכה, אבל אני יודע מה הוא יעשה עכשיו. מאז שאני נואם פה נאומים מול השר אורלב, פעם אחת הוא לא התייחס למצב, למה שהוא עשה. הנאום היחיד שלו עלי או על ש"ס זה להתקיף. אני נותן לך חומר כדי שתדבר, שתשיב, שתענה לעם על הדברים שהוא באמת רוצה לדעת. מה אתה עושה שם? תאמין לי שאם אתה תאיים, יש סיכוי סביר – אבל, כלום: מכרת את תורת ישראל, מכרת את ארץ-ישראל, מכרת את עם ישראל. זבולון, קיבלת תפקיד כל כך יקר, ומה אתה עושה אתו? כלום, אפס מאופס. מסכנים החלשים, אוי להם לישראל שאתה המנהיג של אותם חלשים. בושה וכלימה תכסה את פניך. אני לפחות הבאתי מאות מיליונים, דאגתי לכספים. תחזור עוד הפעם על אותו תקליט, שאני לא ביקרתי ברשויות הרווחה, על אותו שקר. הלוואי שתעשה 10% ממה שאני עשיתי בפעולותי. 
       
       איפה ראש הממשלה? אה, הוא יהיה פה במהלך הערב. האם אני יכול לצפות למשהו מראש הממשלה הזה? מה אפשר להוציא ממנו? חוץ מאבנים אי-אפשר להוציא ממנו שום דבר, לצערי הרב.  האם אפשר בכלל לדבר עם הממשלה האטומה הזאת?
       
       אדוני, ברשותך, אני רוצה לסיים בסיפור קצר. האם אתה מכיר את הסיפור על אותו מלך שרצה פעם אחת לכבוש עיר כשהוא לא יודע את הדרכים האסטרטגיות איך להיכנס אליה? הוא התחפש ונכנס לבית-קפה כדי לשמוע מה אומרים החיילים ואת סודות המדינה. שני חיילים זיהו אותו והתחיל מרדף אחריו. הוא ברח בין הסמטאות, נכנס לבית וביקש מהדייר שיציל אותו והבטיח שאחר כך יגמול לו על כך. אותו דייר החביא אותו מתחת לעשרה מזרנים. החיילים עברו ובדקו בכל הבית. כשהגיעו למזרן השמיני הם נעצרו והפסיקו את הבדיקה. כשהעיר נכבשה, שיבח המלך את המציל שלו ואמר לו שהוא מוכן לתת לו מה שהוא מבקש. האדם שהציל את המלך אמר לו: תגיד לי מה הרגשת כשהם הגיעו למזרן התשיעי. המלך, בתגובה, אמר: חוצפן, כך אתה לועג לי? וציווה  מייד להוציא אותו להורג בתלייה. אותו אדם ביקש סליחה ואמר שהוא לא התכוון ושהוא טעה. כששמו לו את חבל התלייה הוא התחיל לצעוק "שמע ישראל", והיה ברור לו שהוא כבר בעולם הבא. מייד בא המלך, ליטף אותו ואמר לו: ביקשת לדעת מה הרגשתי כאשר הם הגיעו למזרן התשיעי – הרגשתי בדיוק את ההרגשה שאתה הרגשת כשהחבל היה מונח על צווארך.  
       
       זו בדיוק התחושה שאני מנסה להעביר לשרי הממשלה. אני אומר להם, בואו לבתי-תמחוי, רדו אל העם, תרגישו את הסבל, את המצוקות, את הרעב. אם הסקר הזה לא מדבר אליכם, מה כן מדבר אליכם? מה התשובה שלכם על הסקר, להוריד לנו את מחיר הלחם ולהעלות לנו את מחיר הסומסום?  האם ה-DVD זה מה שיעזור לזקן, וקוביות הסוכר?  
       
       שר האוצר אומר שמי שיקנה DVD וסומסום ירוויח רווח של 1,007 ש"ח בשנה. האם אתם יודעים שמשפחה עם שמונה ילדים הפסידה בשנה האחרונה 30,000 ש"ח מכך שפגעו לה בקצבאות הילדים וכמה אלפי שקלים בהבטחת הכנסה – בהשלמת הכנסה? הוא מוסיף להם 1,007 ש"ח אם הם יקנו את כל הסומסומים, את כל הסוכר. אדוני, תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני רק הייתי רוצה להעיר לאדוני, שהבריאות היא בידי הקדוש-ברוך-הוא, ולא כדאי שאדוני יאמר על אדם, חלילה, שאפשר להוציא ממנו רק אבנים, כאשר מדובר במחלה כזאת או אחרת. אני בטוח ששגגה יצאה מפי אדוני. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       ממש לא שגגה. זה מה שאני חושב על ראש הממשלה. סליחה שאני חושב כך. תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ישיב השר זבולון אורלב. 
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אף שהצעת האי-אמון עוסקת בנושא מצוקת הקשישים, לפחות על-פי לוח הזמנים, 25% מהזמן ראה המציע שלא לדבר על זקנים אלא לדבר על המפד"ל. אולי הדבר באמת מעיד עד כמה מצוקת הקשישים נוגעת ללבו. 

שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       - - - גם בעיה של קשישים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בניזרי, אדוני דיבר פה כ-14 דקות ולא שמעתי את השר מגיב או זועק זעקה, מה גם שאדוני זרק עליו בליסטראות.
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       קצת נימוס. עכשיו ישמע גם אדוני. חשבתי שאולי הפעם תשנה מדרכך ותדבר לעניין, על הקשישים, על מצוקתם, תקרא את הדוח, תביא ממנו נתונים, תציע הצעות. 
       
       דרך אגב, לא התכוונתי לומר, אבל כשהתחלת לדבר גם אישית הסתכלתי על תאריך כתיבת הדוח. הנתונים נאספו בחודשים מרס, אפריל ומאי 2003. אני נכנסתי למשרדי ב-3 במרס 2003. נו, אז ישפוט העם וידע מהיכן הנתונים, על איזו תקופה מדובר. לא התכוונתי לומר את זה, רק שאתה מציג את הדברים כך  שבתקופתך ובתקופת ש"ס כאילו פרחו הזקנים במדינת ישראל, הכול היה בסדר, הכול היה טוב, הכול היה שפיר, ורק הוקמה הממשלה החדשה, רק זבולון אורלב נכנס למשרד הרווחה,  הכול התמוטט. 
       
       אדוני, כלימה תכסה את פניך. אתה נושא באחריות רבה מאוד לכל מצוקת הזקנים. הממשלה הנוכחית לא קיצצה שום קצבת זקנים. הממשלה שאתה היית חבר בה קיצצה 4% בקצבת הזיקנה. לא רק שקיצצה, אלא גם הקפיאה את קצבת הזיקנה. אותם זקנים, שאי-אפשר לומר להם לצאת לעבודה, אין להם חלופה - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר אורלב, גם חבריך היו בממשלה הזאת. 
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       בהחלט, אבל הוא היה שר הרווחה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       אני ישבתי על-ידו והוא התנגד.
       
שר הרווחה זבולון אורלב:

       אמרתי שהוא הסכים? לעשות פוליטיקה זולה – במקום שתראה כמשימה לאומית לשתף פעולה, לראות מה הדרכים, איך מחזירים את ה-4% לא לכלל הזקנים, אלא איך מחזירים את ה-4% כדי להגדיל דווקא לאלה שמקבלים קצבת זיקנה עם השלמת הכנסה. זו צריכה להיות התוכנית הלאומית. אז  אתה עולה פה לנגח? מה, אתה רוצה לעשות הון פוליטי על גבם של הזקנים, כשאתה  נושא באחריות לפחות כמוני, לא פחות ממני, אף שאני רק  11 חודשים בתפקיד. זה נושא לאי-אמון? על זה מביעים אי-אמון בממשלה? 
       
       לא רציתי לומר, אבל בגלל דבריך - הבטחתי לך שבכל פעם אני גם אוסיף דבר. כשקיבלתי את הרכב ממך מצאתי מכשיר GPS. למי שלא יודע, זה מכשיר ניווט לוויינים, שעולה אלפי שקלים. הוריתי לבנא"ם למכור אותו. למה שר רווחה צריך לבזבז כספי ציבור, ובמקום לפתח עוד תוכנית צריך לקנות GPS? זו הבעיה של שר? אני לא רוצה להוסיף עוד דברים. לך יש טענות אישיות?
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       אלה התשובות שלך?
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       תיכף אני אתן לך את התשובות.
       
בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       מה הוא עשה אתו?
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       לא יודע. הוא כנראה ניווט את הדרך לכל מיני מקומות. הוא לא ידע איך להגיע לכל מיני מקומות. אדוני, קצין מבחן אחד לא ראית. אני לא רוצה לפרט את כל מה שאומרים לי. דרך אגב, הזכרת בית-תמחוי. סיפר לי  דודי זילברשלג  - הוא נתן לי פעם רשות לומר את שמו - שהוא בעל בית-התמחוי "מאיר פנים" בירושלים; הוא סיפר לי שכל סיעת ש"ס באה לבקר בבית-התמחוי "מאיר פנים", שאין ספק שהוא בית-התמחוי העיקרי. מי לא הגיע? שר הרווחה של ש"ס לא הגיע לביקור בבית-התמחוי. כל סיעת ש"ס מגיעה - ביקשו, תיאמו, דרשו, פנו. היחיד שלא מגיע – אז אתה עומד פה ומגלגל עיניים, חד-לשון, ומדבר על בתי-תמחוי. חבר הכנסת בניזרי, קשוט עצמך. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       כמה כסף נתת לבתי-תמחוי וכמה כסף אני נתתי להם? אני נתתי להם כסף, מה אתה נתת להם שאתה מטיף לי? 
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       הרבה יותר ממך.
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       לפחות נתתי להם כסף. מה אתה נתת להם?
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       נושא הזקנים במדינת ישראל - -  
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       - - - זה מה שאתה יודע להגיד?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בניזרי, אתה רוצה שהוא יפסיק לענות לך?
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       - - חשוב מכדי שתתנצח בו התנצחות מפלגתית ופוליטית. 
       
       אם יש בעיה בשירותי הדת, ויש בשירותי הדת בעיה חמורה מאוד, היא רק תולדה של טיפול כושל של ש"ס. טיפול כושל של ש"ס. יצרתם קרע בעם. יצרתם עוינות בעם. יצרתם מצב שכל מי שרוצה להכות את שירותי הדת - רוצה להכות את ש"ס ומכה את שירותי הדת. זאת הבעיה. היום אנחנו עובדים קשה  כדי לתקן את כל המחדלים שלכם ביחסי דת ומדינה. אנחנו החזקנו את השירותים הדתיים 45 שנה לתפארת. באתם ובעשר שנים הרסתם הכול. 
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       הרי כולם שונאים אתכם, על מה אתה מדבר. 
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       לעניין הזקנים - הדוח, כפי שצוין, נערך על-ידי מכון ברוקדייל של ה"ג'וינט", והוא הוזמן במסגרת תוכנית "שיבה טובה", ביוזמת נשיא המדינה. הממצאים חמורים בכל תחומי החיים, גם באי-נגישות של זקנים לתחומי הבריאות והתרופות, גם בנושא הדיור, הציוד הבסיסי, וגם בנושא המזון. 
       
       דרך אגב, כששמעתי את הדיווח מפרופסור ג'ק חביב, שנושא באחריות למחקר, בדיון שקיימתי בלשכתי, צוין שהמלה "רעב" איננה מופיעה בדוח. ההגדרה של הדוח היא: אי-ביטחון תזונתי. רעב הוא הגדרה רפואית, שאדם מגיע לבית-חולים ובבדיקות נמצא שחסרים לו מרכיבים מסוימים. ברוך השם, במדינת ישראל, גם בזכותך, בזכות כל השרים הקודמים, גם בזכותי ובזכות כל ממשלות ישראל אין רעב במובן הרפואי. יש מצוקה של תזונה יותר חמורה בקרב 7% מהזקנים, ואצל עוד כ-12% מצוקה פחות חמורה. כל זקן חמישי סובל מבעיה תזונתית, שפירושה שאין ארוחות מאוזנות, אין ארוחה בגודל המספיק, אין בה כל המרכיבים הנכונים, לעתים מדלגים על ארוחות, ובמצבים קיצוניים לפעמים גם לא אוכלים יום שלם. אין ספק שהבעיה חמורה ואסור להקל בה ראש. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       כבוד השר, בוא נקרא לזה רעב. זה רעב. יום שלם לא לאכול זה רעב. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד השר, אני רוצה להוסיף על מה שאומר חבר הכנסת רן כהן. בברכת המזון אנחנו מדברים על "נער הייתי גם זקנתי" - - 
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       - - "ולא ראיתי צדיק נעזב וזרעו מבקש לחם".
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אחינו הספרדים אומרים את זה בקול גדול ובשירה רבה, ואילו האשכנזים, בעיקר המתנגדים בירושלים, היו אומרים זאת בלחש. אתה יודע למה?
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       שלא יבוא אליהם.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, כי הם ראו. הם ראו.
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       יכול להיות שאז ראו. 
       
       על כל פנים, ודאי שאין תופעה של רעב. חבר הכנסת רן כהן, כידוע לך, אני האופוזיציונר החברתי בממשלה, ואני לא דיפלומט בתיאור המצב הקשה, אבל המצב מספיק קשה, ולא צריך להחמיר אותו יותר. הוא מספיק חמור ולא צריך להחמיר אותו יותר.  
       
       אני חושב שהפתרון הוא כמו שכבר רמזתי בדברי הפתיחה. קוצצו על-ידי הממשלה הקודמת 4% מקצבאות הזיקנה, כמו מכל יתר הקצבאות, וגם הוקפאו. מה שצריך לעשות הוא - במקום להחזיר את זה בסוף 2005 או ב-2006, צריך להחזיר כבר עתה, אבל לא להחזיר לכל הזקנים. לא להחזיר לכל הזקנים,  אלא להחזיר לאותם כ-200,000 זקנים שמקבלים השלמת הכנסה, שפירושה שהם חיים רק על קצבת הזיקנה. היום קצבת הזיקנה עם השלמת הכנסה מגיעה לכ-1,860 שקלים, שזה באמת נמוך מאוד. להם צריך להוסיף את ה-4% האלה. זה ייתן עוד 70 שקלים. 70 שקלים זה לא תוספת ענקית,  אבל זה צעד קדימה. 
       
דוד טל (עם אחד):
       
       חלק מזה ניתן בעבור החימום עכשיו - - -
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       לא, לא. כמובן, נעשים עוד צעדים. רק היום ועדת העבודה והרווחה דנה בהצעת חוק שחבר הכנסת דוד טל הוא מיוזמיה, וכמובן גם חברת הכנסת אילנה כהן. מדובר בהצעת חוק פרטית, שהממשלה ביוזמתי בירכה עליה ותומכת בה, על מנת שחימום לזקנים לא ייעשה באמצעות לשכות לרווחה חברתית, אלא ייעשה באמצעות הביטוח הלאומי. כך יובטח שכל זקן מקבל אוטומטית, ולא רק הזקנים שבאים ללשכות - על-פי הרגשתנו, יש אי-ניצול של הסעיף הזה - ועל-ידי כך נבטיח, שלכל הזקנים במקומות הקרים יינתן תקציב על מנת לחמם. 
       
       אני גם יכול לבשר, שתקציב 2004, אין בו קיצוץ בשירותי הרווחה בכל מה שקשור בזקנים. אינני יודע מה תוכנית הממשלה בעניין ההצעה האחרונה, של 20 מיליון השקלים. כידוע, אמרתי שאני לא אשא באחריות לביצוע הקיצוץ הזה, ואני מאמין שהממשלה בישיבתה הקרובה תחליט לא לבצע, תמצא חלופה אחרת. בכל מקרה הוריתי, שגם אם יהיה קיצוץ כזה או אחר, הוא לא יחול על תחום השירות לזקן. 
       
       אני גם רוצה לומר, שמעבר לפעולה ממשלתית, יש גם פעילות מאוד אינטנסיבית של ועידת התביעות, שעד היום השקיעה כ-400 מיליון דולר בכלל שירותי הרווחה והבריאות. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       של מי התביעה?
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       ועידת התביעות. עד היום היא השקיעה 400 מיליון דולר במדינת ישראל ברווחה ובבריאות, ומתוך זה 80 מיליון דולר ברווחה לזקנים. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       בייחוד לסיעודיים. 
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       לא רק, אלא גם בהרחבת בתי-אבות, בשיפוץ בתי-אבות. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       מה התביעה שלהם? אמרת שיש תביעה. 
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       ועידת התביעות. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אה, אין תביעה שלהם?
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       העם היהודי תובע ממישהו אחר, כידוע לך, ואתה סייעת בעניין הזה. וכן גם נקבע עם מזכיר הממשלה, שתינתן סקירה מקפת בממשלה על מצב הזקנים בישראל. הבקשה הזאת הוגשה עוד לפני שידעתי שמתפרסם דוח ברוקדייל. עכשיו, משהתפרסם דוח ברוקדייל, ודאי שזה נותן  לזה משנה תוקף, ואני מאמין שלא בישיבה הקרובה, כי אז יידון עניין התקציב, אולי בישיבה הבאה או בזאת שאחריה יידון מצב הזקנים במדינת ישראל. 
       
       אשר על כן, אני מציע לדחות את הצעת האי-אמון. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       בקיצור, אתה מסכים עם המציעים.
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       אני מסכים עם הדוח.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה לשר אורלב. הצעת האי-אמון השלישית היא בנושא מדיניותה הכלכלית והחברתית של הממשלה, מאת סיעות מרצ, חד"ש-תע"ל ובל"ד. יציג את ההצעה חבר הכנסת רן כהן, בבקשה. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברות וחברי הכנסת, קודם כול, אני רוצה לומר משהו בעקבות הדברים של השר אולמרט בנושא הלחם. אני לא רוצה להיכנס אתו לדיון ולעימות בנושא של העלאת מחיר הלחם, אבל מאחר שהוא התייחס לתקופה שבה אני הייתי השר, אני יכול לומר לו רק דבר אחד: בעיני היה צריך, וגם היום צריך, לסבסד את מחיר הלחם, וזה לא דבר שונה מתרופות וממהלכים אחרים שבהם המדינה מסבסדת, ואין בזה כל רע. נכון שצריך לדאוג שזה לא יהיה ברמה שיזרקו את זה לבהמות. אבל אם היום מדובר על כך שזה מרכיב מרכזי בסל המזון של משפחה, אין סיבה בעולם שזה לא ייעשה. 
       
       אגב, השר אורלב, היה אפשר להגיע למצב אחר. במקום להוזיל את כל מסי הקנייה על המקררים ועל ה-DVD ועל כל הדברים הללו, יכולתם באופן הפשוט ביותר להוריד היום למשל את מס הבריאות ואת הביטוח הלאומי לחמשת העשירונים התחתונים. כבר בכך היתה להם הכנסה יותר גדולה. אבל לא עשיתם את זה. 
       
       אדוני היושב-ראש, אנחנו מביעים אי-אמון בממשלת הקיצוצים. זו ממשלה שכל מה שהיא יודעת זה רק לקצץ. 12 תוכניות בשלוש שנים, שמהן צמחו לאחר מכן שש תוכניות בפועל – כמעט כולן עוסקות בקיצוץ, ובהמשך אומר את הדברים. ועל ממשלת המקצצים אני יכול לומר רק כדברי הרמב"ם: כיוון שנתמנה אדם פרנס על הציבור מלמטה, נעשה רע מלמעלה.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני מצטט את הציטוט הלא-נכון בנושא פרנסים, משום שהציטוט הראוי למקום הזה הוא: אין ממנים פרנס על הציבור, אלא אם כן קופה של שרצים תלויה לו מאחוריו. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       אני מאמץ את ההמשך, אתה פשוט גנבת לי את ההמשך. אבל דברי חכמים הרי מתקבלים בנועם. לגבי הממשלה הזאת אפילו נעשה רע מאוד, הפרנס הזה על הציבור. זה בוודאי. 
       
       בלי להפריז, אני סבור שלא רק אנחנו במרצ וחברינו מגישים היום הצעת אי-אמון בממשלה, אלא רוב עצום של הציבור היום מגיש אי-אמון בממשלה. ומנין לי? קודם כול מהתגובה של הציבור על ההעלאה של מחיר הלחם האחיד ב-27%, תגובה חד-משמעית בכלל הציבור. הדבר השני הוא הממצאים של מכון ברוקדייל לגבי הקשישים בישראל, ממצאים מחרידים, שמעידים על סבל גם מרעב וגם מקור וגם ממחסור בתרופות. הדבר האחרון, נדמה לי שכל מי שראה את הסקר של "ידיעות אחרונות" בסוף השבוע על כך ש-80% מאזרחי ישראל סבורים שאתם, הממשלה, אכזריים כלפי השכבות החלשות –  מה צריך עוד יותר כדי להביע אי-אמון? אני אהיה נדהם מכל אדם היום, בכנסת הזאת, שיצביע אמון בממשלה הזאת לאור שלוש התופעות הללו. 
       
       אדוני היושב-ראש, כולנו גדלנו על התפילה, שתחילתה כבר צוטטה כאן: "אל תשליכני לעת זקנה ככלות כחי אל תעזבני". אני מניח שכמה מהשרים שאני מכיר, כשהם שרים את השיר הזה, ביושבם לבדם או בצוותא, הם מתמוגגים – "ככלות כחי אל תעזבני". אבל מה אנחנו רואים בעצם? אנחנו רואים שרים, שרואים ש-130,000 קשישים סובלים מרעב - השר אורלב קורא לזה "תת-תזונה", אבל בואו נאמר את זה בפשטות, מדובר ברעב. ומי שקיצץ להם אלה אותם שרים עצמם, שכשהם מסתכלים על עצמם בראי הם לא מתביישים. אני לא מבין איך הממשלה הזאת שורדת בשעה של-170,000 קשישים אין כסף לתרופות או לאוכל או לחימום. אבל טומי לפיד ופורז בוכים על הסכנה שמא יקצצו את קצבאות הילדים לעשירון העליון. הם צועקים "געוואלד". 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       שני העשירונים העליונים. אלה אנשים שעובדים ומחזיקים את המדינה הזאת.
       
רן כהן (מרצ):
       
       שיגידו שהם מוכנים רק לעשירון העליון, אבל הם צועקים נגד. הם לא בוכים על 170,000 הקשישים שסובלים ממחסור בתרופות ומרעב. באמת, צריכה להיות מידה מסוימת באדם כדי להיות תאב לבלוע את כל המדינה, כאשר הוא רואה את הממצאים הללו. הם לא קוראים עיתונים?
       
       הדבר השני, איך לא מתביישים אותם טומי לפיד ופורז ואחרים, כאשר 210,000 קשישים סובלים מקור בחורף הקשה הזה, ולאחר מכן עוד באים לדאוג אולי למאיונים העליונים? בשלוש השנים האחרונות היו  שש תוכניות שכולן קיצוצים, אבל בכולן יש עוד מרכיב. לא רק קיצוצים, לא רק פגיעה בהכנסות העובדים ובקצבאות, אלא גם – באותן תוכניות עצמן – הקלות במיסוי בעיקר על העשירים ביותר, על המיליארדרים. על זה לא שמעתי צעקות מאנשי שינוי. 
       
       אדוני היושב-ראש, בתוכניות הללו קיצצו יותר מ-6 מיליארדים מהכנסות האוכלוסיות הבינוניות והחלשות, ועוד הרבה מיליארדים קיצצה הממשלה הזאת מהחינוך, מהדיור, מהרווחה, מהרשויות המקומיות. לעומת זאת, מה היא כן עשתה? היא הזרימה 2.5 מיליארדי שקלים בתור הטבות לעשירון העליון, ועוד 2.5 מיליארדי שקלים למתנחלים כל שנה בשטחים, ואפילו לא השקיעה מאמץ אחד אמיתי ליצור תעסוקה למובטלים, לא העניקה אפילו מענק עידוד אחד כדי שילכו לעבודה, כיוון שהיא גם לא יצרה מקומות עבודה, ואפילו מה שנתניהו הבטיח לוויקי קנפו – אתם זוכרים? – שיהיה עידוד למשפחות החד-הוריות ללכת לעבודה, גם זה עד עכשיו לא הופעל. 
       
       אדוני היושב-ראש, מה הפלא שהם הביאו, הממשלה הזאת, שני-שלישים מהציבור להאמין שהמשק נמצא בקריסה כלכלית? וכשהציבור מאמין כך, יש לכך השפעות קשות ביותר גם על הכלכלה. 
       
       אני יכול לומר שממשלת שרון, נתניהו ולפיד היא ממשלה ערלת לב, שמחסלת את חברת הרווחה בישראל. היא עושה שני דברים, אדוני היושב-ראש: האחד – היא פוגעת ב-80% מההכנסה הנקייה של הציבור הישראלי. זו כבר לא פגיעה בעשירון התחתון או בשני העשירונים התחתונים, רבותי; כאן הולך ונצבר הון אדיר בידיים של שניים-שלושה מאיונים למעלה והתרוששות של אוכלוסיית ענק, של שכירים, עצמאים, אנשים בהתיישבות, בקיבוצים, במושבים, עולים חדשים ועולים ותיקים, יהודים וערבים, סטודנטים וגמלאים. זה רוב עצום של העם בישראל שמשלם את מחיר המדיניות הזאת, וזה רק מפני שיש אידיאולוגיה מופרכת, כאילו אם ייווצר הון עתק בידי המיליארדרים, תצא מזה צמיחה כלכלית. איזו צמיחה כלכלית? ירדנו מ-17,000 דולר לנפש ל-15,500 דולר לנפש. מדינות אחרות צומחות ועולות, ואנחנו קורסים. 
       
       אתה יודע מה אומרים? תאצ'ריזם בתור מלת גנאי, רייגניזם בתור מלת גנאי. אדוני היושב-ראש, פה מדובר במה שפרופסור אריאל רובינשטיין, חתן פרס ישראל לכלכלה, קורא לו "כלכלת ג'ונגל", זה מה שיש בארץ הזאת. מי שחזק ויש לו יותר מלתעות, ויודע יותר לטרוף, הוא ששורד. האחרים כמעט שלא קיימים. 
       
       אבל לא די בהרס הזה – הממשלה גם הורסת את שירותי הרווחה. הממשלה הזאת מקצצת באופן עקבי בשירותים שכל מדינה שרוצה להתפאר בהם מצמיחה אותם ומשדרגת אותם. מה היא עושה? היא מקצצת בחינוך, בהשכלה הגבוהה; היא פוגעת בהכשרה המקצועית – זה ענף אחד של הון אנושי; היא פוגעת בשירותי הבריאות – גם בסל התרופות וגם בסל הבריאות; היא פוגעת בשירותי הדיור; היא עשתה בבת-אחת, עכשיו, בתקופה קצרה, קיצוץ גדול מאוד גם בסיוע לזוגות צעירים, גם בסיוע לפריפריה, גם קיצוץ של כמעט 80% בזכויות הדיירים בדיור הציבורי. אז גם מהדיור היא נסוגה, אבל גם משירותי הרווחה היא נסוגה. על פחות ופחות עובדים סוציאליים יש יותר אנשים שזקוקים לסיעוד, עם פחות ופחות תקציבים. ולאחר מכן – הפגיעה ברשויות המקומיות. את חמשת הענפים הראשיים של השירותים חברתיים, אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת פשוט הורסת: חינוך, בריאות, דיור, רווחה ורשויות מקומיות.
       
       אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת בעצם מפרקת את כל רשת הביטחון לאזרח, שהיא הבסיס לחברת רווחה. בלעדיה אין. 
       
       חברי הכנסת, אני ממשיך עוד חצי דקה רק כדי להחריד כל אחת ואחד מכם: כאשר יש התרוששות של מעמד הביניים וחברת הרווחה קורסת, זה לא רק פערים חברתיים – זו סכנה של התמוטטות הדמוקרטיה. כל משטרי העריצות, כל המשטרים הפאשיסטיים והדיקטטוריים עלו מהתרוששות מעמד הביניים וקריסת הסולידריות עם השכבות החלשות. ומה שאנחנו רואים כאן זה שבמקום מדינה עם מפעלי הזנה בבתי-הספר, אתם מובילים למדינה של בתי-תמחוי בכל הארץ; במקום מדינה של צדק חברתי ופרנסה בכבוד, אתם מובילים למדינה של התרוששות וצדקה; במקום מדינה של כבוד האדם, אתם משפילים את האזרחים ומרסקים את הסולידריות האנושית והחברתית. 
       
       ולכן, אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת ראויה לאי-אמון, ועוד היום. תודה רבה.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה לחבר הכנסת רן כהן. ישיב בשם הממשלה השר גדעון עזרא, בבקשה.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, התשובה שלי היא במקום תשובתם של שר האוצר ועוזרו. 
       
       אני מוכרח להגיד שזרקת כל בוץ אפשרי על הממשלה.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       יש עוד.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני אומר זאת לחבר הכנסת רן כהן.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אמרת "הכול" – זה לא הכול.
       
השר גדעון עזרא:
       
       כל בוץ אפשרי, הוא לא השאיר הרבה.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       לא נכון.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אתה יודע ואני יודע, שהכוונה שלנו היא לתת ביטחון כלכלי למדינת ישראל לאחר שלוש שנות מלחמה ולאחר אילוצים כאלה ואחרים ומשברים במשק הלאומי. אני מוכרח להגיד לך, שכל הצעה טובה, אם זו הצעת חוק טובה או כל הצעה טובה אחרת, מובאת על-ידינו בחשבון, ולא נהסס לעשות צעדים כאלה ואחרים אם אנחנו חושבים שהם יסייעו לנו. 
       
       עכשיו מדובר בקיצוץ השמיני ולא  ה-12. אני לא יודע איפה ספרת 12.
       
רן כהן (מרצ):
       
       12 תוכניות, מהן בוצעו שמונה.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אז אני מדבר על שמונה תוכניות – באמת הרבה, והמטרה שלנו היא לא להרחיב את ההוצאה ושהאיש השמן ירזה והאיש הרזה ישמין משום שאלו המעסיקים ואלו האנשים שיורידו את האבטלה במשק.
       
       רציתי להגיד כמה מלים. אני חושב שגם השר אולמרט וגם שר הרווחה דיברו בערך על אותם נושאים, ולכן אדבר בקיצור. בראש ובראשונה בנושא הלחם – ללא כל ספק, מחירי הלחם עלו מאחר שתשומות הייצור עלו ונגרמו הפסדים ליצרנים.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       למה כשירדו מחירי הקמח לא הורדתם את מחירי הלחם? איזה מין ארגומנט זה?
       
השר גדעון עזרא:
       
       תדע לך דבר אחד, אני לפני שנה וחצי לא הייתי בממשלה. קשה לי לתת לך תשובה.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אה. עכשיו אתה שר.
       
השר גדעון עזרא:
       
       לא שאני לא אחראי, אני לא יודע.
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       מפלגת העבודה היתה שם, היא יכולה לתת תשובות.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       האם בפעם הבאה שירדו מחירי הקמח ואתה תהיה בממשלה תצביע בעד הורדת המחירים?
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני יכול להגיד לך, שמאז 1996 לא היתה ירידה – את זה אני יודע. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       נכון.
       
השר גדעון עזרא:
       
       מאז 1996 לא היתה ירידה במחירי הלחם.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       במחירי הלחם הוא אומר.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       לא, אני שאלתי על הקמח.
       
השר גדעון עזרא:
       
       בגלל הקמח לא היתה הורדה. ירד מחיר הקמח ולא הורידו את מחירי הלחם.
       
רן כהן (מרצ):
       
       כבוד השר, יש דוח של מבקר המדינה. יש ירידה של 4.5% שהיתה צריכה להתבצע לפני עשרה חודשים ולא בוצעה, וזה לבדיקתך.
       
השר גדעון עזרא:
       
       על כל פנים, מה שרציתי להגיד בנושא הלחם הוא, שבגלל העלייה החדה במחירים והקושי שנגרם בשל כך לשכבות החלשות בחברה, נבחנות בימים אלה כמה דרכים למיתון הפגיעה במידת האפשר, ואני אומר את זה כהשלמה לדברי השר אולמרט קודם.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אולי ניתן להם DVD? 
       
השר גדעון עזרא:
       
       עכשיו אני מגיע ל-DVD.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       שיוכלו לראות לחם בטלוויזיה. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני מגיע עכשיו ל-DVD. אחד מקווי המדיניות הבסיסיים של הממשלה הוא לסייע לאוכלוסיות החלשות בהגברת כושר הקנייה שלהן, ואת זה עשינו בהורדת המע"מ.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       הילדים יחזרו הביתה ב-11:30 ויוכלו לראות את הטלנובלה ב-DVD.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני מדבר על הורדת המע"מ מ-18% ל-17%, ואני מדבר על הורדה בשורה של מוצרים, שלא כולם רק DVD, בהורדת מסי הקנייה עליהם. ההוזלות המשמעותיות האלה, חלקן במצרכי מזון, כפי שאמרתי, בהחלט נועדו לסייע לאוכלוסיות החלשות.
       
       גם ההחלטה של הממשלה לבטל את המונופולים בישראל היא מתוך תפיסה זהה, והרצון להוזיל סחורות ושירותים באופן משמעותי עשוי להקל על נזקקים ולאפשר להם לצרוך יותר בפחות מחיר. 
       
       מאחר שלפי דעתנו, רן כהן חברי, אתה גורם בדבריך למצב רוח לאומי לא יותר טוב - -

זהבה גלאון (מרצ):
       
       הוא אחראי?

השר גדעון עזרא:
       
       - - ואני הייתי מציע - - -

רומן ברונפמן (מרצ):
       
       אתה מפריז בחשיבות האופוזיציה.

השר גדעון עזרא:
       
       אני יודע שאתה לקראת בחירות ואני יודע את גודל המפלגה שלכם - - -

רן כהן (מרצ):
       
       אדוני השר - - -

השר גדעון עזרא:
       
       - - - קצת יותר אחריות לא היתה מזיקה. אני מציע לדחות את הצעת האי-אמון. תודה.

קריאות:
       
       - - -

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       זו הוצאה להורג - בעינויים או בלי עינויים? 

רן כהן (מרצ):
       
       - - - 80% מהציבור - - -

השר גדעון עזרא:
       
       לפי הסקר, יש לכם 15 מנדטים. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה לשר עזרא. הצעת האי-אמון הרביעית והאחרונה היא בנושא הפרסומים בדבר קריאתו של השר אלון למיסיונרים נוצרים להעביר את המוסלמים אל "האור והנאורות של הנצרות", של סיעת רע"ם. יציג את הצעת האי-אמון חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. איפה דהאמשה? לפני רגע היה כאן. 

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       ויתר, ויתר על זכותו. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       לי יש מה לומר בנושא. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אם יש לך מה לומר - אתה יכול לומר במהלך הדיון, אבל לא בהצגת האי-אמון. 

רומן ברונפמן (מרצ):
       
       תיזהר שלא תשפיע על מצב הרוח הלאומי. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אין לך ברירה, אדוני היושב-ראש. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אין לי ברירה, אבל אני גם לא רואה את אלי בן-מנחם, שהוא ראשון הדוברים בדיון. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       מכיוון שבן-מנחם מחכה לדהאמשה, תתחיל - - - 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       רגע, יש צלצול של טלפון פה. בוא נתעסק בזה.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, הצעה לסדר. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       כן, אדוני. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       נניח שהדוברים ברשימה מחכים להצעה נוספת. אתה, אין לך ברירה אלא לבטל את ההצעה הנוספת, כי המציע לא פה. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       נכון. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       תתחיל עם הדובר הראשון שברשימה, ובינתיים המזכירות תזמין את שאר הדוברים לפי הסדר. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       לא איתרתם את דהאמשה?

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אולי בורג, כאדם דתי, יכול להציג. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אפילו ברונפמן, שהיה לפני רגע, יצא. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       מי ברשימת הדוברים, אדוני היושב-ראש?

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       בן-מנחם, ענבל גבריאלי, מלי פולישוק - גם היתה כאן ויצאה - יאיר פרץ. אנחנו מתחילים את הדיון. אנחנו עוברים לדיון על הצעות האי-אמון. ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת אלי בן-מנחם. חברי הכנסת שאמורים להשתתף בדיון הזה, שישימו לב; מנהלי הסיעות, שישימו לב גם כן לשינוי שחל בסדר-היום. 

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       מי אחריו?

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אחריו - חברת הכנסת ענבל גבריאלי. אחריה - חברת הכנסת מל פולישוק, אחריה - חבר הכנסת יאיר פרץ, וכן הלאה וכן הלאה.

אלי בן-מנחם (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר גדעון עזרא, אני מאוד מצטער על ששר התמ"ת לא נמצא כאן, כי אנחנו הגשנו הצעת אי-אמון בעקבות התייקרות מחירי הלחם. 
       
       רבותי חברי הכנסת, בתקופה האחרונה פורסמו כמה דוחות אמינים, שכולם מצביעים על הקטסטרופה החברתית-הכלכלית המתרחשת במדינה שלנו. כנראה רק חברי הממשלה, ובראשם ביבי ואולמרט, שמנותקים מהעם - מישהו שכח פה ביפר, שלא יפריע לי. 
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר גדעון עזרא, כנראה רק חברי הממשלה, ובראשם ביבי ואולמרט, שמנותקים מהעם, לא קוראים את הדוחות ולא פוגשים את המצוקה במדינה. הם כאילו לא יודעים שלמעלה ממיליון ו-300,000 בני-אדם בישראל חיים מתחת לקו העוני. הם עוצמים את העיניים - - - חבר הכנסת דהאמשה, אני סמוך ובטוח שהיושב-ראש יאפשר לך אחר כך, כי פשוט לא היית. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הם - השרים אולמרט וביבי - עוצמים את העיניים לנוכח 618,000 הילדים הרעבים ללחם. כל ילד שלישי במדינת ישראל רעב ללחם, ילד עני. הם מסרבים לקלוט שאחד מכל חמישה קשישים בישראל סובל מרעב, מתת-תזונה. פשוטו כמשמעו. 
       
       אני גדלתי במשפחה ברוכת ילדים, שבה הלחם היה המרכיב המרכזי בארוחות שלנו, אדוני היושב-ראש. אני זוכר את אמא שלי קונה כל יום לפחות ארבע כיכרות לחם כדי להאכיל את תשעת ילדיה, ועל-פי רוב, הלחם היה המרכיב המרכזי בארוחות שלנו - בארוחת צהריים, בארוחת בוקר, בארוחת ערב. היינו אוכלים לחם עם מרגרינה, לחם עם מרגרינה וסוכר - סוכר, לא ריבה - -

ואסל טאהא (בל"ד):
       
       עם זעתר. 

אלי בן-מנחם (העבודה-מימד):
       
       - - עם הלחמים היו מטגנים כל מיני קציצות ועושים מהלחם כל מיני דברים נוספים. 

דוד טל (עם אחד):
       
       בן-מנחם, אכלת לחם עם מלון? 

אלי בן-מנחם (העבודה-מימד):
       
       זה טעים מאוד. 

דוד טל (עם אחד):
       
       ועם בננה?

אלי בן-מנחם (העבודה-מימד):
       
       ועם אבטיח - בוודאי. ככה גדלנו. אז התקופה היתה קשה, אבל ככה גדלנו, וזה לא היה פשוט. 
       
       ייקור הלחם ב-27% לדעתי יביא את המשפחות היום למצב של רעב, מצב של הרבה פחות אוכל בבית, כי הרבה מאוד משפחות חיות על כיכר הלחם. 
       
       תעשו את החשבון. בשבוע שעבר דיברתי כאן עם חבר הכנסת ליצמן - שגם לו משפחה ברוכת ילדים. קחו ארבע כיכרות לחם, כפול 70 אגורות לכיכר, כפול 30 יום בחודש, זה 85 שקלים נוספים בחודש. 85 שקלים למשפחה ברוכת ילדים זה הרבה מאוד כסף. הרבה מאוד כסף. 
       
       לפני שנתיים שימשתי סגן שר התמ"ס, כשחברת הכנסת דליה איציק היתה שרת התמ"ס. והיא - שלא כמו השר אולמרט - לא נכנעה ללחצים. יחד שמרנו על מחיר הלחם האחיד. והיו מאבקים לא פשוטים, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת. אני זוכר את איומי השביתה, חבר הכנסת טל, ואת השביתה של המאפיות. הם עשו שביתות אז, לפני שנתיים. שבתו, כי איימו על הציבור שאם מחיר הלחם לא יעלה המאפיות ייסגרו. אז מאה אחוז, הם סגרו את המאפיות  - יום, יומיים - הציבור הסתדר, אבל זה לא הפחיד אף אחד מאתנו.
       
       אני לא מאשים רק את אולמרט בכניעה, בהתרפסות מול בעלי ההון במדינת ישראל. כמוהו כל הממשלה הזאת, והאווירה שהיא יוצרת נגד העובדים, נגד השכבות החלשות. היא רוצה להביא למצב שלא צריך שכבות חלשות במדינה, כי מי שחלש – שפשוט ימות. ימות, ואז יהיה פחות נטל על קופת המדינה.
       
       זה סמל לאטימות, ליהירות, להתנשאות של העומדים בראש הממשלה הזאת. בכל שנה שהימין בשלטון, אדוני השר גדעון עזרא, אלפי ילדים נוספים רעבים ללחם; עשרות מתאבדים בגלל המצב הכלכלי; עוד ועוד קשישים מתים כיוון שאין להם כסף לטיפולים רפואיים. ורק העשירים חוגגים במדינה הזאת. 
       
       אדוני השר, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מרשה לעצמי לשער שלא ביבי ולא אולמרט ראו - מי מהם - קשיש החי מ-1,500 שקלים בחודש. אני בטוח שהם לא ראו מה זה קשיש שחי מ-1,500 שקל בחודש; 1,500 שקל שבהם הוא צריך לשלם את כל החשבונות וגם לדאוג לעצמו לתרופות, לתרופות חיוניות שכבר לא נכללות בסל התרופות, שהולך ומצטמק. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת בן-מנחם. 

אלי בן-מנחם (העבודה-מימד):
       
       רוב הזמן אתם הפרעתם לי, אז תרשה לי עוד דקה וחצי, אני אסיים. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       קח את הזמן. 

אלי בן-מנחם (העבודה-מימד):
       
       מאה אחוז, אדוני היושב-ראש. 
       
       הם גם לא מכירים - אני מתכוון לאולמרט ולביבי נתניהו - הם גם לא מכירים משפחות שכבר שכחו את טעמו של הבשר, ובטח שהם לא מכירים אמהות חד-הוריות המבקשות למכור איברים מגופן כדי להעניק קורת-גג ואוכל לילדים שלהן. 
       
       אבל לביבי יש פתרונות לכול. אם המעמד הבינוני הופך לעני, ולעניים אין כסף לאכול, למה שלא יקנו מכשיר DVD במקום לחם? 
       
       רק היום התבשרנו, שחלה עלייה של 1.2% במספר זכאי תעודות הבגרות, גברתי שרת החינוך. 52% בלבד זכאים לתעודת בגרות, ואני שואל את עצמי - - -

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       46%.

שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       לא. 52%.

אלי בן-מנחם (העבודה-מימד):
       
       תקשיב. 52% בלבד זכאים לתעודות בגרות. ואני שואל את גברתי השרה, שרת החינוך לימור לבנת, ואני שמח שאת נמצאת כאן, מה עם החצי השני? מה עם 48% האחרים, שלא מוציאים תעודת בגרות? איזה סיכוי יש להם במדינה כמו שלנו? איזה סיכוי? זה הרבה מאוד, זה חצי מהילדים. מאיפה הילדים האלה מגיעים? אני סמוך ובטוח, ותבדקי, רובם המכריע בא מערי הפיתוח, משכונות המצוקה, שיחד הם כ-37% מהאוכלוסייה של מדינת ישראל, ומתוך האוכלוסייה הערבית, החרדית ואחרים, שזה משלים את ה-48%. אלה אוכלוסיות עם נתונים סוציו-אקונומיים הכי נמוכים במדינת ישראל. התפקיד שלהם זה לשרת את המדינה, אבל איך הם ישרתו את המדינה כשהם לא יסיימו בית-ספר, לא יצליחו להוציא תעודות? הם לא יכולים להיות גם עובדים פשוטים, כי יש עובדים זרים. אז הם נולדו להיות מובטלים כל ימי חייהם. 
       
       שרת החינוך ושר הרווחה מדברים על מפעל הזנה, כיוון שהורים לא יכולים היום לשלוח את ילדיהם עם סנדוויצ'ים לבית-הספר. אחרי העלאת מחיר הלחם, אדוני היושב-ראש, המצב יהיה חמור הרבה יותר, והילדים לא יתרכזו בשיעורים בגלל רעב, וזה כבר קורה לנו היום. 
       
       ומה האוניברסיטאות עושות בנדון? הן ממשיכות לפתוח את השערים רק לבני המעמד הגבוה במדינת ישראל. העשירים יוכלו ללמוד, הם יהיו המשכילים. זו תהיה האליטה של מדינת ישראל. 
       
       אני באמת לא מבין את ההיגיון של ביבי. למה לא להשקיע כספים בחינוך, למה לא להשקיע ברווחה, למה לא להשקיע בבריאות, למה לא להוביל למשק צודק יותר, המאפשר שוויון הזדמנויות לכול, לכל אזרח במדינת ישראל? למה לקחת את הכסף שלנו ולזרוק אותו על מוצרי צריכה בלתי חיוניים כמו DVD, מקרר, טלוויזיות, וכל מיני דברים אחרים, שרחוקים מרחק עצום מרף העוני של אותן אוכלוסיות?
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גברתי השרה, קראתי על המקובל הרב בצרי, שכבר הספיק לקשור בין רעידת האדמה שחווינו בשבוע שעבר לבין ייקור הלחם. אני לא רוצה ללכת כל כך רחוק ולקשור בין סיבה לתוצאה בכל הנוגע לנפלאות הטבע, אבל אני חושב שהיושב במרומים, המתבונן בנו כעת, בהחלט מצפה מאתנו לרעידת אדמה פוליטית, רעידת אדמה שתביא להדחת הממשלה האנטי-חברתית הזאת, הקפיטליסטית, ולעצירת הפערים ההולכים ומתרחבים בחברה הישראלית.
       
       ומשפט לסיום, אדוני היושב-ראש. אתמול נפגשתי עם אדם בשם סורין, אב לשני ילדים. אני מטפל בנושא שלו כבר יותר משנה. האיש מרוויח 4,000 שקל בחודש נטו. הוא עובד בדואר. הוא עובד, הוא לא מובטל. אשתו פוטרה מהעבודה, והוא בכה לי. הוא דיבר אתי בצורה הכי טבעית על התאבדות. הוא אומר: אם אני אתאבד - אז החוק אומר שהוא לא יצטרך לממן או לשלם את חצי המשכנתה. הוא משלם 3,000 שקל מתוך 4,000 השקלים שהוא מרוויח למשכנתה, לבנק טפחות. פניתי לבנק טפחות ואמרתי להם: רבותי, תפרסו את החוב שלו. מה הוא יעשה עם 1,000 שקל בחודש? אין לו חשמל בסלון, אין לילדים שלו שולחן כתיבה, הוא עני מרוד, הוא עובד. אשתו לא עובדת.
       
רומן ברונפמן (מרצ):

- - - 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       הוא חבר הכנסת בן-מנחם, הוא לא  הבחור הזה, חבר הכנסת ברונפמן.
       
אלי בן-מנחם (העבודה-מימד):
       
       מה הוא יעשה עם 1,000 שקל? הוא בוכה לי. הוא אומר: אני אתאבד, זה מה שנשאר לי. אבל, באכזריות, בקור רוח, בכל פנייה לבנק, הם לא מוכנים לשמוע אותו בכלל, לא מוכנים לפרוס את החוב. אז הוא ישלם 1,500 שקל בחודש - שיפרסו לו לעוד חמש שנים, לעוד עשר שנים; שייתנו לו לחיות במדינה הזאת. הדברים האלה, אדוני היושב-ראש, כואבים, מזעזעים, מפוצצים. ראשי בנקים, ממשלה, ועדות ציבוריות אטומות, שמביאות אנשים להתאבדות בכמויות, לא אחד ולא שניים. אז אני מנצל את ההזדמנות הזאת. שוב, אני פונה למנכ"ל בנק טפחות שייקח את הבחור, שיעשו לו פריסה, שלא נשמע בעוד שבוע על עוד אדם שהתאבד בגלל אכזריות ורוע ורשעות של המערכות שלנו. תודה.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. חברת הכנסת ענבל גבריאלי - לא נמצאת. חברת הכנסת מל פולישוק, בבקשה. אחריה – חבר הכנסת יאיר פרץ, ואחריו – חברי הכנסת אליעזר כהן, רומן ברונפמן, גילה פינקלשטיין וכן הלאה.
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, בממוצע, נראה לי שכל רבעון אנחנו צריכים לאשר תקציב. השרה אמרה, שמעתי אותה בשבוע שעבר: ככה אי-אפשר לעבוד. שרים אומרים את זה, המשק אומר את זה. יש חוסר ודאות מוחלט במשק. אי-אפשר לעשות תכנונים, לא לחמש שנים, אלא לחמישה חודשים. היום מורידים את המסים האלה, מחר מעלים את המסים האלה. אי-אפשר כך לנהל עסקים, אי-אפשר כך לנהל משרדי ממשלה. 
       
       אז בא האוצר ואומר: יש לנו מדיניות. המדיניות של הפחתת מסים, אני אכן מברכת עליה. אני חושבת שצריך להפחית מסים, הן ישירים והן עקיפים. זו אכן מדיניות נכונה. אבל גם המדיניות הזאת לא יכולה להיעשות ב"שלוף". היא צריכה להיות מתוכננת, היא צריכה להיות ברורה, ואנשים צריכים לדעת מהיום ועד לפחות סוף השנה אילו מסים, כמה מסים, ולא ששר אחד עושה כך ושר שני עושה כך, ויד ימין לא יודעת מה יד שמאל עושה. זה דבר שחייבים להפסיק אותו. 
       
       אמרתי, כל רבעון יהיה תקציב, ואמרתי את זה גם בתקציב הקודם, בינואר, ואמרתי את זה גם במאי, ואנחנו נמשיך כל חודשיים להכין תקציב אחר ולצמצם, ועוד ועוד נצמצם. והסיבה שאנחנו נצמצם כל רבעון היא שהתקציב הזה לא מספק. בוא נאמר, המדיניות של הממשלה היא נכונה בהפחתת המיסוי, אבל זה תנאי הכרחי, לא תנאי מספיק. 
       
       אנחנו חייבים להשקיע כספים במשק. אנחנו צריכים לקבוע מדיניות של צמיחה. מדיניות של צמיחה משמעה השקעת כספים בתשתיות שמביאות צמיחה. אז החליטה המדינה להשקיע 24 מיליארד שקל ברכבות. אכן, נכון הוא. 30 שנה מאוחר מדי. וחבל שאין כאן אנשים ממפלגת העבודה, כי גם הם אחראים לעניין הזה. יש לנו איחור של שנות דור. אז נכון, יותר טוב מאוחר מאשר בכלל לא. אבל במקביל - כיוון שאנחנו כבר באיחור, אנחנו חייבים לעשות את זה במקביל. מה הכוונה? להשקיע באותם מנועי צמיחה שיכולים להביא מקומות עבודה חדשים למשק, שיכולים לאפשר למשק הישראלי להתחרות בעולם. משום שאם נשקיע רק ברכבות, לא עשינו שום דבר. העסקים יהיו במקום אחר בעולם. 
       
       ואנחנו כבר שמענו משר האוצר עצמו על סינגפור ועל אירלנד, ואפשר לתת כאן רשימה ארוכה של מדינות שהבינו שלא זאת הדרך. לא מספיק להפחית מסים. אני אומרת את זה בפעם החמישית לשר האוצר. הממשלה חייבת להשקיע, להשקיע בהון האנושי. העתיד טמון במו"פ. מי שלא משקיע במחקר ובפיתוח, בעצם אומר: אין לי עתיד. 
       
       היום קיימנו בוועדת המדע והטכנולוגיה דיון בנושא של המחקר במגזר הערבי. הזדעזעתי לראות שהיחידים, המשרד היחיד, לפחות אלה הנתונים שנתנו לנו, שמשקיע במו"פ במגזר הערבי, זה משרד המדע, ואני מברכת אותו על כך. וכמה הוא משקיע? בכל מרכזי המו"פ האזוריים שיש בארץ, יש עשרה כאלה, הוא משקיע 7 מיליוני שקל. זה סכום שמספיק במדינה מתוקנת למרכז אחד. אצלנו זה עשירית. כל מרכז מקבל פחות מ-700,000 שקל. מה אפשר כבר לעשות עם 700,000 שקל בתחום המחקר? כמה משרות של חוקרים אפשר להעסיק, אפשר לתת? כלום.
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       לא מכסים את הוצאות המו"פ.
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       בוודאי. מעבדה אי-אפשר להקים בסכום כזה. הרי זה צחוק, זה לעג לרש. אגב, זה לא רק כלפי המגזר הערבי, אבל היום שמנו את הדגש במגזר הזה. 
       
       לכן, אני פונה לממשלה לא לפספס את העיקר. צריכים להשקיע באנשים, בהון האנושי, ואני אומר את זה כל עוד נשמה באפי פה בכנסת כל פעם, כי אנחנו עדיין לא עושים את זה. 
       
       קחו את התקציבים האחרונים. קיצצנו, הממשלה קיצצה 50 מיליון שקל בחממות טכנולוגיות, מתוך 130 מיליון. קיצצה במדען הראשי 40%, תלוי באילו תחומים, לפעמים אפילו 50%. מדענים ראשיים באים לוועדה ומספרים שאין להם גרוש. פונים אליהם ב-100-200 הצעות מחקר. הם יכולים לתת, במשרד הבריאות למשל, שבע הצעות מחקר, להשיב עליהן. אנחנו עושים מעצמנו צחוק?
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       משפט סיום. 
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       הנקודה הזאת חשובה מאוד. אם המדינה משקיעה כבר כספים, והיא החליטה, ואני מברכת אותה על כך, להשקיע 300  מיליון שקל בשדרוג המחשוב בארץ, למי היא מפנה את המכרז? - לחברה בגרמניה; לא לחברות ישראליות שיכולות לעשות את העבודה. בגרמניה אנחנו מפתחים. גם הפחתת המיסוי עכשיו מפתחת את השוק בגרמניה, עם ה-DVD  וכל המכשירים האחרים. למי אנחנו מפנים את הכסף? לא לחברות הישראליות. אתמול ב"גלובס" התלונן מנכ"ל חברת תשתית, לא היי-טק אפילו. הוא משקיע מאות מיליונים, הוא אמר, בכל העולם בתשתיות. חברה ישראלית, מצליחה בכל העולם. בארץ לא נותנים להם להשקיע אפילו 3 מיליוני דולר, הוא אומר. וכך חברת "דגם". חבל ששרת החינוך הלכה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אני לא רואה שאת בכיוון של משפט סיום.
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
        זה ממש הסוף. הדגש שלי, שהמדינה הזאת, הממשלה הזאת לא משקיעה, לא מאמינה בחברות ישראליות. אם חברת "דגם" בתחום החינוך, גברתי שרת החינוך, בונה ב-40 מדינות מרכזי חינוך מדהימים בתחום הטכנולוגי, ככה הם טוענים – בארץ משרד החינוך לא נותן להם  דריסת רגל. 
       
       אז ככה זה עובר בצינור הגז ובשאר הדברים. ואנחנו יכולים לעשות אחרת. יש לנו כאן כוחות נהדרים, מוחות נהדרים. אנחנו לא משקיעים את הכסף שלנו במקום הנכון. הכול נשפך בשטחים. צריך להגיד את הדברים האלה על השולחן. לא נשפך במקום הנכון. לא מושקע כמו שצריך. והתוצאה היא עוד תקציב שמקוצץ ועוד תקציב שמקוצץ, ואני לא רואה את העתיד. תודה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. הודיעו לי מהמזכירות שהיתה טעות בזה שקראתי לחברת הכנסת גבריאלי. מי שהיה אמור לדבר הוא חבר הכנסת חזן. אז לפרוטוקול, אני מזמין אותו, וגם הוא לא כאן. בבקשה, חבר הכנסת יאיר פרץ.
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, גברתי השרה, לפני כמה שבועות עמדתי על הדוכן הזה, והדיון היה על המצב הכלכלי, הפגיעה בשכבות החלשות, וכאן אמרתי שזה לא הסוף, ובעוד כמה שבועות נתבשר על-ידי שר האוצר שהוא רוצה עוד קיצוץ, ולא קל לנחש על חשבון מי יהיה הקיצוץ הזה. 
       
       עמיתי חברי הכנסת, הממשלה הזאת הולכת בצורה מגמתית, צעד אחר צעד, במטרה לפגוע בשכבות החלשות. עמיתי חברי הכנסת, אני יושב ומשתומם עד מתי, עד מתי שליש מהקשישים, אנשים שעמלו וטרחו והקימו את המדינה הזאת, סובלים מקור, סובלים מרעב, ואת זה מכון ברוקדייל אמר, לא אני. אלה נתונים שלו. אנשים שעמלו ועבדו כל חייהם, כשמגיעים לקבל את הקצבה, גם בזה מקצצים להם. 
       
       אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, שרת החינוך באה עם רעיון מבריק, ואני חושב שהוא רעיון מצוין, שיכול לפתור לא את כל הבעיה, אבל לפחות לצמצם את הנזקים. באה ואמרה: בואו נבטל את הקצבה, קצבת הילדים של שני העשירונים העליונים. תאמינו לי שכל אלה, גם שני העשירונים העליונים, לא זקוקים לקצבה הזאת. זה פשוט גם מטשטש להם את התמונה, בחשבון הבנק שלהם. 170 השקלים הם משהו לא ברור. והממשלה אומרת שזה בלתי אפשרי - קשה לעשות תיאום מס בין ביטוח לאומי לבין מס הכנסה. שומו שמים, קשה. אז אני קורא לגברתי שרת החינוך, תפני לממשלה, אולי הממשלה תפנה לאותם עשירונים עליונים ותבקש מהם לוותר מרצונם, לוותר מרצונם ולתת תרומה לאותם ילדים, לאותו ילד שצריך לבוא לבית-הספר. 
       
       רק לסבר את האוזן, אדוני היושב-ראש, ביום שישי הלכתי לערוך קניות לשבת, ובדרכי לקופה פוגש אותי אדם שאומר לי: אני צריך לקבל את הבטחת ההכנסה שלי ביום ראשון, ובאתי לביטוח הלאומי וביקשתי שיקדימו לי, כיוון שאני אדם גרוש והילדים צריכים להגיע אלי הביתה ואין לי כלום במקרר, אני חי על הקצבה. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה, חבר הכנסת פרץ.
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       ברשותך, רק משפט. אני בסערת רוחות.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       טוב, אני אסביר אחר כך משהו. בבקשה. 
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       ולכן, פנה אותו אדם שאומר שהילדים שלו צריכים להגיע אליו לשבת ואין לו לחם, חלה, אשל. הוא לא מדבר לא על עופות, לא על בשר. אז כמובן, יהודים רחמנים, הוצאתי כסף מכיסי ונתתי לו לעשות שבת. אבל כמה כאלה, כמה אפשר? 
       
       אני רוצה בהזדמנות זו לברך את נשיא התאחדות התעשיינים עודד טירה - שמעתי אותו השבוע בשידור בעניין אשה שבאמת סבלה - ואני קורא גם לתעשיינים, זה המצב, לצערי הרב, כשממשלה לא חושבת על השכבות החלשות ולא נותנת את המענה הבסיסי, הגיע הזמן שאנחנו, אנחנו, אלה שיש באפשרותם והפרוטה מצויה בכיסם, שהם ייתנו, על מנת לתת לאותם אנשים להתקיים בכבוד. תודה רבה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. חבר הכנסת אליעזר כהן, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת רומן ברונפמן.
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       רבותי חברי הכנסת, גברתי השרה, כל שבוע אנחנו עוברים את התהליך הזה של האי-אמון. זה כמה שבועות, זה בלתי פוסק. ויש לי הרושם שהכנסת הזאת עוברת את בזבוז הזמן הכי קולוסלי שהיה מעולם באיזו כנסת. כל שבוע בין 16:00 ל-20:00, שלוש-ארבע שעות של ברברת בלתי פוסקת. אף אחד לא משפיע בשום דבר על שום דבר, על אף אחד. עולים פה. אחד מספר על המצב החברתי, המצב החברתי לא משתנה. אחד מספר על המצב בשטחים, המצב בשטחים לא משתנה. 
       
       אילו הייתם מרוויחים מצביע אחד למפלגה שלכם, הייתי אומר, וואלה, הם עושים אי-אמון בשביל להרוויח מצביע אחד. אילו הייתם משנים תהליך אחד או מהלך אחד בכל הדיבורים שלכם, הייתי אומר, זה גיבור, הוא השפיע על המהלך המדיני. אנחנו, במבנה הפוליטי שלנו, הקואליציוני, אנחנו רפובליקה קואליציונית. אנחנו במבנה הקואליציוני שלנו לא מצליחים להשפיע, במיוחד לאחר תוצאות כאלה של הבחירות, כמו שהיו בבחירות האחרונות. עם הרכב כזה של קואליציה מקיר לקיר, האופוזיציה יכולה לנסות עוד שבוע ועוד שבוע ועוד שבוע, ועוד ארבע שעות, ועוד שש שעות של ברברת של אי-אמון, שלא יצא ממנה שום דבר לאף אחד, לא לקואליציה ולא לאופוזיציה. 
       
       אז מה אנחנו עושים כאן? אנחנו יושבים פה בשביל לבזבז זמן? מישהו מעלה משהו רציני באי-אמון הזה? למישהו יש איזה  סיכוי רציני להפיל ממשלה באי-אמון הזה? 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אז אין צורך לדבר?
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני, תדברו כמה שאתם רוצים, אבל אל תעשו אי-אמון. יש אלף ואחד כלים לדבר בכנסת. יש אלף ואחד כלים להעלות נושאים. בוועדות אנחנו עושים עבודה טובה פי-אלף ממה שאנחנו עושים במליאה.
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אז לא צריך את הכנסת.
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       פעם אחת לקחתי על עצמי להגיד את האמת, לא כקואליציונר או אופוזיציונר - כחבר הכנסת. את האמת לכולם. נסתכל לעצמנו בעיניים ונראה מה קרה מכל הצעות האי-אמון של כל השבועות האחרונים, חוץ מבזבוז. כל אי-אמון הוא בזבוז של ארבע שעות של עבודת הכנסת. תגיד לי אתה, חבר הכנסת בייגה שוחט, מה אתה חושב?
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אני חושב שאי-אמון הוא כלי פרלמנטרי מרכזי. הציבור צריך לדעת והוא יודע שיש אי-אמון - - -
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני יודע מה זה אי-אמון, אדוני חבר הכנסת בייגה שוחט. אני יודע בדיוק מה זה אי-אמון. 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אז מה אתה רוצה?
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני מתכוון לאי-אמון שחוזר שבוע אחרי שבוע, בלי שום אפקט על אף אחד. על זה אני מדבר, וכדאי שהאופוזיציה תפתח את העיניים שלה. יכול להיות שאני אהיה באופוזיציה מחר, אז אני לא אצביע בעד הצעות אי-אמון כאלה. אני לא אלך לזה. 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת כהן, היא חוזרת כל שבוע, כי כל שבוע נהיה יותר חמור. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת רומן ברונפמן, בבקשה. אחריו - חברת הכנסת גילה פינקלשטיין.

רומן ברונפמן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, האמת היא שתכננתי לדבר על המצב החברתי דווקא, ורציתי דווקא לדבר על הקשר בין המצב החברתי לבין, למשל, בעיות במערכת החינוך - אם שרת החינוך נמצאת כתורנית של הממשלה במליאה - אבל למען האמת, מי שדיבר פה, חבר הכנסת מהאיחוד הלאומי, בלבל אותי. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני שמח שהצלחתי.
       
רומן ברונפמן (מרצ):
       
       ואני אסביר למה הוא בלבל אותי. זו כנראה תרומתו שלו לשינוי התהליכים. הרי בעוד חודש, חודש וחצי יצטרף חבר הכנסת כהן לאופוזיציה, ובדיוק כמו הסיעות הנוכחיות של האופוזיציה הוא יגיש – מדי חודש או מדי שבוע, לפי התור - בכלי הפרלמנטרי היחיד שעומד לרשותו, הבעת אי-אמון בממשלה. אז על מה הוא מדבר בכלל? 
       
       הבעיה היא שלרוב הפרלמנטרים שלנו אין מושג ירוק מה זה פרלמנטריזם. אנחנו לא נבחרנו לנהל מדינה. נכון שאין לנו הפרדת רשויות וזו בעיה - אחת הבעיות העיקריות של המבנה שלנו - אבל הפרלמנט מיועד לכך שהפרלמנטרים ידברו, יביאו עובדות, יביעו עמדות ויתווכחו – האופוזיציה עם הקואליציה והקואליציה עם האופוזיציה. 
       
מיכאל נודלמן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אבל אתם הופכים את זה - - -
       
רומן ברונפמן (מרצ):
       
       אבל זה לא אנחנו, חבר הכנסת נודלמן – עוד חודש ימים, כשראש הממשלה, אני מקווה, יכריז בשעה טובה על תוכנית ההתנתקות שלו, גם אתה וגם חבר הכנסת כהן תהיו באופוזיציה, ויחד אתנו, כל אחד מהעמדה שלו יגיש את האי-אמון בממשלה וינסה להשפיע על דעת הציבור. זו לא כנסת שהיא סגורה בפני עצמה. יש מצלמות, יש מבקרים, יש תקשורת – אנחנו בסך הכול רוצים לבשר בשורה לציבור, והבשורה לציבור היא שהממשלה הזאת נכשלה, בשלב זה, בכל תפקידיה, לרבות התפקיד החברתי והתפקיד הכלכלי. 
       
       רק לפני חמישה שבועות אישרנו את התקציב, תקציב המדינה לשנת 2004. אתה חבר בוועדת הכספים – מה קורה היום בוועדת הכספים? ניסיון לתקן את התקציב שהוגש רק לפני חודש וקצת למליאת הכנסת. זאת הנקודה. אנחנו ידענו שהתקציב הזה לא מציאותי, ואנחנו ידענו שיבואו תיקונים, ולכן אישרנו את התקציב ולא אישרנו את התקציב. אז על מה אנחנו מדברים פה? זה בדיוק תפקידה של האופוזיציה להאיר את עיני התקשורת ובאמצעותה את עיני הציבור לכשלים של הממשלה. 
       
       והכשלים, לצערי, גדולים. מהמצב הביטחוני דרך המצב הכלכלי - שהוא תוצאה של המצב הביטחוני - ועד בעיות החינוך, החברה, העדר קליטת עלייה והעדר עלייה בכלל. אז לכן, כשאנחנו מסכמים, בסך הכול, מה תוצאות הממשלה אחרי שנת כהונה, אנחנו חייבים להגיש אי-אמון בממשלה, ולא רק להגיש אי-אמון בממשלה אלא גם להצביע. 
       
       ועכשיו הערה אחרונה, אדוני היושב-ראש. חבר הכנסת נודלמן וחבר הכנסת כהן, אני רוצה להפנות את תשומת לבכם – אתה אמרת: קואליציה מקיר לקיר. איזה קיר? איזה קיר? בסך הכול לפני שבועיים היה פה תיקו, 42:41 – קול אחד. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אתה יודע בדיוק על מה זה היה - - -
       
רומן ברונפמן (מרצ):
       
       אז אני אומר לך: הקואליציה היתה, אבל היא כבר לא מה שהיתה, ואני, מנקודת הראות הפוליטית שלי, מאחל שגם אתה תצטרף לאופוזיציה בעוד חודש.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה.
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אל תדאג.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, ואחריה - הרב רביץ.
       
רומן ברונפמן (מרצ):
       
       לא, אני לא דואג, להיפך – אני מברך על כך שאתה תהיה באופוזיציה, וגם על כך שהליכוד יהיה באופוזיציה. 
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השרה, שרת החינוך, אנחנו מציינים בימים אלה שנה לכינונה של הממשלה. אי-אפשר לפטור באמירה פשטנית את יחסנו אליה ואל פועלה. המציאות כאן היא מורכבת מאוד. יש החלטות וצעדים של הממשלה שאנחנו שבעי רצון מהם. יש כאלו שגורמים לנו אי-נוחות. אין כאן רק שחור או רק לבן, יש הרבה גוונים של אפור, ועם המציאות הזאת כנראה ניאלץ להמשיך לחיות עוד לאורך זמן.     
          
          העלאת מחיר הלחם שמשרד התעשייה והמסחר הודיע עליה בשבוע שעבר היא מסוג הדברים שאין דעתנו נוחה מהם, בלשון המעטה. כרבים מעמיתי כאן אני סבורה כי ייקור הלחם הוא צעד קשה, הן מורלית, הן מעשית, העלול להשפיע ישירות על מחייתם הבסיסית של מעוטי היכולת. לא ייתכן שפעם אחר פעם הללו ישלמו את המחיר. 
       
       שמעתי קולות של ציניקנים האומרים שמדובר בייקור של מה בכך, של עשרות אגורות. הגישה הזאת אינה נכונה. הרי גם בייקור עמלות הבנקים - מהלך חצוף ובוטה, הפעם מצד גופים מונופוליסטיים -  ניתן להקל ראש ולומר כי מדובר בייקור זניח של אגורות. אולם לא כך יש לראות את הדברים.  
       
       לא בכדִי ציינתי כי ייקור הלחם הוא גם מכה מורלית, אפילו ברמה ההצהרתית, משום המסר שבו: בתקופה כה קשה של אבטלה, מיתון וצמצומים בכל מקום, העלאה של מחיר מזון המחיה הבסיסי היא סוג של ניתוק מהמתרחש. 
       
       על המהלך המתוכנן מתחו ביקורת גם חברי שר הרווחה ויושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, שקיימו דיון דחוף בנושא. גם שר האוצר התנגד למהלך הצפוי של שר התעשייה, המסחר והתעסוקה, ואני עדיין מקווה כי הוא לא ימומש.
       
          למרות זאת, כשאנחנו בוחנים במבט רחב את מכלול השינויים, הרפורמות והתוכניות שהביא משרד האוצר בשנה החולפת, אנחנו יכולים לראות מדיניות מתמשכת ועקבית של מגמה לצמצום מספר הנתמכים ולצמצום העוני באמצעות עידוד עבודה והורדת מסים. אפשר לומר הרבה דברים על שר האוצר, וגם לי יש לא אחת ביקורת, אולם משנתו סדורה והוא חותר באופן מערכתי לקראת צמיחת המשק. 
       
          הרי לא את כל תחלואי המשק של שלוש השנים וחצי האחרונות יש לתלות במדיניות האוצר. היו לצערנו נסיבות קשות של אינתיפאדה ממושכת; זו לוותה בגלי טרור קשים שהשלכותיהם היו רבות - מירידה בתיירות ובהשקעות ועד סגירת עסקים קטנים ובינוניים. מובן שגופים רבים, בסקטור הפרטי והציבורי כאחד, נדרשו לצמצומים, והציבור שילם מחיר כואב. אולם בחודשים האחרונים ניכר מאמץ, שהשיא שלו בהודעת שר האוצר מהשבוע שעבר על הורדת המע"מ ומסי הקנייה, להקל את המיסוי על האזרחים כדי לעודד את הקנייה ואת העבודה. 
       
        במהלך התוכניות הכלכליות השונות שהביא לפנינו שר האוצר היו לא מעט גזירות קשות שברוך השם הצלחנו לבטל. אזכיר רק בקצרה את הכוונה לבטל מימון טיפולי פוריות אחרי הילד הראשון, לסגור בתי-חולים ותחנות טיפת-חלב, וכן לדחות שוב את יישום חוק השילוב של ילדים עם מוגבלויות בחינוך, נושא שעדיין מצוי בדיוני בג"ץ. אני שמחה שנמצאה הדרך להעביר את חוק התקציב גם בלי לפגוע בשירותים חיוניים אלה, ומקווה שגם תוכניות הקיצוץ החדשות לא יצאו לפועל, כי מדובר בפגיעה קשה ברווחה, בבריאות ובחינוך.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. תודה רבה. חבר הכנסת הרב רביץ, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת ברכה.
       
       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       בינתיים, הודעה לסגנית מזכיר הכנסת. בבקשה, גברתי. 
       
סגנית מזכיר הכנסת רות קפלן:
       
       תודה רבה. 
       
       ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע, כי הונח היום על שולחן הכנסת צו מס ערך מוסף (שיעור המס על מלכ"רים ומוסדות כספיים) (תיקון - הוראת שעה) (תיקון) (ביטול), התשס"ד-2004, בצירוף מכתב ליושב-ראש הכנסת. תודה רבה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה.

       
הצעות סיעות העבודה-מימד, ש"ס ומרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד  
להביע אי-אמון בממשלה בשל: 
א. העלאת מחיר הלחם; 
ב. יחסה לרבבות קשישים רועדים, רעבים ובודדים; 
ג. מדיניותה הכלכלית והחברתית


היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת אברהם רביץ, בבקשה.
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גברתי השרה, יש לי איזה מסר "ספיישל" בשבילך. שמעתי את ההצעה שהצעת לאוצר, ונזכרתי בהצעה דומה שאני הצעתי כאשר הייתי יושב-ראש ועדת הכספים; ממש אותה הצעה, אבל עם שיפור מסוים. ההצעה היתה שאומנם יעכבו את מתן קצבאות הילדים לשני העשירונים העליונים, ובכך ייתנו תשובה על הבעיה שנדונה אז. זה לא היה קצבאות הילדים, זה היה משהו אחר, אבל זה היה חסר כספי. אנחנו תמיד סבלנו מחסר כספי. ואז היו לנו דיונים עם פקידי משרד האוצר. בימים ההם הדיונים היו על בסיס אידיאולוגי, לא על דברים מצחיקים כמו היום, כמו אם אפשר לדעת מי מרוויח כסף וכמה. הרי זה לא רציני. אף אחד לא מקבל את הטיעון הזה ברצינות. אנחנו יודעים שבאוצר יכולים בלחיצת, אולי לא כפתור אחד אבל שני כפתורים, להגיע לכך. 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אין את זה. אין ההכנסה המשפחתית. 
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       לא המשפחתית, אבל יש ההכנסה לנפש, יש ההכנסה למרוויח, לשכיר, לשכיר ודאי וגם לעצמאי. הרי הוא משלם מס הכנסה. לא יודעים בדיוק כמה ילדים יש לפלוני בבית, אבל לא על זה ייפול דבר. 
       
       היה ויכוח אידיאולוגי, ואני אגיד לך, גברתי השרה, על מה היה הוויכוח האידיאולוגי. לוויכוח הזה היו שותפים גם פקידי האוצר וגם השמאל, בראשותה של חברת הכנסת המאוד מוצלחת, הגברת גוז'נסקי. הם טענו טענה אידיאולוגית ואמרו, שלא ייתכן שכספי הביטוח הלאומי יינתנו כמין צדקה. זה חייב להיות אוניברסלי. הרעיון הוא רעיון יפה, אבל לאור התיאורים הנשמעים כאן, שיש כל כך הרבה עניים שאינם יכולים להוציא את יומם, אנחנו נתהדר וניתן לכל עם ישראל כספים שהוא איננו מרגיש שהוא מקבל? אני מכיר כמה מידידי שהם עשירים גדולים והם בכלל לא יודעים שהם מקבלים קצבאות ילדים. זה לא מגיע להם. 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת רביץ, הם גם לא יודעים שהם קיבלו מהחודש 1,000 שקל תוספת בנטו.
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       1,000 אולי הם כבר יודעים. 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       במקום זה היה צריך לשחק קצת עם זה, ובא לציון גואל. 
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       ודאי, אבל אני מדבר על התביעה שהעלתה גברתי השרה, שהיא תביעה נכונה וצודקת. מה התשובה שנתתי להם - והם אמרו: אנחנו לא יכולים לעמוד בפני התשובה הזאת, תשובה יפה - מתי גם אדם שהוא אמיד זקוק ליותר כסף? כאשר הוא יוצא לפנסיה. הוא מפסיק להרוויח, הוא מפסיק לעבוד, ואז כל 1,000 שקל חשובים לו. יצטבר הכסף לזכותו לימים שבהם הכסף הזה יהיה חשוב גם לאמיד, ואז שאר הכסף שניתן לכל עמך בית ישראל יינתן בכבוד. זה יקבל את זה עבור קצבאות הילדים וזה יקבל את זה לעתיד לבוא, כשהוא יצא לפנסיה. כולם יקבלו, וזה לא יהיה מין מס נוסף. הרי הפילוסופיה היתה, שאם אתה לוקח ממנו ביטוח לאומי ואינך משלם לו עבור קצבאות ילדים או עבור דברים אחרים, זה אומר שלקחת ממנו פשוט מסים, והמדיניות היא נגד תוספת מסים. אבל, אפשר בהחלט לדחות את מתן הכסף, את החזרת הכסף לאלה שצברו כל ימי חייהם באושר ובעונג, אלה שצברו את הכספים לטובתם, והם יקבלו זאת בגיל הפנסיה. 
       
       אני חושב שזה מוכיח שוב שלא חושבים שם. לא חושבים מחשבה אחרת, מחשבה פורייה, יצירתית, כדי לטפל באמת בחלשים ובאלה שזקוקים לפת לחם. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, מדובר ביומיים האחרונים על קיצור ימיה של הכנסת הזאת בשנה, וזה, כמובן, יביא, אני מקווה, לקיצור ימיה של הממשלה הזאת בשנה, ויש לברך על כך ויפה שנה אחת קודם. 
       
דוד טל (עם אחד):
       
       שנה או שעה?
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       שנה. 
       
דוד טל (עם אחד):
       
       שעה מילא. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       יפה שנה אחת קודם. שעה? מה תשיג בשעה?
       
דוד טל (עם אחד):
       
       הפתגם אומר שעה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אולם, גם אחרי ההורדה המבורכת, אדוני חבר הכנסת טל, עדיין ימי הכהונה ארוכים ומדאיגים. 
       
       שר התחבורה הכריז הבוקר על תוכנית ארבעת הגטאות שלו לפלסטינים, ובעצם מיקם את עצמו, במקום שר התחבורה, כשר הטרנספורטינג. כל תוכניתו היא להמאיס על הפלסטינים את החיים בתקווה שיימלטו מזרחה. אכן, מי אמר שהכהניזם הוצא אל מחוץ לחוק? הוא חי ונושם ובועט גם בכנסת הזאת. 
       
       עמיתו של ליברמן, שר התיירות בני אלון, לא טומן ידו בצלחת בכל הקשור ליוזמות הזויות, והעולם הנוצרי החל בכלל לעבוד אצלו. אלון פתח חזית אצל לא פחות מאשר העולם המוסלמי בכללותו. הוא קרא למיסיונרים הנוצרים לפעול כדי להעביר את המוסלמים על דתם ותרבותם ולהביא להם את בשורת הנאורות. גם בורות, גם גזענות וגם משחק מסוכן ברגשות ובאמונות של מאות מיליונים, הכול בהצהרה תימהונית אחת. 
       
       שר האוצר אף הוא, רבותי, בשלו – המיתון מחריף, המדד שלילי, השכר נשחק, האבטלה מוסיפה לגדול, הציבור מתרושש, אבל אצל נתניהו ההצגות ומצגי השווא נמשכים. כל פעם הוא מאחז את עיני הציבור בבלונים חדשים: פעם המשק החל בצמיחה ויצאנו מהמיתון, לנתניהו אין שום בעיה להכריז שהיום הוא לילה והלילה הוא יום. אחרי שהשירותים הציבוריים, אדוני היושב-ראש, החינוך, הבריאות והרווחה, הפכו לסחורות יקרות, אחרי קריסת המערכות והעובדה שאלפי עובדי רשויות לא מקבלים שכר, בא נתניהו ומוריד את מחיר הפסטה. מה הקשקוש והפסטיבל הזה כששמים ליד זה את העלאת מחיר הלחם? 
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יש לנו עסק עם ממשלה מושחתת ומשחיתה, ממשלה כושלת, שאין לה בשורה בשום תחום מתחומי חיינו. אין לה תוחלת ותקווה מדינית. אין ביכולתה להוביל להתאוששות כלכלית. אין לה ולו חמלה על דליה. זו חבורה שבעה, אטומה ומנותקת של הוזי הזיות ומספרי סיפורים. זו בכלל ממשלה גולה, אין לה שום קשר עם מה שקורה כאן. הממשלה הזאת, גם כשהיא בחוץ, היא צריכה ללכת. תודה רבה, אדוני. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת דוד טל, בבקשה, שלוש דקות לרשות כבודו. 
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו אכן נדרשים פעם אחר פעם להביע את עמדתנו בנושאים הכלכליים והחברתיים, וחבל שחברי, חבר הכנסת אליעזר כהן, לא נמצא, אבל אני חושב שזה כנראה מתוך המצוקה שבשטח, בקרב רבדים רבים בחברה הישראלית. חברי הכנסת סבורים שחובת הנאמנות שלהם היא לאותם אזרחים, ושהם חייבים לייצג אותם פה, ואולי אם נדבר פעם ועוד פעם ועוד פעם, אולי יהיה לזה איזה אפקט, כך שבמשרד האוצר יבינו ויקלטו את המסר הזה. אולי יבינו שמעל הבמה הזאת משדרים לא מעט חברי כנסת את דעתם בנושא החברתי. 
       
       חברי חבר הכנסת אליעזר כהן, אני מכיר בזה שיש מרות קואליציונית. גם אני הייתי בקואליציה, אף-על-פי שהרבה מאוד פעמים הייתי מורד והצבעתי על-פי הכרתי ומצפוני ולא נתתי את ידי לנושאים אנטי-חברתיים, אבל אני מכיר בזה שחברי קואליציה, גם אם הם חושבים כמוני, הם לא יצביעו כמוני. למה? יש מסורת, יש חובה, וזה בסדר. אני לא רואה בזה דבר גס, כי הרי הממשלה צריכה להתנהל באיזו צורה. עם כל הכבוד, חבר הכנסת אליעזר כהן, מחד גיסא מעלים את מחירי הלחם - ושמעתי את ההסברים המלומדים של שר המסחר והתעשייה, התקשורת והעבודה ועוד כל מיני דברים אחרים, אבל אין הסבר לציבור הזה, למשפחה בת עשר נפשות, שצריכה להוציא עוד 50 או עוד 80 שקל. זה הרבה מאוד כסף בשבילם. הרבה מאוד כסף. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       נכון מה שאתה אומר, אבל הדיבורים על זה משנים משהו?
       
דוד טל (עם אחד):
       
       יכול מאוד להיות שהאמונה בקרב אותם חברי כנסת שעולים לכאן לדבר בנושא היא שאולי תפרוץ את חומת האטימות באוצר. אולי, אני לא בטוח. מה אכפת לנו לנסות? אם זה יפרוץ – יפרוץ.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       או שזה יעורר את המצפון של חברי הכנסת.

דוד טל (עם אחד):
       
       אני מקבל את מה שאומר היושב-ראש – אולי זה יעורר את המצפון ויגידו: רגע, אולי הגזמנו? אולי הלכנו כמה צעדים יותר מדי קדימה? אולי נתקן משהו? אבל, מחד גיסא אתה רואה שמעלים את מחירי הלחם, ומאידך גיסא מורידים את מסי הקנייה על כל מיני מוצרים, אני לא יודע אם לקרוא לזה מותרות או לא. יש כאלה שיגידו שאלה לא מותרות ויש שיגידו שאלה כן מותרות.

קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       DVD אוכלים כל יום בארוחת הבוקר?

דוד טל (עם אחד):
       
       DVD ומקררים ועוד כל מיני דברים אחרים. אני חושב שזה לא הולך, זה לא נתפס. מה רוצים לומר בזה? אנחנו רוצים לקדם מישהו ולהסיג מישהו לאחור? אנחנו רוצים להשתדל עד כמה שניתן לחיות בחברה שיש בה צדק ושוויון חברתי. אני בטוח שלעולם יישארו עניים. כתוב אצלנו במקורות: לא יחדל אביון מקרב הארץ. תמיד יהיו. השאלה היא מה הפערים שיהיו: האם הפערים יהיו גדולים, יותר מבכל מדינה אחרת בעולם, כי פערי השכר אצלנו כאלה ענקיים וגדולים, והגדלנו לעשות והם אף יותר גדולים מאלה שבארצות-הברית של אמריקה – או שנאמר, שבקרבנו נסדר גם צדק, ונחלק את העניינים כך שיהיו עשירים, ותמיד יהיו עניים, אבל הפערים ביניהם לא יהיו כאלה גדולים, צורמים וצורחים עד השמים. 
       
       אם המצב יימשך כך, מחר לא נוכל להישיר מבט לעיני אותם ילדים שהיום גדלים, כי מהילדים הקטנים הללו, ואתה בתפקידך הקודם כטייס יודע שמהם תצא תורה, מהתלמידים האלה יצאו טייסים מחר, והם יבואו חשבון עם החברה. הם יהיו ילדים מרירים. אני רוצה לעשות ככל כוחי וככל יכולתי כדי לעזור לאותם ילדים שיהיו פחות מרירים ומקופחים.
       
       על כן אני חושב שמוטלת עלינו חובה להעלות את הנושאים האלה פעם אחר פעם, עד שמישהו יתעורר. תודה, אדוני. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה לחבר הכנסת טל. חבר הכנסת ואסל טאהא, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה,  ואחריו - אחרונת הדוברים, חברת הכנסת גילה גמליאל. חבר הכנסת חזן, אתה מחליף אותה? בבקשה. חבר הכנסת טאהא, שלוש דקות. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, נראה שהממשלה הזאת הציבה לעצמה שתי מטרות, והיא מנסה בנחישות רבה להגשים אותן, והיא כמעט הגשימה אותן. מטרה אחת היא הגדלת הפערים החברתיים והכלכליים בישראל. מטרה שנייה היא לא להתקדם לעבר משא-ומתן מדיני עם הפלסטינים. היא מקדשת את שתי המטרות הללו ופועלת במרץ כדי לקבען במציאות. הממשלה מגשימה אותן באותה דרך. היא סוגרת את  עיניה, את אוזניה ואת לבה לבני-אדם, אזרחים ישראלים ופלסטינים כאחד, ודוהרת ללא רסן לכיוון של קטסטרופה ותוהו ובוהו, הגובה קורבנות בנפש יום-יום, קורעת את המרקם החברתי והורסת את הרווחה במדינה. 

	האידיאולוגיה וכיוונו הכלכלי של שר האוצר נתניהו ידועים לכול ומוכחים בשטח. הוא מפצל וחוצץ בין הקבוצות השונות בחברה. הוא מנסה לשנות את יחסי הכוחות בתוכה על-ידי טיפוח סקטורים הקרובים ללבו, התעלמות מוחלטת ממעמדות מסוימים והתאכזרות לאחרים. לצורך העמידה בלוח הזמנים שהוא תכנן להגשמת מטרה זו, הוא משסה את הקבוצות השונות זו בזו כדי שהתוצאה תהיה מהירה יותר. הוא עושה זאת על-ידי ניסיון לסרס את מעמד הפועלים, לשלול ממנו את הנשק היחיד שבידו – השביתה. הוא עושה זאת על-ידי סימום מעמד הביניים בעוד 60 שקל תוספת שכר  ועוד 100 שקל הנחה  על DVD, כינוי האמהות החד-הוריות: פרזיטיות ואוכלות חינם, והעלאת מחירי הלחם - משום שכמה מאפיות ענק מבקשות, ללא התחשבות בעניים, שהלחם מהווה מזון בסיסי להם. 

       לעתים נדמה לנו שיש קולות בודדים בממשלה שלוחמים נגד עוולות קיצוצי נתניהו, אך הם עוברים במהרה, במיוחד כאשר הם יושבים בשולחן הממשלה, במליאה כאן, ומצביעים בזה אחר זה בעד הקיצוצים, בעד הגזירות, ועולים על הדוכן ובוכים ומנסים להראות שהם מזדהים עם העניים, עם החלשים שבהם הם פגעו.

	אדוני היושב-ראש, בקשר למטרה השנייה, דרדור היחסים בין ישראל לפלסטינים, גם כאן רושמת הממשלה הישגים מרשימים, והיא מגשימה את תוכניתה בשלל גימיקים. ראשית היתה זו הקמת חומת האפרטהייד, שבנימוקי סרק ביטחוניים סיפחה ומוסיפה לספח אדמות פלסטינים בצורה פראית לגמרי ופוגעת בצורה אנושה בזכויות אדם ואזרח. הטריק השני הוא הנסיגה מרצועת-עזה, שנועד לרכך את לבה של ארצות-הברית כדי שלא תפריע למהלכו התקין של הטריק הראשון – הגדר, החומה. וכך שרון יהרוג שתי ציפורים במכה אחת: גם יספח וימשיך בכיבוש האזרח והאדמה הפלסטינית - - - 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       נא לסיים, חבר הכנסת טאהא.

ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אני מסיים. לכן, אדוני היושב-ראש, כל הססמאות שאומרות שאין פרטנר הן שקריות, מפני שממשלת ישראל היא זו שלא מעוניינת להיות צד בכל הקשור לשלום ולמשא-ומתן המדיני עם הפלסטינים. התנהגות זו חוזרת על עצמה לגבי אזרחיה, שהיא נוהגת בהם בחוסר צדק חברתי, מדיניות שהורסת את החברה, שפוגעת בחלשים, שפוגעת בפועלים, שפוגעת בכל השכבות החלשות. 
       
       הממשלה מעוניינת להמשיך ולמרר את חייהם של אזרחיה ואת חיי הפלסטינים תחת הכיבוש. לכן, אדוני היושב-ראש, אנו מצביעים אי-אמון בממשלה הזאת. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה לחבר הכנסת ואסל טאהא. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת יחיאל חזן, והוא אחרון הדוברים. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, לא במקרה הוגשו היום הצעות אי-אמון על-ידי ארבע סיעות ומפלגות שונות, ויש סיעות שהגישו במשותף הצעות אי-אמון בממשלה. שמעתי את אחד השרים אומר: מה זה ארבע הצעות אי-אמון? ואני שואל: מה חשבתם?  כגודל הקלקול של הממשלה כן רבות הצעות האי-אמון. 
       
       ככל שהממשלה הזאת מעמיקה במדיניות חסרת שחר, מדיניות מוטעית בכל התחומים, כן ירבו ההצעות וכן ירצו, לא רק חברי הפרלמנט אלא גם אזרחי המדינה, לראות אותה חולפת. מה אומרים לנו? -  נבחרנו, יש לנו רוב. יש לכם אומץ? הנה, עכשיו עלה העניין, אפילו כתיקון לחוק או כפרשנות מתוקנת, שיהיו הבחירות ב-2006. למה לחכות ל-2007? אבל לא, הם אוחזים בקרנות המזבח, עוד יבואו לנסות לתקן. אני אומר לכם, חברי הממשלה, מעכשיו, גם עד 2006 לא תישארו. אחת משתיים: או שיש לממשלה הזאת אמינות, או שיש לה הצדקה להמשיך להתקיים, או שיש צידוק במעשים שלה ככל שהם קשים, אפילו לפי ראות עיניהם של אנשים נייטרליים – כי היא כמובן מאמינה שהיא עושה טוב, בלי ספק –  או שאין הצדקה. אם אין הצדקה, לממשלה כולה אין זכות קיום.

	מה עשתה הממשלה הזאת עד היום?  ראשית, בתחום המדיני - רק העמקת הסכסוך, העמקת השימוש בכוח. יותר איבוד תקווה, יותר שפיכות דמים, בכל הצדדים ובכל המישורים. ראש הממשלה הבטיח שהוא היחיד שמסוגל ויכול להביא שלום וביטחון.

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       רק שרון יביא שלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       רק שרון. ככה אמרו. רק שרון. עד עכשיו כולנו למדנו מהניסיון, שרק שרון לא יביא שלום וביטחון. אף פעם לא יביא. ולמה רק שרון לא יביא? כי מה שקיבל שרון, המנדט שהוא קיבל מהעם, עם כל המנדטים של הליכוד – בזכותו, יש לומר – מתברר עכשיו כאין וכאפס וכמרחיק את השלום ואת הביטחון. מעולם לא היינו רחוקים משלום וביטחון כפי שאנו בימים האלה. אלא אם כן אני אתבדה וכולם יתבדו, ופתאום שרון יתפוס שכל ויבצע את מה שהוא אומר. הוא כזה מתוחכם, כל כך אמן בטקטיקה, הוא יודע לצאת עם אימאג', עם תדמית, שהוא רוצה לצאת עכשיו מעזה אפילו חד-צדדית.
       
       אני רוצה לשאול שתי שאלות: א. אם אתה רוצה לצאת, למה אתה לא יוצא? ב. אם אתה יוצא, הרי בעניין הזה אתה יכול לקצור פירות, לדבר עם הפלסטינים ולצאת בהסכמה, ואז באמת לזכות באהדה. אבל אני אומר שהוא לא יכול לעשות את זה, כי הוא רוצה להחזיק בממשלה הזאת, הוא רוצה להחזיק בבני אלון ובאפי איתם, ובכל הימנים משיחי השקר, הרצח והדמים. 
       
       בשבוע הבא אני אדבר עוד על בני אלון ועל הטפתו המנוגדת לא רק לחוק אלא גם להלכה היהודית – להוציא מוסלמים מדתם ולהעביר אותם לנצרות. על זה אדבר בשבוע הבא. תודה רבה, אדוני. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה, חבר הכנסת דהאמשה. חברת הכנסת גילה גמליאל, בבקשה. למען הסר ספק, חברת הכנסת גמליאל היא אחרונת הדוברים. לאחר מכן תתקיים הצבעה. אם הממשלה תבקש להגיב היא תגיב, אבל אחר כך תהיה הצבעה. 
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, חברת הכנסת מרינה סולודקין, חברת הכנסת אילנה כהן, אני רוצה לשאול פה את חברי מהאופוזיציה, עד מתי אתם מתכוונים להטריד אותנו בכל פעם מחדש?

קריאה:
       
       עד שתיפול הממשלה. 
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       תראו, כבר אין לכם נושאים? על מה אתם מעלים הצעות אי-אמון, על מה?
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       גילה, בחייך, זה לא נושא?
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       אלה נושאים? אנחנו צריכים לייצר לכם נושאים? מה שאתם עושים, חבר הכנסת ואסל טאהא - - -
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):

       הקיצוץ הנוסף בחינוך. 
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
 	חבר הכנסת בייגה שוחט, אתה דואג לאחד את כל שורות הקואליציה. 
       
רומן ברונפמן (מרצ):
       
       אתם ממונים על המצב החברתי.
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       הניסיון שלכם בכל פעם מחדש להעלות נושאים על הפרסומים שאיזה שר אמר, האם זה נושא לאי-אמון בממשלה? חסרים לכם דברים להעלות לסדר-היום שאתם מציעים דברים כאלה? אני לא מבינה אתכם. 
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       מחיר הלחם לא מספיק לך?
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       אני מנסה בכל פעם מחדש להבין איך אתם, בתור אופוזיציה מרוסקת, מנסים למצוא נושאים ואולי כך לנסות לאחות את כל הקרעים באופוזיציה, ומה שאתם עושים זה שאתם דואגים בעצם למצב שיש קואליציה מקיר לקיר להצביע נגד הצעות האי-אמון שלכם. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       תיכף נראה את הקואליציה מקיר לקיר. 
       
גילה גמליאל (הליכוד):

       חברת הכנסת דליה איציק, אני רוצה לשאול אותך שאלה: אתם בעצמכם ביקשתם היום לדון בנושא התנהלות הממשלה במלאות שנה לתפקודה. אתם חושבים שהעם במדינת ישראל באמת יתייחס ברצינות לזה שלאורך כל השנים שבהן מפלגת העבודה היתה בשלטון והשתתפה בממשלת אחדות, ואתם בתוך כל ממשלות ישראל לדורותיהן - במשך שנה אחת מובילים למצב חברתי וכלכלי שאתם זועקים כנגדו? איפה הייתם עד היום? מה עשיתם כדי לשפר את זה?
       
       אני רוצה לומר לכם בצורה חד-משמעית שאני, באופן אישי, מאוד מאוכזבת מחוסר עמוד השדרה שלכם, מחוסר היכולת שלכם לבוא – באמת – בנושאים שגם אנחנו נשקול פעמיים את עצם ההגעה שלנו כאן למליאה. 
       
       עכשיו אני רוצה לעבור לפרסומים בדבר קריאתו של השר אלון למיסיונרים נוצרים להעביר את המוסלמים לאור ולנאורות של הנצרות. אני רוצה לומר שאני חושבת שאומנם אין מקום לאמירה הזאת. עם זאת, אני אומרת שבין זה שאין מקום לאמירה כזאת לבין הנתון שבו אתם מסמנים כביכול ממשלה שלמה שאמרה את הדברים האלה, אתם עושים עוול לעצמכם. במקום לקחת את הדברים ברצינות הראויה, בעצם היותכם מעלים לסדר-היום את האמירה הזאת, שאני מאמינה שמרבית הממשלה, אם לא כולה, לא מסכימה לה בכלל - - - 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אז אנחנו לא בסדר. נא להחליף את האופוזיציה. 
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       - - - ועם זאת, להגיש על זה אי-אמון? איפה הגבול, חבר הכנסת ואסל טאהא? אפשר להסתייג מעצם הדברים, אפשר למחות עליהם – מה בין זה ובין הגשת אי-אמון?

ואסל טאהא (בל"ד):

       אבל זה שר, שר בממשלה. 
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       אני רוצה לומר דבר חשוב אחד. מכיוון שבודדים הם הנושאים שיכולה להיות עליהם הסכמה באופוזיציה, אני יכולה להבין את המגבלות שאתם נמצאים בהן. אני רוצה לומר לכם דבר פשוט – הממשלה בראשות אריאל שרון חוגגת היום שנה לכהונתה, ותמשיך לחגוג מדי שנה, לא עם כל הניסיונות שלכם לקצר את משך הכהונה של ממשלת ישראל וכנסת ישראל. אני אופטימית מאוד. אני אומרת בצורה חד-משמעית, שהממשלה הזאת תמשיך את כהונתה, למורת רוחם של חלק מחברי באופוזיציה - - 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
        גם בקואליציה. 
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       - - ולמרות – אולי – רצונם העז להיכנס לממשלה. אני רוצה לומר לכם, שאנחנו לא ניתן לזה יד. הממשלה הזאת היא שתמשיך לכהן; הממשלה בהרכבה הנוכחי, עם כבוד ראש הממשלה. אני רוצה לומר, שכל ניסיונות השווא, כל פעם מחדש, לצייר תמונה אחרת – צר לי לאכזב אתכם. 
       
       אני רוצה לומר לכל החברים באופוזיציה, תמשיכו לעשות ניסיונות נואשים למצוא דבקים כלשהם כדי להדביק את הרסיסים שאתם נמצאים בהם, אבל צר לי, הניסיון הכושל שלכם לא יוביל למהפך שאתם מייחלים לו. ההיפך הוא הנכון. אנחנו כאן, כל החברים מהקואליציה, עומדים מאחורי ראש הממשלה ומאחורי הממשלה.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       כל החברים?
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       ואנחנו רוצים לומר לכם בצורה חד-משמעית, שאנחנו נמשיך ליהנות מהרכבה הנוכחי של הממשלה, בלי שום שינוי, ודאי לא עם כניסתה של מפלגת העבודה. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה לחברת הכנסת גילה גמליאל. השר גדעון עזרא ישיב על כל דברי המשתתפים בדיון, על שלוש הצעות האי-אמון. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אי-אפשר, יש פה רעש. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד השר, אני יכול לעשות רק דברים שאני יכול לעשות – להשתיק חברי כנסת לפני הצבעה יהיה לי קשה מאוד. אבל אדוני הרי מדבר לפרוטוקול ולעם ישראל, שזה יותר חשוב. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, אני בא לכאן מדי שבוע כדי להגן על צעדיה של הממשלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת חזן,  כמצליף הסיעה, האם יואיל אדוני לשבת ולבקש גם מחבריו לשבת? אנחנו רוצים לגשת להצבעה מייד לאחר שהשר - - - 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני מבקש לומר לבית הזה, שהדבר החשוב ביותר למדינת ישראל היום הוא ביטחון אזרחיה, ועלינו להמשיך ולעשות את הכול על מנת שאיש מתושבי ישראל לא ייפגע לרעה. מובן שאנחנו צריכים לדאוג כל הזמן, לאחר שישרור הביטחון, להגיע לשלום באזורנו, וזוהי מטרת הממשלה. 
       
       המטרה השנייה היא שיפור הכלכלה של מדינת ישראל. נדמה לי שהממשלה הזאת עושה כל דבר אפשרי על מנת לשפר את כלכלתה של מדינת ישראל במצב הקשה מאוד שאנחנו נמצאים בו היום. אם נצליח לתת ביטחון לאזרחי מדינת ישראל, ואם ניתן כאן במדינה תנאים כלכליים טובים יותר, הרי נוכל לגרום מצד אחד לעליית יהודים לארץ-ישראל, עלייה שכל כך חסרה לנו, ולמנוע ירידה ממנה מצד שני. לכל המטרות הללו אנחנו יכולים להגיע אם כולנו יחד נשלב ידיים.

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       ממש. ממש.
       
השר גדעון עזרא:
       
       שמעתי את האנשים שדיברו כאן. חלק טוענים על צעדים לא נכונים של הממשלה, אבל איש לא יכול לבוא ולומר שהממשלה הזאת אינה צריכה לשמור על מסגרת תקציב נוקשה. יש קושי לדעת מהיכן להוריד, איפה להוסיף, אילו אוכלוסיות זקוקות יותר לסיוע ומאילו אוכלוסיות אפשר לקחת. 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       למה אתם לא יודעים? זה לא נכון. אתם יודעים מאיפה להביא את הכסף. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       הועלתה הצעה על-ידי השרה לבנת והשר דני נוה, להוריד תוספות של הביטוח הלאומי מהעשירון העשירי והתשיעי. 
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אדוני השר, הם יוכלו לקנות בזה DVD?
       
השר גדעון עזרא:
       
       הרעיון הזה, אם הוא ניתן לביצוע - ועתה נבחן אם הוא יכול להתבצע - יכול להיות שייתן פתרון לחלק מהדברים, אך בשום אופן לא לכל הדברים. 
       
       היתה פרשת הלחם - נדמה לי שממלא-מקום ראש הממשלה, השר אהוד אולמרט,  הסביר מדוע הלחם איננו מסובסד. הלחם איננו מסובסד על-ידי כל ממשלות ישראל. נדמה לי, רבותי, שממשלת ישראל תגיע גם לפתרון נושא הלחם - - - 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       למה העליתם את המחיר מעבר לעלייה במחירי הקמח?
       
השר גדעון עזרא:
       
       לא העלו את מחירי הלחם מעבר לעליית מחירי הקמח. אתה לא היית היום כשהשר אהוד אולמרט - - -
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       הייתי והשר אולמרט סירב לענות לי. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       השר אהוד אולמרט אמר שהיתה טעות במשך כל השנים - - - 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):

       תשאל אותו אם הוא ענה לי או לא. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פינס, אדוני רוצה שהקואליציה תתארגן עד תומה?
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני רוצה לומר לך, שהשר אהוד אולמרט אמר היום שחלקו של הציבור הישראלי בקניית חמשת הלחמים המפוקחים הוא רק 25%. 75% מהלחמים הם לא לחמים מפוקחים. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       איך זה ששר האוצר לא יודע את זה?
       
השר גדעון עזרא:
       
       תסלח לי, אתה לא היית ושר האוצר אמר שנבחנות דרכים חדשות כדי לוותר על העלאת מחירי הלחם.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אדוני השר, אולי תסביר לי למה שר האוצר לא בא - - - 
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       - - - מדוע לא נוגעים במחירי הלחם שצורכים 75% מהציבור, ולמה נוגעים באלה של ה-25%?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בייגה שוחט, שאלותיך נשאלו. היה פה שר המסחר והתעשייה - - -
       
השר גדעון עזרא:
       
       שר האוצר אמר היום דרכי, שהוא בוחן דרכים כיצד למנוע את העלאת מחירי הלחם. 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אבל בינתיים הדבר כבר נעשה.
       
השר גדעון עזרא:
       
       בינתיים זה עוד לא בוצע. 
       
       רבותי, אני מאוד מבקש מחברי הכנסת לדחות את כל הצעות האי-אמון שהועלו היום. אני מאוד מקווה שנשלב ידיים ויהיו קצת פחות הצעות אי-אמון. זה טוב למדינת ישראל. תודה. 
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       כמה אזרחים מחפשים בפחי זבל?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יתום, כל חבריך עלו על הבמה. הרי הזמנתם גם את ראש הממשלה, ויש לנו יום עמוס. 
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       לא קיבלנו תשובה על השאלה, כמה אזרחים מחטטים בפחי זבל כדי למצוא לחם.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שאלתך נרשמה.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       מה עם התשובה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       התשובה תגיע במועד מאוחר יותר. התשובה מייד בהצבעה. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       על פחי הזבל הוא לא השיב.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רמון, יש לנו קושי להשיב פעמיים - פעם לכנסת ופעם במיוחד לך. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       זו שאלה של חבר הכנסת יתום.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גם חבר הכנסת יתום היה פה וקיבל תשובה. 
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       הייתי פה כל הזמן, ולא קיבלתי תשובה על פחי הזבל.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הצעות אי-אמון ביום שני הן הסעיף הראשון בסדר-היום. השר אולמרט היה פה וענה על כל השאלות, בין שהן מוצאות חן ובין שלא. רבותי חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעות האי-אמון. 
       
       הצבעת אי-האמון הראשונה הוא על הצעת סיעת העבודה-מימד בנושא העלאת מחירי הלחם. נא להצביע - מי בעד? מי נגד?
       
הצבעה מס' 1
       
בעד הצעת סיעת העבודה-מימד להביע אי-אמון בממשלה – 45
נגד - 53 
נמנעים - אין
הצעת סיעת העבודה-מימד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       45 בעד, 53 נגד. אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת העבודה-מימד לא התקבלה. 
       
       אנחנו עוברים להצעת אי-אמון מטעם סיעת ש"ס בנושא יחסה של הממשלה לרבבות הקשישים הרועדים, הרעבים והבודדים. רבותי חברי הכנסת, נא להצביע - מי בעד? מי נגד? מי נמנע?
       
הצבעה מס' 2
       
בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 45
נגד - 53 
נמנעים - אין
הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       45 בעד, 53 נגד. אני קובע שגם הצעת האי-אמון של סיעת ש"ס בנושא יחסה של הממשלה לרבבות הזקנים, לא נתקבלה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת אי-אמון של סיעות מרצ, חד"ש-תע"ל ובל"ד בנושא: כישלון המדיניות הכלכלית והחברתית של הממשלה. מי בעד? מי נגד? מי נמנע?
       
הצבעה מס' 3
       
בעד הצעת סיעות מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 45
נגד - 53 
נמנעים - אין
הצעת סיעות מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       45 בעד, 53 נגד. אני קובע שגם הצעת האי-אמון של סיעות מרצ, חד"ש-תע"ל ובל"ד בנושא: כישלון המדיניות הכלכלית והחברתית של הממשלה, לא עברה. 

       הממשלה נכונה על כיסאה, ואנחנו ממשיכים בסדר-היום. 
       
קריאה:

       אין הצבעה על  ההצעה של רע"ם?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הצעת האי-אמון של רע"ם הוסרה מסדר-היום, והיא תישמע בשבוע הבא. היא לא נומקה וגם לא היה דיון. רבותי, הצבענו על שלוש הצעות ואין הצבעה על ההצעה של רע"ם.
       
       

       
התנהלותה של הממשלה במלאות שנה לכהונתה 
       [לפי סעיף 42(ב) לחוק-יסוד: הממשלה.]
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, כבוד ראש הממשלה, על-פי הזמנה ודרישה של למעלה מ-40 חברי הכנסת, על-פי סעיף 42(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, ראש הממשלה נוכח בכנסת על מנת לשמוע את הדיון בעניין התנהלותה של הממשלה במלאות שנה לכהונתה. אני מזמין את חבר הכנסת אברהם בורג לנמק את ההצעה,  ואחרי דבריו ייערך דיון ובו ישתתף ראש הממשלה ויביע את עמדתו, שעליה גם נצביע. ראש הממשלה ביקש לומר את דבריו בסוף הדיון. לאחר דברי ראש הממשלה תינתן רשות הדיבור ליושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת פרס. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, כנסת נכבדה, הסעיף שעל-פיו זימנו 40 חברי אופוזיציה את ראש הממשלה לדיון בנושא שנה לממשלת שרון הוא הסעיף הלא-נכון. במדינה מתוקנת, בממשלה מתוקנת, שיש לה הצלחות, במלאות שנה לממשלה ראש הממשלה היה צריך לבוא מיוזמתו לכנסת, לכנס אותה ולהגיד: עברה שנה, אלה הישגינו; עברה שנה, ולקראת השנה הבאה אלה התוכניות שלנו. אבל כנראה ראש הממשלה יודע למה הוא לא רצה לכנס את הכנסת בהתנדבות, כי כשנסכם את השנה הזאת, ההישגים הם לא מי יודע מה, וכשנתכנן את השנה הבאה, הציפיות כבר גם לא מי יודע מה. 
       
       אדוני ראש הממשלה, בטרם אציג בפניך את מה שנראה לאחדים מאתנו כסיכום השנה שבראשה אתה עומד בראש הממשלה, אני מבקש להגיד לך תודה; תודה לא מבקרת, תודה לא צינית, תודה אמיתית. אני חושב שהתרומה שלך לאוצר המלים של הפוליטיקה הישראלית לא תסולא בפז. כשאמרת שמה שאנחנו עושים בשטחים זה כיבוש, זה חשוב; כשאמרת שלא נהיה בעזה ולא תהיה התיישבות יהודים בעזה, זה חשוב; כשאמרת שבסופו של דבר נפנה את היישובים היהודיים מעזה וממקומות אחרים, זה חשוב - גם אם לא תעשה כלום, ואני חושש מאוד שלא תעשה כלום. התרומה הזאת היא בעלת חשיבות אדירה, כי אף אחד - - - 
       
מיכאל איתן (הליכוד):
       
       בלי ה"א הידיעה. הוא אמר "יישובים", לא "היישובים".
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       - - - כי  אף אחד, חבר הכנסת איתן, שיבוא אי-פעם מן הגוש הזה, לא יוכל להכחיש שמה שאנחנו עושים בשטחים זה כיבוש. כי מי שאמר את הדברים ונתן להם גושפנקה הוא מר השטחים, מר יהודה, שומרון ועזה, אריאל התנחלויות שרון. וכשהוא אומר שזה כיבוש, וכשהוא אומר שלא צריך להיות שם, או בחלק מן המקומות האלה לא צריך להיות, זו תרומה. 
       
       בהקשר זה, מעבר לקווים המפלגתיים, כאשר הדברים שאני מאמין בהם באים מפיהם של אחרים, אני רואה בזה הישג גדול מאוד. ובהקשר זה, אדוני ראש הממשלה, אני שמח שהמדיניות שבה אנחנו מאמינים מנהלת היום, או אמורה לנהל היום, לפחות את הרוח הממשלתית, לא את המעשה הממשלתי. 
       
מיכאל איתן (הליכוד):
       
       אתה גם בעד חלק מהכיבוש. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אחרי שאמרתי לך "תודה", אדוני ראש הממשלה, אני רוצה להגיד לך גם "על לא דבר". יש "תודה" ויש "על לא דבר", ונעבור לפרק ה"על לא דבר". ראשית, אדוני ראש הממשלה, לפוליטיקה. אמרו שאתה מנהיג גדול, מצביא גדול, אדם שסרים למשמעתו, כריזמה נשפכת, מנהיגות חסרת תקדים במדינת ישראל. מאז ראשית ימיה של מדינת ישראל לא היה ראש ממשלה שעמד בראשה של הממשלה היחידה בעולם, שכל השרים שבה חברים בה כדי למנוע את המדיניות שלה. אתה שואל שר בממשלה: למה אתה שר בממשלה, הרי אתה נגד המדיניות של ראש הממשלה? הוא אומר: אני בפנים בשביל לטרפד; למה אתה בממשלה? אני בפנים בשביל להזיק; ולמה אתה? אני שם בשביל למנוע. רבים מן השרים, אדוני ראש הממשלה, הם שרים בתור אמצעי מניעה. זאת ממשלה שלא רוצה לעשות שום דבר, היא רק רוצה למנוע מלעשות את המעט שאפילו אתה אומר שתעשה. 
       
       העדיפויות בממשלה הזאת, אלה דברים מדהימים. הנה ידידי השר אורלב, אדם עם לב חברתי הומה ורגיש. על האצבעות שלך עומדת כל הממשלה הזאת; שבוע אחר שבוע, אי-אמון אחרי אי-אמון, על האצבעות שלך ושל השר אפי איתם. יקצצו במחיר הלחם, יורידו במשרד, ילכו מפה וילכו משם וייקחו לך ויכסחו לך ויאכלו לך ויעקלו לך, ואתה תצביע בעד הממשלה הזאת, כי אתה לא שר הרווחה, אתה שר עזה. אתה תהיה בתוך הממשלה כדי לא לאפשר לו לצאת מעזה. תמכור את העניים ותמכור את הקשישים ותמכור את המובטלים, כדי לשבת בממשלה ולא לאפשר לראש הממשלה לעשות את מה שלמעלה משני-שלישים מן הציבור רוצים לעשות. 
       
       הגענו לכלכלה. ראש הממשלה הגה תוכנית שנקראת תוכנית של התנתקות. אני חושב רק שהדגש היה במקום אחר. הדגש הוא, אדוני ראש הממשלה, שזאת ההתנתקות של ממשלת ישראל מהחברה הישראלית. נתחיל בתקציב. בכל זאת, מגיע ראש ממשלה עם קרדיט עצום, 40 מנדטים, קואליציה מקיר לקיר. כמה פעמים באה ממשלת שרון לכנסת כדי להגיש לה תקציב או תוכנית חירום? שרת החינוך של מדינת ישראל אמרה היום במסיבת עיתונאים: 12 פעמים קוצץ תקציב החינוך של מדינת ישראל. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       14 פעמים.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       היא אמרה 12, אני מביא דבר בשם האומרת. 12 פעמים קוצץ תקציב החינוך של מדינת ישראל. המטרות של התקציב הן מטרות מתגלגלות, כמו מלחמת לבנון. לא יודעים בדיוק מה רוצים –  השבוע נקצץ את זה, בשבוע הבא נעשה את הדבר הזה, בשבוע שלאחר מכן אולי תהיה לנו תוכנית חירום חדשה. תוכנית כלכלית למדינה אין, תוכניות – עד בלי די ועד בלי סוף. ואז אתה שואל את עצמך: מה התזה? מה יש בפנים, בתוך העסק הזה, שעושה את זה לתורה כלכלית שעומדת, שמחזיקה מעמד? 
       
       אדוני שר האוצר, בשבוע האחרון הבנתי – לקח לי זמן, אני לא מבין הכול כל כך מהר – הבנתי את התורה הכלכלית של ממשלת ישראל, תורת מחירים חדשה. זה הולך ככה: אנחנו מעלים את מחיר הלחם ומורידים את מחיר ה-DVD. ממשלת ישראל שמה על המדף מוצר חדש, שנקרא DVD אחיד, ויוצאת לציבור ואומרת לו: אם אין לחם, יאכלו DVD. זו שיטה טובה. ומה אומרת השיטה הזאת? החינוך, כמו שאומרת שרת החינוך, ממילא זה לא רעב מייד, זה רק הפערים לדור הבא. והזקנים והקשישים ממילא מתים, אז מה זה מעניין אם ימותו שנה לפני או שנה אחרי? לפחות שיהיה להם וידיאו לראות את הלחם; לפחות שיהיו להם לחם ושעשועים, כי ממילא הממשלה הזאת – לא לגמרי אכפת לה ממה קורה לציבור. 
       
       ועל מה היא מבססת את העניין שלה? בא שר האוצר לממשלה ואמר: היה סקר. רק מה, באותו שבוע היו עוד כמה סקרים, וכולם אומרים את הדבר הבא: אדוני ראש הממשלה, 77% מוכנים לצאת מעזה, אבל אתה עוד תקוע שם; 79% חושבים שהממשלה מתאכזרת לחלשים, ואתה נותן לזה גיבוי. כשאתה לוקח את ה-77% שרוצים לצאת מעזה ואת ה-79% שאומרים שאתם ממשלה חסרת רחמים, אתה מבין למה יותר מ-50% מן הציבור חושבים שראש הממשלה אריאל שרון סובל מבעיות של אמינות. כי אין לו מדיניות ואין לו עמדה, והוא נותן גיבוי לכל דבר, ובלבד שלא יטרידו אותו מן המנוחה שלו. 
       
       אני אתן דוגמה, מדיניות החוץ של מדינת ישראל. איפה שר החוץ, אינני יודע, ראיתי אותו לאחרונה מפריח עלי ורד בהודו. נדמה לי שראיתי תמונה כזאת, זה באמת דבר בעל חשיבות עצומה, אבל שר החוץ בפועל הוא השר בני אלון. בכל זאת, מדיניות רוחנית מדהימה למדיניות החוץ של מדינת ישראל. מפעל תיירותי מדהים. נוסעים ברחבי העולם, עשרות מיליוני תיירים בעולם, ומזמינים אותם, אדוני היושב-ראש,  לפרוגרמה שנקראת: בוא והתנגד לממשלת ישראל. אתה יודע איזה רוב יהיה לזה בעולם? והולך שר התיירות ומקדם תוכנית תיירותית, פרויקט נוצרי חדש, תפילה ומחאה. Prayer and Protest - זה פשוט דבר יוצא מן הכלל, יבואו צליינים נגד שרון, יבואו צלבנים נגד שלום, ויבואו לאזור, וכשהם יגמרו את התפילה ואת הצלבנות ואת הצליינות, בשעות הפנאי, הם ילכו למסגדים כדי לנצר את המוסלמים הקיצונים ששם. 
       
       בני אלון, רב בישראל, הפך את עצמו לשליח ה-13 באוונגליון של ישו. היו 12 שליחים בהיסטוריה, חלקם, אגב, היו יהודים, חלקם אפילו יהודים אורתודוקסים, הנה האורתודוקס הבא ברשימה. 
       
       אדוני ראש הממשלה, לרגע לא מחויך, אתה לא מבין איזו בעירה זאת? הביקור שלך בהר-הבית הוא כאין וכאפס לעומת הגפרור ששר התיירות של מדינת ישראל מקרב אל פצצת המתח שבין העולם הנוצרי לבין העולם המוסלמי. אם לא תכבה את זה, תהיה אחראי לעוד שרפה במזרח התיכון. אבל לא אכפת לך, מה אכפת לך? שייסע לחוץ-לארץ, שיגייס שם את מי שהוא רוצה, העיקר שלא יהיה כאן ולא יצביע, שלא יהיה כאן ולא יפריע. 
       
       כנראה, אדוני ראש הממשלה, אדוני יושב-ראש הכנסת, יש היגיון לעסק הזה. לראש הממשלה אין שום אינטרס לזוז קדימה. יש אנשים בקרבנו שמאמינים שהוא רוצה לעשות דברים כאלה ואחרים. אני לא מאמין לראש הממשלה, אני מסתכל כיצד הוא מתנהל, ואני אומר לעצמי, יש היגיון בדברים. את האסירים ייתנו לשיח' נסראללה כדי לחזק את הקיצונים, ולא ייתנו לאבו-עלא או לאבו-מאזן כדי לחזק את הממשלה הפלסטינית. את עזה ייתנו לשיח' יאסין, אבל לא ייתנו לפרטנר פלסטיני, כדי לחזק את הקיצונים, כדי שיהיו יותר קיצונים, כדי שיעשו יותר מעשי טרור, כדי שיוכלו להגיד, אין לנו שותף, ואם אין שותף, לא צריך לעשות שלום. 
       
       זאת הממשלה, אדוני ראש הממשלה, שהיא באחריותך. אבל יש גם שותפים בממשלה הזאת, שינוי. אני לא רואה דומני אף שר משינוי. אה, אני רואה את השר פריצקי, חיפשתי אותך. 

שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       אני פה. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אני מניח שאם שר המשפטים היה כאן, היה מעניין מאוד לשמוע את התשובה שלו, כמה חוקרים וכמה פרקליטים שומעים בבתי-המשפט את הנורמה החדשה של החוק והסדר, שאומרים, אם לראש הממשלה מותר, למה לי אסור? אם לילדים שלו מותר, למה למשפחה שלי אסור? אנחנו שומעים את זה. אנחנו שומעים את זה מחלחל במדינת האין-חוק ואין-סדר. 
       
       כתב השר פריצקי מכתב אמיץ ונועז לראש הממשלה, ב-7 באוגוסט שנת 2003. אני שואל אותך, השר פריצקי, ראש הממשלה ענה לך? 
       
שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       אני אשיב לך. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       ענה לך? 
       
שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       אני אשיב לך. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       תשיב לי עכשיו, כן או לא? הבנתי, אמרת לא, תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר פריצקי, אתה תענה לו רק אם אני ארשה לך. 
       
שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       בוודאי. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אומר השר פריצקי: כראש ממשלת ישראל, שהבטיח שהנורמות של מינהל תקין ושלטון החוק הן נר לרגליו, שלחם בצדק בחברי הכנסת שהסתתרו תחת גלימת השתיקה והחיסיון, ושהבטיח לא להישען על חברי הכנסת שהשיגו את משרתם במרמה, אני מצפה ממך להוכיח לכלל הציבור הישראלי, כי אין לך מה להסתיר, וכי אתה נוהג בבחינת "נאה דורש, נאה מקיים". 

שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       וכך הוא עשה. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       ממש, ללא כל צל של ספק. נאה דורש - בטוח. נאה מקבל - ללא ספק. נאה מקיים - אני לא יודע. ואני שואל אותך, שר של שינוי, שלטון החוק, ניקיון הדעת, הסדר, הניקיון הציבורי, מה אתה מחפש שם? על מי אתה מגן? לשם נבחרת? בשביל זה אתה שם? בשביל שר המשפטים שייתן הכשר לכל עוולה משטרית שקורית במדינת ישראל? זה השינוי? 
       
       והיום הגיע השיא. שמעתי את ראש הממשלה נוזף במשטרה; באף אחד אחר, לא במורים, לא במובטלים, באף אחד אחר, רק במשטרה. הוא אומר למשטרה: אם תפסיקו לקטר שאין כסף, תפעילו את הראש. אני מוכרח להגיד, שראש הממשלה, במציאות המסוימת שבה הוא נמצא, אני  מרגיש שהיה צריך לגזור על עצמו גזירת זהירות יותר גדולה בבואו לנזוף במשטרה, שבתוכה גם נמצאים חוקריה של המשטרה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בורג, אני לא רוצה לנזוף בך, אבל זמנך תם. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אתה לא צריך לנזוף בי, אני אגמור את דברי ואני אסיים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני אשמח מאוד אם אדוני יסיים. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אבל, אדוני ראש הממשלה, אתה האחרון שמותר לו לנזוף במשטרה, ועוד על נושאים של כסף. לא רק אתה רוצה שהם יפעילו את הראש. אנחנו רוצים שגם הראש שלנו יפעל - שראש הממשלה יפעל - אבל הראש של הראש שלנו הוא כל הזמן בחקירות משטרה, והמשטרה כל הזמן שוברת את הראש, איפה הכסף של ראש הממשלה? 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       מה כל המשחקים האלה? צביעות. כמה צביעות יש. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אפללו. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       במציאות הזאת נגיד, אדוני ראש הממשלה, זה הנושא היחיד שהיית צריך לשמור בו על חובת השתיקה ולא לדבר. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       זה הגיע כבר עד לכאן. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אפללו, הוא מסיים את דבריו. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       הוא לא הנאשם. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אפללו, אתה מפריע לחברת הכנסת רוחמה אברהם לעלות על הדוכן. חבר הכנסת בר-און. חבר הכנסת אפללו, אני מבין שאתה לא שומע. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת אפללו מקשיב רק כשהפה שלו פתוח. 
       
       אני מבקש, אדוני ראש הממשלה, להגיד לך עוד תודה אחת קטנה. אני מבקש להגיד לך תודה על אתמול. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לסיום.
        
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       ממש לסיום. ממש תודה על אתמול. באמת תודה על יום אחד שנתת לנו אתמול, שהסתבר אתמול, שהקדנציה של ממשלת הניתוק הלאומי תתקצר בשנה. הברכה היחידה שלי, יפה שנה אחת קודם. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אל תסמוך על זה. 
       
       תודה רבה לחבר הכנסת אברהם בורג. חברת הכנסת רוחמה אברהם, ראשונה בדוברים, לרשותה חמש דקות. כן, חבר הכנסת רמון.  
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       למה התכוונת, אדוני היושב-ראש, כשאמרת לחבר הכנסת בורג שלא יסמוך על זה? האם אדוני יודע דבר שאנחנו לא יודעים? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני יודע שיש חוות דעת לכאן ולכאן. ככל שיש משפטנים כך יש חוות דעת. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       לכאן אנחנו יודעים, לשם לא שמענו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בסופו של דבר, הרי משפטן יחליט ויכריע. אז היום שמענו דעות כאלה ואחרות. יש כאלה שאומרים כך ויש כאלה שאומרים כך. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       ומה דעת היושב-ראש? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שמה שכתוב בחוק זה מה שיהיה. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       מתי פריצקי ישיב? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ראש הממשלה ישיב בתום - - - 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       מתי פריצקי משיב? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אה, מתי פריצקי משיב? לא היה סיפק בידי, עד לרגע זה עסקתי בדבר פשוט כי הזמנתי את ראש הממשלה להופיע בפני הכנסת. חבר הכנסת שריד, להזמין את פריצקי, אני צריך רשות מיוחדת כי אין לי הוראה בחוק. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       ראיתי שהוא מתחיל לעשות הכנות. אם מישהו מתחיל לעשות הכנות - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין לי הוראה בחוק שמאפשרת להזמין את חבר הכנסת פריצקי. 
       
שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       אני יכול להשיב בכל רגע. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       לא בדיון הזה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, בדיון הזה אתה לא יכול. אדוני לא יכול. 
       
שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       אדוני היושב-ראש, אינני יודע באיזה דיון אוכל להשיב ובאיזה לא, אם יתאפשר לי להשיב, אני מבקש את האפשרות הזאת. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה בהחלט. אין ספק. אדוני יוזמן על-ידינו בשבוע הבא לשעת שאלות לשר התשתיות, ואז בוודאי חבר הכנסת שריד ישאל, וייענה. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, השר פריצקי יכול בתום הדיון למסור הודעה אישית. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       בתום הישיבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני רוצה לומר לכם, נושא ה-SMS נמצא עכשיו אצלנו בכנסת, הוא יעביר SMS לכל המסכים של חברי הכנסת. 
       
       ועכשיו, רבותי, נא לתת כבוד לחברת הכנסת רוחמה אברהם. בבקשה, גברתי. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בניינה של אומה לא נעשה ביום אחד, לא בשעה אחת, הדרך לא קלה וגם אין קיצורי דרך.
        
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):

- - -

יצחק כהן (ש"ס):
       
       החרבתם אותה בשנה אחת. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       חבר הכנסת יצחק כהן, קשה לכם להשלים עם זה, אבל זה כשנה נושבת רוח חדשה במשכן הכנסת. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       רוח רעה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן, מה קרה?
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       זו רוח שהציבור בחר בה ברוב קולות, ונדמה שהאופוזיציה, כל פעם, וגם היום, שוכחת. והרוח החדשה הזאת היא שתשמר את אהבתנו לארץ הזאת. הרוח החדשה הזאת היא שתבצר את כל כוונותינו לשלום. הרוח החדשה הזאת היא שתוביל את כולנו למחר טוב יותר ולעתיד טוב יותר. הציבור שלח אותנו, חבר הכנסת כהן וחבר הכנסת בורג וכל חברי מהאופוזיציה - -

קריאות:
       
       - - -
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       - - כדי שנשרת את העם תחת הנהגתו של ראש הממשלה הנבחר אריאל שרון; כדי להוביל, כדי להנהיג דרך. והדרך הזאת היא שתוציא את כולנו מהמבוי הסתום שהיינו בו עד לא מזמן, דרך שמראה על כיוון חדש ועל תקווה לימים טובים יותר למדינת ישראל. 
       
       גברתי היושבת-ראש, לפני שנה הציבור החליט לשלוח אתכם, חברי, לאופוזיציה - -
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       הציבור החליט לשלוח אתכם לממשלה.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       - - שם המקום שבו אפשר לדבר ביתר נוחות ולחלום על הסכמי ז'נבה, והזיות וכל מיני חלומות כאלה ואחרים. שם המקום שבו שאפשר לפנטז ללא כל יכולת של ממש לדרדר את העם, לשמחתי הרבה. שם המקום שבו אפשר לדרדר את המדינה למחוזות מסוכנים, אבל רק בחלום. שם המקום שבו עיקר עבודתה של האופוזיציה מתמצה באיסוף 40 חתימות של חברי כנסת כדי ליזום דיונים מיותרים.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       מה את עושה - - -?
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       ושם המקום להתחרות כל שבוע מחדש ובהתמדה מרובה בהגשת הצעות אי-אמון, שכל תכליתן למלא את מכסת הצעות האי-אמון. חברי חברי הכנסת, לאופוזיציה מגיע ממני כוכב זהב. 76 פעמים הוגשו הצעות אי-אמון במהלך הקדנציה הנוכחית. אני חושבת שהכמות הזאת מדברת בעד עצמה: אין לכם שום יכולת אחרת - - 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       לא יכול להיות, לא היו 76 שבועות.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       - - וכנראה תישארו שם עוד הרבה זמן.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       לא היו 76 שבועות.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       תבדוק. בסך הכול, 76 הצעות אי-אמון.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       וזה לא מספיק, לאור מה שהממשלה עושה. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       יכול להיות, אבל אתה יודע, כנראה ייקח לכם עוד הרבה זמן ותגישו עוד, וזה בסדר, זה לגיטימי.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אנחנו מתפללים שלא, אבל אתם לא עוזרים לנו.

קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       לכם מותר להתקשר.

מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       כנגד 76% מהעם.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       גברתי היושבת-ראש, שנה לאחר הבחירות כל סקרי דעת הקהל מוכיחים דבר אחד ברור, למורת רוחם של חברי לאופוזיציה: אין שום שינוי בעמדתו של העם. כל סקרי דעת הקהל נותנים רוב לממשלה ולדרכה. 
       
       אני אומרת שוב, הדרך לא קלה, אבל אין לי ספק שבסופו של דבר נמצא את שביל הזהב בין הקשיים הכלכליים של המדינה כמסגרת-העל לבין הקורבן הכלכלי הפרטי של האזרח. נכון שהיו תקופות שאפשר היה לשאת תופעות כמו הקרטלים, המונופולים, משכורות עתק ובזבוזים. הזמנים השתנו, ואיננו יכולים יותר ללכת בדרך זו. התקופה הזאת חלפה, המשק הידרדר והגיע למצב שחייבים לשנות כיוון. ממשלות אחרות שהצליחו לשנות את הכיוון ואת הדרך בטווח הארוך, הביאו לשגשוג ולצמיחה של עמיהן, וגם להן הדרך לא היתה קלה. 
       
       הזמנים קשים, המשבר הכלכלי עדיין בעיצומו, אך חייבים להמשיך קדימה בתהליך ההבראה. תהליך ההבראה הוא שגרם לבלימת ההידרדרות שבה היינו. תהליך ההבראה הזה הוא שגרם שנקבל את 9 המיליארדים וערבות אמריקנית. תהליך ההבראה הזה הוא שגרם וגורם להשבת האמון הכלכלי במדיניות הממשלה, ואותו תהליך מבשר לנו אותות של צמיחה, והצמיחה הזאת נותנת את אותותיה: המטבע שלנו יציב וחזק, הבורסה עולה, הריבית ירדה, ולכן המשכנתה החודשית הוזלה, ויותר זוגות צעירים משלמים היום קצת פחות.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - -
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עם ישראל יכול להיות רגוע: הממשלה לא מתכוונת להרפות ממאמציה להבריא ולשקם את הכלכלה בישראל, גם אם הדרך קשה - - - 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       עוד שני משפטים. הממשלה לא מתכוונת לחדול ולו לרגע קט למצוא פרטנר אמיתי להידברות, פרטנר אמיתי שידע לעמוד מאחורי חתימותיו ומלתו תהיה מלת אמת. הממשלה לא מתכוונת להפסיק את מאמציה התקיפים להילחם בטרור, והממשלה לא תרפה את ההתמדה העיקשת להילחם בארגוני הפשע שהמלחמות ביניהם גובות קורבנות תמימים רבים. 
       
       הממשלה הזאת מתכוונת להישאר בשלטון עוד זמן רב כדי להוסיף ולבנות. הממשלה הזאת תמשיך לתקן, והחשוב מכול – תמשיך להתמיד בדרך, גם אם היא קשה. הממשלה הזאת תמשיך את המאמצים ליצור ארץ טובה יותר ועתיד מבטיח יותר. תודה רבה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אבל היא טובה, אמרת שהיא טובה.

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אפרים סנה, עשר דקות לרשותך.
       
אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, איזה מאזן אומלל של שנה אחת. מי שרצה לקבל את הביטוי הכמותי-המספרי שלו, יכול היה לקרוא ביום שישי ב"ידיעות אחרונות" סקר, שכל נתון בו יותר מדכא מהאחר. מכל הנתונים, הנתון הכי מדאיג, שאין לו תקדים, ואף ממשלה בישראל לא זכתה בצל"ש המפוקפק הזה – 79% מהעם אומרים שזו ממשלה שמתאכזרת לחלשים. היו כל מיני ממשלות, האשימו אותן בכל מיני דברים. בהתאכזרות לחלשים – כדבר הזה לא היה.
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       גם כשאתה היית בממשלה, הממשלה התאכזרה לחלשים. גם כשהיית שר הבריאות.
       
אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       כדבר הזה עוד לא היה. יותר מזה, אין ממשלה שבה ההתאכזרות לחלשים היא אידיאולוגיה, כי כאשר לפני חודש וחצי, כשהיה דיון על תקציב הביטחון ושאלנו מאיפה יימצא הכסף למטוסים שיטוסו, לסטי"לים שישוטו, אמרו: ראש הממשלה הבטיח שבינואר יהיה. שאלנו: מאיפה יהיה בינואר? אמרו: בינואר יהיה. אמרנו: תראו, תעכבו את הרפורמה במס, את הצ'ופר לעשירון העליון תדחו קצת, בשנה-שנתיים, ויהיה לכם כסף לרשויות – וכבר אז ראו את החורבן – לצבא שאמר שככה הוא לא יכול להבטיח ביטחון. הרי על מה היה התרגיל? מה עשיתם? חיכיתם לינואר, ועכשיו, מאיפה אתם לוקחים את הכסף? מהבריאות ומהחינוך. מי נפגע? החלשים האלה שאתם מתאכזרים אליהם. 
       
       אבל זה לא הכול. היה לממשלה הזאת מבחן אחד, מדיני-ביטחוני חשוב: מפת הדרכים. לא עשיתם, אדוני ראש הממשלה - ואני מוכרח לומר לך, שאילו רוחמה אברהם היתה על-ידי, גם אני לא  הייתי מקשיב לעצמי. אבל אומר לך בכל אופן, אני מבין את נפש האדם. עמדת בעקבה על שפת המים עם ג'ורג' בוש ועם אבו-מאזן. איזו נקודת התחלה היתה לך. מה עשית מזה? מה יצא מזה? שום דבר. 400 אסירים לנסראללה נתת; לאבו-מאזן לא נתת. 
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אפרים, סליחה שאני מתערב, אני לא אוהב להפריע לאנשים. 

אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       לכן הזמנו אותך שתבוא. 

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אני מאוד מודה לכם. אני שמח - - - הרבה פעמים עוד. אני רוצה שתדע - קביעת מספר המשוחררים נתבעה על-ידי הפלסטינים, שביקשו לשחרר אותם טיפין-טיפין ולא בפעם אחת. הנושא הזה בכלל לא עמד כבעיה, בכלל לא עמד כבעיה. הם היו אלה, דרך אגב, שחילקו וביקשו לחלק את הדברים האלה, ולא להזדרז. וכשפעם אחת שחררנו - שלא באיזה תיאום אתם - הדבר הזה מאוד פגע במצב רוחם. עם כל הרצון, לא כל דבר שהרשות הפלסטינית אומרת, צריכים לקבל אותו בחיבוק.

אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       לא בחיבוק, אדוני. 

ראש הממשלה אריאל שרון:


       נגעת בנושא שחשבתי שמן הדין שתדע בדיוק את האמת בדברים האלה. הם אלה שקבעו את קצב השחרור, דרך השחרור, את מי הם ביקשו לא לשחרר.

אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       המידע החשוב הזה לא משנה את העובדה - ואני מקווה, גברתי, שההערה החשובה - -

היו"ר אתי לבני:
       
       אתה תקבל תוספת. 

אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       - - לא תהיה על חשבוני, אם כי זה מידע חשוב.

היו"ר אתי לבני:
       
       לא, לא. זה על חשבונו של ראש הממשלה.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       זה יהיה כנראה על חשבוני. 

אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       לך יש רזרבואר יותר גדול. 

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       לכן אני יכול - - -

אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       אתה יכול להרשות לעצמך. זה לא משנה את העובדה שאילו נעשתה המחווה הזאת כלפי ראש הממשלה הפלסטיני היינו היום יכולים להיות במקום אחר, אבל לבטח - לבטח - אילו את המעשה של פינוי כל עזה, הורדת 17 התנחלויות, לו את זה היית עושה בתיאום עם אבו-מאזן, היינו היום במקום אחר. למה לו לא נתת את זה? איפה היינו היום? כמה חיי אדם היו ניצלים אילו המהלך הזה של מפת הדרכים היה מצליח? זו מחווה חשובה, גדולה, מהותית מאוד - -

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       - - - את אוסלו, חבר הכנסת סנה? 

אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       - - אבל לו לא נתת את זה.

יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - -

אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       ולכן, אומר יותר מזה. אומר יותר מזה - הרשות הפלסטינית היתה מוכנה לפעול נגד הטרור אילו הובטחה לה היציאה הזאת מעזה - -

קריאה:
       
       באמת, נו. 

אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       - -  וגם את זה אני אומר לכם מתוך ידיעה, אבל זה לא נעשה - -

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       - - -

אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       - - דבר לא נעשה. וכך נרקם המיתוס הכוזב שאין פרטנר. אדוני ראש הממשלה, אתה פשוט לא רצית הסדר. לו רצית - היית משיג אותו. 
       
       עכשיו אתה עוסק בתוכנית ההינתקות, וגם פה החבר'ה האלה מימין, שעושים לך את המוות באמת, הם פשוט לא מבינים את העניין. אתה רוצה לנצל את שנת הבחירות בארצות-הברית כדי לקבע את המציאות בשטח לפי ראות עיניך -  ואתה הלוא אמן ההטעיה הטקטית. אתה חושף את התוכנית בעזה, אבל מה יהיה בגדה - אף אחד לא מדבר. מדוע? כי שם מונח הצעד החמור האמיתי שהולך לקרות. 
       
       עוד לא נחשפה לנו התוכנית, אבל אנחנו יכולים לגלות - חמש התנחלויות מוצעות לפינוי בגדה. חמש מתוך 140 - אף לא מאחז בלתי חוקי אחד. איזה חמש? גנים, כדים, שא-נור וחומש, ועוד אחת שכפי שאומרים "הגששים", עד היום לא יודעים איפה היא. אבל, על הארבע האלה אנחנו יודעים. מי שמסתכל במפה - ואני רואה שחבר הכנסת אורי אריאל צוחק, והוא יודע למה - מבין מדוע הארבע האלה: כי הן מפריעות ליצור את הקנטון של ג'נין-שכם. כל היתר מיועד לעשות עסקה - הניחו לי ביהודה ובשומרון, ותקבלו את עזה. 
       
       זה התרגיל. הוא לא נחשף, אבל כמו היריון, אפשר להסתיר אותו זמן מוגבל. בסוף זה יתגלה. זה לא מעשי, זה לא יעבוד, זה לא יפסיק את הטרור, זה לא ימנע את הבידוד הבין-לאומי שלנו. זה ייגמר רע. יבואו פה השליחים השבוע - השליחים האמריקנים - אינני יודע אם תגוללו בפניהם את כל המהלכים, אבל גם אותם אי-אפשר למרוח בלי גבול. אינכם רוצים הסדר, כי אינכם מוכנים לשלם את מחירו, וכך זה נראה. 
       
       ולכן, אנחנו עדיין נתונים היום בעימות דמים, האידיאולוגיה התאצ'ריסטית המופלגת של שר האוצר מובילה אתכם לדרך שהיא לא יהודית ולא אנושית, שאין בה גרם אחד של חמלה על אנשים חלשים - גרם אחד של חמלה אין במדיניות שלכם - וכך אתם עומדים שנה אחרי, ויש בעם רוח גדולה. היא עוד לא שוטפת אתכם, אבל זה יבוא. המדינה הזאת הולכת ובשלה למהפך גדול. והרוב שיש לכם בבית הזה יוצר דימוי מטעה. תקשיבו למה שקורה בעם. זמנכם קצוב.

היו"ר אתי לבני:
       
       אני מוסיפה לך - יש לך זכות עוד לשתי דקות, על חשבון ראש הממשלה.

אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       אני מוסר את זה לנציג הבא של מפלגתי. 

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אילן ליבוביץ, בבקשה, ארבע דקות. 

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       גברתי היושבת-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, חברי הכנסת, איך אמר המשורר? עוד ארוכה הדרך. רק שנה עברה מאז כינונה של הממשלה, ואי-אפשר לעשות מהפכה או לשנות את העולם ביום אחד. עוד ארוכה הדרך. 
       
       דיבר כאן קודמי, חבר הכנסת אפרים סנה - - -

קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       לפחות לשנות את העולם בצורה סדירה.

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       אתם הייתם, עד לפני שנה הייתם חברים בממשלה, ולא ראיתי שקידמתם כל כך את המדינה או את השלום, או משהו. אני רק זוכר שבתקופתו של שר הביטחון הקודם, חבר הכנסת בן-אליעזר, הוא דיבר מצד אחד על פינוי מאחזים, ומצד שני אישר הקמת מאחזים חדשים. 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       שקרן. שקרן.

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       אתה רוצה שאני אביא לך - - 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       שקרן. שקרן. שקרן. 

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       - -  יש גם פרוטוקולים של ישיבות ממשלה. 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       שקרן. שקרן.

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       אני שקרן? אני אראה לך גם פרוטוקולים ומסמכים של משרד הביטחון בתקופה שאתה היית - - -

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       שקרן. שקרן. שקרן.

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       - - - דוח מבקר המדינה, שמדבר על העוזר שלך לענייני התיישבות - -

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       ביזוי. שקרן.

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       - -  שמימן את המאחזים הבלתי-חוקיים. 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       שקרן. שקרן. 

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       אני שקרן... מצד אחד מדבר על פינוי מאחזים - -

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       הבלוף שלכם. שקרן. שקרן. שקרן. 

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת בן-אליעזר, או תשב או תצא. תשב בבקשה.

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       שקרן. שקרן. 

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       - -  בלתי חוקיים, ומצד שני הקים את המאחזים הבלתי-חוקיים האלה - גם בתקופתך וגם בתקופתו של אהוד ברק - - -

היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת בן-אליעזר, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה. 

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
	אתה לא אומר אמת. 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       שקרן. שקרן. 

היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת, פעם שנייה.

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       בסדר. שמעתי אותך. 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       שקרן עלוב - - -

היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת בן-אליעזר, אני אוציא אותך. 

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       את מוכנה להרגיע אותו? 

היו"ר אתי לבני:
       
       אני מבקשת ממך, אני אוציא אותך. 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       שקרן - - -

היו"ר אתי לבני:
       
       פעם שלישית. אני מבקשת להוציא אותו. 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
	שקרן עלוב. שקרן, זה מה שאתם מוכרים פה. לך מפה. שקרן. 

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       את מוכנה להוציא אותו? את מוכנה להוציא את הבריונות הזאת?

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       אדוני ראש הממשלה - - -

היו"ר אתי לבני:
       
       אני מבקשת להוציא אותו. אני קראתי אותו שלוש פעמים לסדר. 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       שקרן עלוב. 

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אילן ליבוביץ, בבקשה.

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       בלצעוק הוא חזק, כן. 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       חזק לא רק בלצעוק. אני חזק באמת. מלאכי הבלוף. 
       
(חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר יוצא מאולם המליאה.)

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       הדרך עוד ארוכה, אדוני ראש הממשלה, חברי הכנסת. הדרך עוד ארוכה מכיוון שרק עברה שנה, אבל בשנה הזאת גם נעשו דברים, ואני רוצה להזכיר לחברי הכנסת. בשנה הזאת הצלחנו להביא, למשל, לפירוק משרד הדתות. אני זוכר תקופה שהיה בה שר אחר שר הדתות, השר יוסי ביילין, והוא הכריז - -

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       בינתיים משלמים משכורות לכולם. 

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       - - שהוא הולך לפרק את משרד הדתות, אבל היינו אנחנו צריכים להגיע לממשלה כדי לפרק את משרד הדתות, כי יוסי ביילין, למרות ההכרזות, לא הצליח לפרק את משרד הדתות. חוק הלפרט בוטל, ואנחנו בדרך להשוואת קצבאות הילדים, כך שכל הילדים יקבלו קצבה שווה. הרבה דברים נעשו בשנה האחרונה, גברתי היושבת-ראש. 
       
       נכון, אולי עדיין לא הגענו אל הנחלה ואל המנוחה, יש עוד דרך ארוכה, כמו שאומר המשורר, כדי לעשות עוד דברים, גם בתחום הכלכלי, ובעיקר בתחום המדיני, אך אין ספק בעיני, גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, שהממשלה הזאת היא בכיוון הנכון. שמענו את ההצהרות של ראש הממשלה בחודשים האחרונים, שמסמנות את הכיוון. אנחנו רואים את הדרך שבה זה הולך, ואני בטוח שבסיוע, גם של שינוי וגם של המפלגות האחרות בבית הזה, אנחנו, בסופו של דבר, בסיומו של התהליך הזה - כן, חבר הכנסת אריאל - בסיומה של הקדנציה הזאת, נוכל להראות לציבור בישראל לא רק הישגים בתחום הכלכלי, אלא גם הישגים בתחום המדיני, ואני בטוח שאנחנו עוד נראה את ההישגים האלה במהרה בימינו. 
       
       ואני אסיים כמו שפתחתי: עוד ארוכה הדרך, ואין מה למהר. עברה שנה, תעבור גם השנה השנייה - - 
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       תמשיכו לאמלל אנשים.
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       - - תעבור גם השנה השלישית - - 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אין מה למהר. אנשים רעבים יותר, יש יותר אבטלה, יש פחות שלום, אין מה למהר.
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       - - ואז אנחנו נראה, אנחנו נראה את השינוי. תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אין מה למהר.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת יצחק כהן, בבקשה. שש דקות לרשותך.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, שנה לממשלת הליכוד, שינוי, מפד"ל; ממשלה שמייצגת חבל ארץ שהגבול הצפוני שלו הוא הרצלייה-פיתוח, הגבול הדרומי שלו משתרע איפה-שהוא בקו המלונות שם, בתל-אביב, הגבול המזרחי שלו נגמר בנתיבי-איילון. ממשלה צרה, ממשלה צרה צרורה, תרתי משמע. שנה. שנה אחת יותר מדי. שנה אחת יותר מדי. שנה אחת בלתי נסבלת בכל קנה מידה. שנה של פיחות חברתי, מדיני, ביטחוני, כלכלי, יהודי – איפה החברים מהמפד"ל?
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       יכול להיות שזה יעזור להם. שנה שתיזכר לדיראון עולם, אדוני ראש הממשלה. שנה של זיוף, של שקר, של רמייה, של הונאה, של חובבנות, התנשאות. שנה של קריסת מערכות כללית. קריסת מערכות כללית, אדוני היושב-ראש. ניתוק מהעם, אטימות, הפניית גב לערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית. שנה שבה נרמס כל ערך, הסולידריות החברתית כבר לא קיימת, העמקת השסעים בחברה הישראלית. ממשלה ששרים בה חובטים זה בזה. היום, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, היום בדיון בוועדת הכספים ראינו איך השר אולמרט חובט בשר - - -
       
אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       - - -
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       לא משנה כבר. - - - חובט בשר האוצר ביבי נתניהו, כשהוא לא נוכח בדיון. איך הוא חובט בו על שלומיאליות, על הזוועה של גזלת הלחם מפי הטף. בשנה אחת, אדוני ראש הממשלה, הרסתם מה שנבנה בעמל רב במשך 55 שנה. 
       
       ואם נתייחס לסקר מכון "דחף", שהתפרסם בשבוע האחרון, שכמה נתונים ממנו חבר הכנסת סנה כבר הביא, אין מקום לספקות. הממצאים בו, אדוני יושב-ראש הכנסת, מכריעים. אין מקום לפרשנות. הציבור הישראלי ברובו המכריע מצביע אי-אמון בהנהגת מדינתו. 
       
       הנתונים של הסקר מדהימים: 79% מהנשאלים סבורים כי מדיניות הממשלה מתאכזרת לחלשים. 65% מהנשאלים מסכימים לטענה כי מדינת ישראל נמצאת במצב של התמוטטות כלכלית. 73% סבורים כי מדינת ישראל מתפוררת מבחינה חברתית. 61% מהנשאלים אינם רוחשים אמון לממשלה, ולדעת 81% מהנשאלים - אין הם מסכימים שמדינת ישראל יצאה מהמיתון.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       כמה?
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       81%. ועוד נתון מדהים, מוחמד ברכה, 96% מהציבור מתנגדים לזוועה הזאת של ייקור הלחם לעניים. 96% מהציבור. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אז רק חברי הממשלה - - - לא.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       הממצאים האלה ברורים. הם ברורים. אין מקום לטעות. אזרחי מדינת ישראל אינם נותנים אמון בממשלה. אם מישהו בממשלה מתנחם בכך - שמעתי פה את חברת הכנסת רוחמה אברהם מתנחמת בכך שהיו תשואות חיוביות למשקיעים בבורסה. 81% מהאזרחים בכלל לא מתעניינים במה שקורה בבורסה. 5% בקושי מתעניינים מה קורה בבורסה. 
       
       בנושאים החברתיים הציבור חש את עצמו מאוים. הרב רביץ, כבוד הרב, הציבור חש את עצמו מאוים מהממשלה הזאת. עוד לא היה כדבר הזה בתולדות המדינה, שהציבור יחוש את עצמו מאוים. 
       
       76% השיבו כי החברה הישראלית היא חברה אלימה. לגבי תחושת הסולידריות והאחדות בחברה הישראלית, לדעת 70% מהנשאלים היא נהרסה, היא התרסקה בשנה האחרונה. 
       
       אנחנו לא מתפלאים, בהתחשב בכל המהלכים שהממשלה מנהלת. זו ממשלה מנותקת, כפי שאמרתי, מכל הקורה סביבה; רצה ריצת אמוק ליעד שאיש אינו יודע היכן הוא. אמני ה"ספין", כל השרים, אמני ה"ספין". תוכניות מעורפלות חסרות קו, להטוטי מלים, כל אחד מנסה לחפות על הכשל במשרד שלו, ותרגילים ביחסי ציבור מתוחכמים. מה שהכי מעניין זה שהשרים מביעים אי-אמון בממשלה. וכשהם באים לפה, הם מצביעים אמון, כי אחרת הלך ה"וולבו", הלכה הלשכה. 
       
       מורי ורבותי, בתחום הביטחוני, לא היתה תקופה כזאת קשה בכל ההיסטוריה של מדינת ישראל. כמאמר: "מחוץ תשכל חרב ומחדרים אימה". החלשתם את צה"ל, איבדתם את כושר ההרתעה. 
       
       בתחום המדיני, כפי שאמר פה אפרים סנה, ראש הממשלה שרון חזר על אותה טעות איומה של ראש הממשלה אהוד ברק ברגע שהוא קבע תאריך יעד ליציאה מלבנון - ואנחנו היינו בין הפעילים ליציאה מלבנון. אנחנו רצינו שתהיה יציאה מלבנון, בכל מאודנו. היינו פעילים אפילו בארגון הזה שנקרא "ארבע אמהות". רצינו יציאה מלבנון. אבל כשראש הממשלה אהוד ברק קבע תאריך יעד, הכול התמוטט, הכול התפורר. צד"ל התפורר. חיילי צה"ל לא הבינו מה הם עושים שם בזמן ביניים. למה הם צריכים להיכנס לשם? 
       
       גדעון עזרא, אתה זוכר את המפגש שהיה בכוכב-יאיר, עם יוסי גינוסר, זיכרונו לברכה? חיילי צה"ל לא הבינו, אם ראש הממשלה אהוד ברק קבע שיוצאים מלבנון - דבר מאוד רצוי - וקבע תאריך יעד, כל המערכת התפוררה. ממשלת לבנון - כשהממשלה הלגיטימית הפכה להיות לא רלוונטית, מי שהתחזק זה ה"חיזבאללה" ונסראללה, יימח שמו. הם התחזקו.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       נא לסיים, בבקשה.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אותה טעות עושה היום ראש הממשלה כשהוא מכריז על יציאה חד-צדדית מרצועת-עזה. הוא מחזק את ה"חמאס", הוא מחזק את אחמד יאסין. התחושה של התושבים שנשלחו על-ידי כל הממשלות היא אותה תחושה - להבדיל - של צד"ל, של בגידה. הכוחות המתונים והפלסטינים שעוד חשבו להגיע להסדר הפכו להיות לא רלוונטיים. זו אותה טעות בדיוק, רק יותר חמורה. 
       
       בתחום היהדות - איפה חברי מהמפד"ל? איפה הם? 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת כהן.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אני מסיים. בוטל משרד הדתות. מורי ורבותי, אחרי חורבן היהדות בשואה הפכה מדינת ישראל בעמל רב למרכז הרוחני הגדול ביותר בעולם. כל ממשלות ישראל, כל ראשי הממשלות בישראל, הבינו, שבבית הלאומי לעם ישראל, במדינת ישראל, צריך שיהיה המרכז הרוחני הגדול ביותר בעולם.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       בשנה אחת, גברתי - - 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       סיים בבקשה. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - עם המפלגה שאת חברה בה, הרסו כל אבן. לא השאירו אבן על אבן בכל מה שקשור ליהדות או שיש בו מושג יהודי - - 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - הישיבות, המקוואות, מכוני המחקר. סגרו את משרד הדתות. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת כהן, סיים בבקשה. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       העבירו את הפונקציות שלו ללא הוראות מעבר. הכול מופקר. הכול כיוון - - -
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. את הסיבות בפעם אחרת. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       לא, לא, לא. אני אסיים. אם תרשי לי. ובסוף - - -
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אני לא מרשה לך. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       משפט אחרון. ובסוף, אדוני יושב-ראש הכנסת, נותנים פרס ליגאל תומרקין. הוא מתאים להם והם מתאימים לו.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       מורי ורבותי, אין לנו לסמוך אלא רק על אבינו שבשמים. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       מה יש לך נגד תומרקין?
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה. חבר הכנסת מיכאל נודלמן, בבקשה. 
       
מיכאל נודלמן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       גברתי היושבת בראש, כבוד ראש הממשלה, חברי הכנסת, אין ספק שהמדינה שלנו ועמנו עוברים תקופה קשה מאוד. יש משבר כלכלי עולמי, מלחמות טרור, אנטישמיות ברחבי העולם, קריסת ענפים במשק, המשבר בחינוך ובמערכת הרווחה, הפגנות בלי הפסקה. במצב הזה אני רוצה להגיד שאני תומך במדיניות הכלכלית שמבצעים הממשלה ושר האוצר. 
       
       הגעתי ממדינה שהיה בה סוציאליזם, ואני שומע פה צלילים סוציאליסטיים. המדינה שלנו - חצי בצורה סוציאליסטית, ויש בעלות של הממשלה על יותר מ-100 מפעלים, בנקים וכל הדברים, ויש חלק קפיטליסטי. אתם יודעים שאי-אפשר להיות חצי בהיריון וחצי לא בהיריון; או היריון או לא היריון. שר האוצר והממשלה התחילו במהפכה כלכלית. 
       
       אתם קוראים ושומעים שמדינות הכי סוציאליסטיות עברו לשיטה הזאת. אני לא מדבר על רוסיה, אני לא מדבר על המדינות הבאלטיות, אני לא מדבר על פולניה והונגריה, אני מדבר על מדינות אחרות. אירלנד הגיעה בשיטה הזאת להישגים גדולים, וגם פורטוגל. כולם עוברים לקפיטליזם ועוברים לצורה הזאת, והכול בסדר. 
       
       אתם יודעים שלא יהיו תוצאות מהר, כי צריכים לבצע הרבה תנאים. תנאי של ירידת מס הכנסה? בסדר. עסקים קטנים – המדינה נתנה 250 מיליון שקל לעסקים קטנים. המטבע שלנו חזק ויעיל, אבל יש דברים שמפריעים. שואלים פה למה אין כסף למו"פ ולדברים אחרים? התנאי לליברליזציה זה פחות פקידים, אבל ברגע שהממשלה רוצה לקצץ בפקידים, מה עושה ההסתדרות? עכשיו אתם חכמים, אתם אומרים שלזה אין, לזה אין ולזה אין. למה אין? כי יש ביורוקרטיה גדולה, ובביורוקרטיה גדולה אי-אפשר לבנות כלכלה כמו שצריך, כי כל פקיד רוצה להגיד שהוא שר. 
       
       היו טעויות, אבל הדרך צודקת, ואנחנו צריכים לתמוך בדרך הזאת. אנחנו צריכים להבין שיש תקופה קשה, אנחנו בירידה כלכלית ויש כל מיני דברים שמפריעים לחיים יותר טובים. צריך להגיד שלא הממשלה הזאת אחראית לכל הדברים. כל הממשלות חינכו את העם שהממשלה מספקת לכולם שירותים, למי שיכול לעבוד ולמי שלא יכול לעבוד. כולם צריכים לקבל. אם הוא לא רוצה לעבוד, הוא מקבל מהממשלה. ככה אי-אפשר לנהל עסק. מי שיכול לעבוד, צריך לעבוד, ומי שלא יכול לעבוד, צריך לקבל קצבה שמספיקה לחיים בכבוד. אם אנחנו מספקים לכולם, אין כסף כדי לספק לאלה שלא יכולים לעבוד. 
       
       דיברתי על דברים בסיסיים, כי הכלכלה היא הבסיס של המדינה, אבל אני צריך להגיד שהסיעה שלי לא כל כך מרוצה מההחלטה לעזוב את חבל-עזה בלי שום דבר. ככה. זו ג'סטה שהביאה על העם שלנו יותר טרור ויותר חולשה, ואני מסכים עם חבר הכנסת כהן שאמר שבאזור שבו אנחנו גרים, ג'סטות כאלה לא מביאות לשלום. הן מביאות ליותר קורבנות. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חברת הכנסת לאה נס, בבקשה. אחריה - חברת הכנסת זהבה גלאון וחבר הכנסת ניסן סלומינסקי. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אפשר לדעת מה הודעת הסיכום של הליכוד?
       
לאה נס (הליכוד):
       
       אדוני ראש הממשלה, גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, השבוע אנחנו  מציינים שנה לכהונתה של הממשלה. לאחר שנים רבות שבהן ממשלות ישראל נאלצו להסתמך על רוב דחוק, בבחירות האחרונות ראש הממשלה, מר אריאל שרון, סחף עמו את העם לאחד הניצחונות הגדולים. 40 המנדטים שלהם זכתה מפלגת הליכוד הפכו את הממשלה הנוכחית לאחת הממשלות היציבות שידענו. העם שבחר בך, אדוני ראש הממשלה, העלה על נס את התפיסה המדינית-הכלכלית שמובילה מפלגת הליכוד מאז ומתמיד. 
       
       בפרשת השבוע האחרונה שקראנו, פרשת יתרו, משה רבנו, המנהיג הבלתי-מעורער בכל הזמנים, כמעט קורס תחת נטל הטיפול השוטף בעם. המערכת לא פעלה נכון והיה צורך בשינוי יסודי. חותנו יתרו, כגורם חיצוני, רואה את הכשל ומציע ארגון מחדש של כל השיטה. במקום להתעקש ולהמשיך במדיניות ובהנהגה שלו, משה רבנו, גדול המנהיגים, מקבל את עצת חותנו והמערכת השלטונית שבה לתפקד כראוי. דבר דומה ניתן לראות גם במנהיגותך, אדוני ראש הממשלה. במישור הכלכלי ממשלה איתנה זו מובילה רפורמות מרחיקות לכת, אשר גובות מחיר כבד, אך מטרתן היא השבת המשק למסלול של צמיחה. 
       
       המצב הכלכלי הקשה, שנבע מהעימות עם הפלסטינים וגם מהשפל הכלכלי בשוקי העולם, חייב אותנו לנקיטת פעולה קשה ובלתי מתפשרת, אשר סופה להביא להתאוששות כלכלית ולחילוץ כלכלת ישראל מהקיפאון המתמשך. היעד שהאוצר מציג, יעד שבירת הקיפאון הכלכלי והחייאת הצמיחה, אינו בגדר חלום אוטופי, אלא יעד בר-השגה. יעד צמיחה זה דורש מחיר כבד, והמחיר הוא שבירת כללי המשחק הקיימים והחלת כללי משחק חדשים, ובהם פתיחת המשק לתחרות תוך פירוק חלק מהמונופולים הגדולים, צמצום הסקטור הציבורי, ובמקביל עידוד הסקטור הפרטי. כל אלה דורשים צעדים אמיצים ביותר. 
       
       במישור המדיני, הציבור שאמר את דברו בקלפי מצפה מממשלה זו שתעמוד איתן אל מול לחצי העולם ותציג חזית איתנה ותקיפה כנגד האויב הפלסטיני, האויב שפניו האמיתיות נחשפו במלוא כיעורן ואכזריותן בעימות הנוכחי. הציבור הרחב שבחר בליכוד להוביל את המדינה מצפה מאתנו כי נמשיך בדרכנו האידיאולוגית.
        
       הגב הרחב שעומד מאחוריך, אדוני ראש הממשלה, גב של 40 מנדטים במפלגת הליכוד בלבד ועוד תמיכה רחבה בקרב סיעות הבית, זאת התמיכה שלה אתה זוכה כדי להמשיך בדרכך. הבחירות האחרונות, חברי הכנסת, הוכיחו לנו לא מעט דברים, והדבר המרכזי הוא שהאידיאולוגיה שהובילה מפלגת העבודה פשטה את הרגל. העם אמר את דברו בקול צלול ובהיר. העם אמר: הפסיקו להשלות אותנו בחזיונות שווא של שלום מפוקפק ולא אמין, עם פרטנר שכבר שנים אינו רלוונטי בקרב עמו שלו, לא כל שכן בעולם הרחב. 
       
       אותה רשות פלסטינית, שמאז תחילת הסכמי אוסלו דיברה בשני קולות, לא ראויה לאמון שנתנו בה. מצד אחד ברשתות הטלוויזיה הזרות נשמע קול ברשות הקורא לשלום ולפשרה היסטורית. מצד שני, בריאיון לרשתות הערביות, אותו דובר באותו יום מציע לנו ללכת לים ולשתות את המים של עזה. אותה רשות פלסטינית, שדיברה אז בשני קולות, מדברת גם היום. דיבורים אלה חלחלו לתודעתנו, והציבור בישראל התפכח ואמר את דברו. 
       
       גם ארצות-הברית הגדולה, ידידתנו האמיצה ביותר, שהובילה את מאמצי השלום, גם היא התפכחה. בממשל האמריקני נשמעים יותר ויותר קולות הקוראים למדינת ישראל שלא להתפתות לחזיון השווא הפלסטיני, ולהציג עמדה איתנה ובלתי מתפשרת נגד הטרור והשחיתות של הצד השני. 
       
       ראש הממשלה, אני בטוחה שתמשיך להוביל אותנו בדרכך האיתנה והמוכרת לנו, למען עתיד טוב יותר. יש לך הגיבוי המלא של מפלגת הליכוד ושל הציבור בישראל לעמוד איתן אל מול הלחצים ולא להירתע.  תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בר-און, אדוני יואיל בטובו. חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה ביקש ראש הממשלה לומר את דברו. לאחר ראש הממשלה ינאם יושב-ראש האופוזיציה פרס, ולאחר מכן נמשיך את הדיון, ובסוף הדיון נצביע על הודעת ראש הממשלה. לחברי הכנסת שיבואו אחרי ראש הממשלה תהיה הזדמנות להתייחס לדבריו. 
       
קריאה:
       
       לפי איזה סעיף - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לפי סעיף 42 ראש הממשלה יכול לומר את דבריו בכל זמן שהוא רוצה. 
       
קריאה:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אחרי שהוא ידבר הוא ימשיך לשבת פה עד תום הדיון. רבותי חברי הכנסת, חברת הכנסת זהבה גלאון, לרשותה - - -
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       עשר דקות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה אל תדאג לראש הממשלה. בבקשה, גברתי.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני  ראש הממשלה, אני שואלת אותך, עד מתי, ראש הממשלה, עד מתי, עד מתי תמשיך לתעתע במדינה שלמה? שמעתי אותך מודיע שאתה הולך לפנות את רצועת-עזה, אבל כמובן לא הודעת מהי התוכנית השלמה שלך לשלום. בכלל, אני חייבת לשתף אתכם, חברי חברי הכנסת, זה משהו ייחודי לדמוקרטיה הישראלית: תוכניתו המדינית של ראש הממשלה היא סוד כמוס. לא רק חברי הממשלה לא יודעים מהי תוכניתו של ראש הממשלה, לא רק חברי הקבינט לא יודעים מהי תוכניתו של ראש הממשלה - -
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       זהבה, בכנס הרצלייה. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - תוכניתו המדינית המלאה של ראש הממשלה גם לא הובאה לידיעת חברי הכנסת. יש לי הרגשה, אדוני ראש הממשלה, שתוכניתך המדינית היא סוד כמוס אפילו מעצמך. אולי זו בכלל תוכנית שאתה לא מגלה אותה לעצמך, אחרת אני לא מצליחה להבין איך אחרי שלוש שנים בשלטון אתה אומר שאתה הולך לפנות 17 התנחלויות ברצועת-עזה במסגרת מה שנקרא - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אורי אריאל. רבותי, אני לא רוצה להפעיל את סמכותי. אני מבקש מחברי הכנסת שלא לדבר בטלפון באולם המליאה. בבקשה.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אתה מודיע, אדוני ראש הממשלה, שאתה הולך לפנות 17 התנחלויות ברצועת-עזה במסגרת מה שנקרא תוכנית ההתנתקות. אני מודה שתוכנית ההתנתקות היחידה שאני רואה בינתיים היא ההתנתקות של הממשלה מהציבור. 
       
       אדוני ראש הממשלה, במשך שלוש שנים הצלחת להוליך שולל מדינה שלמה. מה עשית חוץ  מלהצהיר הצהרות? אני רוצה להזכיר לכם, חברי חברי הכנסת – יום אחד אתה מסיים את הכיבוש, יום אחד אתה מגרש את ערפאת, יום אחד אתה מפנה מאחזים, והנה אתה עושה ויתורים כואבים, ואחר כך אתה עושה ויתורים חד-צדדיים, ועכשיו אנחנו שומעים שאתה מפנה את רצועת-עזה, ויחד עם רעיון העיוועים של משאל עם - אני אומרת לך, אדוני ראש הממשלה, אין שום צורך במשאל עם. אני לא זוכרת שכשיצאת למלחמה עשית משאל עם, לא זכור לי שעשית משאל עם. 
       
       אבל כשאני בוחנת מה עשית עד היום, מה יישמת מכל ההצהרות הנשגבות שלך, אני חייבת להודות שאני עומדת נוכח מציאות עגומה, כי התוצאה היא לא כלום. לא פינית מאחזים, ולא יישמת את מפת הדרכים, ויש לי יסוד סביר להניח שכנראה גם לא תפנה את 17 ההתנחלויות. אז אתה רוצה שנאמין לך, אחרי שאנחנו סוקרים מה עשית כאן בשלוש השנים האחרונות? 
       
       כמו תמיד, אתה נשאר ברמת ההצהרות. אתה באמת חושב - אולי חבר הכנסת סגן השר זאביק בוים, שאני מבינה שהוא מאוד מסיח את דעתך כרגע, אולי זאביק בוים מאמין שתהיה מוכן לוותר ושאתה רוצה לוותר על חלקי ארץ-ישראל, כפי שאתה קורא לזה. אתה ראש הממשלה שאמר שדין נצרים כדין נגבה - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       את מאמינה שהוא לא יעשה זאת?
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אני לא מאמינה לו לכלום. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אשרי המאמין. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אני לא מאמינה לו לכלום. אדוני היושב-ראש, אני חושבת שראש הממשלה ממשיך להוליך שולל מדינה שלמה, בדיוק כמו שהוא עשה בלבנון. קודם הוא הציג מצג שווא לכנסת, אחר כך הוא עשה את זה לאמריקנים, ולוועידת הליכוד, ועכשיו הוא מתעתע בציבור. ואדוני היושב-ראש, אתה יודע למה? כי הוא רוצה להרוויח זמן. כל מה שראש הממשלה עושה זה כדי להרוויח זמן. אנחנו חושבים, חברי חברי הכנסת, שצריך לנסות להגיע להסדר עם הפלסטינים, שזאת הדרך הנכונה. אבל במענה על שאלתך, אם הוא יפנה את רצועת-עזה, מובן שאנחנו נתמוך. אבל זה לא יקרה, ואני שואלת – כמה זמן נמשיך להקיז זה את דמו של זה? 
       
       אם ראש הממשלה באמת רוצה להמשיך לשמור על ארץ-ישראל השלמה, שיתייצב כאן – הוא עולה אחרי לדוכן – שיתייצב באומץ ויגיד לעם, ושיפסיק לבוא לנו בכל יום שני ורביעי עם הצעות חדשות להתנתקות, עם הצעות למשאל עם. מי זקוק לאבן הריחיים הזאת על צווארו בדמות משאל העם? 
       
       אדוני ראש הממשלה, הספיק לנו מההצהרות שלך, ואתה יודע מה? אתה אומנם לא מקשיב, אבל הספיק לנו גם ממך. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       גם לנו מספיק ממך. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אז לך. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       את תלכי לפני, אל תדאגי.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת  אליעזר  כהן. רבותי חברי הכנסת, ראש הממשלה אריאל שרון, אחריו - יושב-ראש האופוזיציה, ולאחר מכן - חבר הכנסת ניסן סלומינסקי. 
       

מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעה לסגן מזכיר הכנסת. 
       
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:
       
       ברשות  יושב-ראש הכנסת, הנני  מתכבד להודיע, כי חברי הכנסת אחמד טיבי, אלי אפללו, זהבה  גלאון, משה גפני, יצחק  וקנין, דוד טל, איתן כבל, אילנה כהן, יאיר פרץ ועמיר פרץ ביקשו לבטל את הצעת חוק החברות הממשלתיות (ייצוג הולם לאוכלוסייה הערבית), התשס"ד-2004, שמספרה פ/1923. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לסגן מזכיר הכנסת.
       
       
התנהלותה של הממשלה במלאות שנה לכהונתה

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גבירותי ורבותי, ראש ממשלת ישראל. אדוני, בבקשה.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הדיון היום נקבע לרגל מלאות שנה לכהונת הממשלה הנוכחית בראשותי. שנה היא פרק זמן קצר לסיכומים, אבל בהחלט ניתן לדבר על דברים שנעשו ועל כיווני הפעולה לעתיד. 
       
       בשנה האחרונה התמודדנו עם מצבי משבר לא קלים, הן במישור המדיני-הביטחוני הן במישור הכלכלי-החברתי. בשני הנושאים הללו הממשלה פועלת בנחישות להשגת יציבות וליציאה מהמשברים. ניגשנו לטפל בבעיות יסוד שממשלות רבות נרתעו מלגעת בהן. 
       
       בשני נאומי הקודמים כאן, האחד עסק בתחום המדיני והשני בתחום החברתי-הכלכלי, מניתי שורה של פעולות נחושות שביצעה הממשלה בשנה האחרונה בשני התחומים, הן בתחום הביטחוני-המדיני, בהטמעה רחבה של העמדה הישראלית בעולם, הגורסת כי רק ביטחון יוביל לשלום –  את הדברים האחרים כבר ניסינו בימי ממשלות אחרות - והן בתחום הכלכלי, בטיפול בבעיות יסוד של מבנה שוק העבודה והקצבאות, מבנה המיסוי, מבנה שוק ההון ועוד. דיברתי גם על המאמץ הנרחב שאנו משקיעים בתחום התשתיות ובקירוב הפריפריה למרכז. 
       
       בנאומי כאן ב-19 בינואר דיברתי על כך שהתקופה שאנחנו נמצאים בה היא תקופת ביניים, וככזאת היא כמובן קשה, והדבר נכון לשני התחומים, אבל גם הסברתי כי אנו כבר רואים את ניצני ההצלחה של מדיניות הממשלה. אני חושב שנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שהתפרסמו היום, המראים עלייה שנתית של 1.3% בתוצר לשנת 2003, ובתוכה עלייה של 2.6% ברבעון האחרון של השנה, הם הוכחה אחת - -
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       באוסטרליה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן, לא ראיתי את ראש הממשלה מפריע לך. בבקשה.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       - - להצלחת מדיניות הממשלה הזאת. 
       
       מכיוון שכבר דיברתי כאן לפני חודש על שני התחומים העיקריים של מדיניות הממשלה, אני רוצה לנצל את הדיון היום כדי לומר מלים מספר על צעדים שאנחנו נוקטים ובכוונתנו לנקוט בתחום שהייתי קורא לו עיצוב דמותה העתידית של מדינת ישראל. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       למה התנפלת היום על המשטרה? 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       תיקונים כואבים.

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       למה התנפלת היום על המשטרה?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פינס, עכשיו זה לא זמן לשאלות. אתה קראת לראש הממשלה למסור את הודעתו, לא את הודעתך. שאלות בסוף. אם ירצה ראש הממשלה, יענה לך. רשמתי אותך לשאלה. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע, אתה לא תקבע לראש הממשלה מה הוא יאמר. אתה הזמנת אותו בחתימתך שיבוא לומר, והוא יאמר.

אלי אפללו (הליכוד):
       
       לא נעים לשמוע את האמת.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אפללו, למה תמיד אתה עוזר לי לנהל את הדיון? 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרוש.

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה. אני לא אעיר לך כל פעם. אתה לא רוצה לשמוע ממני, אז אקרא אותך לסדר. 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       שאלה רלוונטית.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא, דיברת הרבה. שאלת ושאלת, נגמר. הוא בא לומר את דבריו על-פי רצונך. אתה חתמת והוא בא. עכשיו תיתן כבוד לחתימה שלך. ודאי לראש הממשלה, אבל תיתן כבוד לחתימה שלך. בבקשה.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אני מדבר על מאמץ בשני כיוונים: מערכת היחסים בתוך החברה הישראלית ומערכת היחסים בין ישראל לבין יהודי התפוצות. אני יודע שפעמים רבות, כאשר מועלים הנושאים הללו, יש ציפייה לשמוע בליל של מלים יפות ופעולות לקירוב לבבות. הדברים הללו חשובים מאוד, אבל אני חושב שאם בכך יסתכם תפקידה של המדינה, לא עשינו דבר. בשני המקרים חייבים לנקוט יוזמה שתשנה באופן משמעותי את המציאות. יוזמה כזאת צריכה לעמוד במרכז המאמץ, וסביבה צריכים להיתוסף כל הצעדים החשובים הנוספים שהזכרתי. 

יוסי שריד (מרצ):
       
       המתח הורג אותנו.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אחד הנושאים שמטרידים אותי באופן אישי הוא הכרסום המתמשך בתחושת השוויון שבין אזרחי ישראל, במיוחד בכל מה שקשור בנשיאה בנטל של האחריות לכלל.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - 

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       הנשיאה בנטל, קבלת האחריות לטובת הכלל, היא נחלת מעטים מדי. אני לא מדבר רק על השירות הצבאי בסדיר ובמילואים. רבים מבני-הנוער משרתים במסגרת הצבאית, ובצורה מרשימה ביותר. בהרבה מובנים הם עולים עלי ועל בני דורי כשהיינו בגילם. אבל צה"ל אינו פתוח לכול. ציבורים רחבים אינם מתגייסים לשירות, חלקם מסיבות מובנות, חלקם מסיבות פחות מובנות. הפער בתחושת השוויון והאחריות המשותפת שנוצר הוא איום ממשי על דמותה של החברה הישראלית. 
       
       אנחנו בוחנים בימים אלה אפשרויות לפתיחת מוסד השירות הלאומי לצד השירות הצבאי. שירות לאומי פירושו, שכל צעיר יוכל ויתבקש לתרום שנים מספר לטובת הקהילה, אם על-ידי שירות בכוחות הביטחון - -    

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       גם במשטרה?

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       - - אם על-ידי התגייסות למשטרה, ואם על-ידי קבלת הכשרה ופעילות במוסדות הקהילה, כגון עבודה בבתי-חולים, במרכזים קהילתיים, בקרב אוכלוסיות המצוקה. הנהגת שירות לאומי לכול, בין כמסגרת חובה ובין כמסגרת התנדבותית, יכולה לשנות את פני החברה הישראלית. היא יכולה לתת הזדמנות במיוחד לצעירות ולצעירים מהחברה החרדית ומהחברה הערבית להשתלב במדינת ישראל על-ידי תרומה ראויה, חיזוק השותפות והסולידריות הישראלית. 
       
       אבל גם בכך אין די. עלינו לנקוט יוזמה פעילה בצמצום הפערים.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לימוד תורה טוב לחברה הישראלית?

ראש הממשלה אריאל שרון:


       כך, למשל, אנו פועלים לצמצומם בשירות המדינה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, שאלתך נרשמה.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       דיברתי בנאומי כאן לפני כחודש על כך שהצבנו יעד, שבכל דירקטוריון ממשלתי יכהן לפחות חבר ערבי, בדואי, דרוזי או צ'רקסי אחד. מאז קיבלנו החלטה נוספת, הקובעת יעד של לפחות 10% עובדים ערבים, דרוזים, בדואים וצ'רקסים בשירות הממשלתי תוך חמש שנים, והכפלת מספרם בשלוש השנים הקרובות.  

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       גם מאום-אל-פחם?

יוסי שריד (מרצ):
       
       כולם חברי מרכז הליכוד או שיהיה גם - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טיבי, שאלתך נרשמה. הוא לא חייב לענות לך. שאלתך נשמעה, אפילו נרשמה בפרוטוקול. 

יוסי שריד (מרצ):
       
       היושב-ראש, האם הם יהיו רק ממרכז הליכוד או שיהיו גם אנשים אחרים?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שאלתך נרשמה. 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, אני רואה - - - 

יוסי שריד (מרצ):
       
       במשרד הביטחון - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שריד.

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע, אתה כבר מילאת את מכסתך.

אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אפללו, אתה עוד פעם עוזר לי מאוד-מאוד, ובעיקר לראש הממשלה. בבקשה, אדוני.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       תודה. זו פעולה סמלית שתכליתה להצביע על כיוון של השתלבות במקום פירוד, של תיקון פעיל במקום הסתפקות בקיים. 
       
       יוזמה פעילה נחוצה גם ביחס שבין מדינת ישראל לעם היהודי. לכולנו מוכרת  תמונת המצב הקשה של התחדשות, התגברות האנטישמיות, לצד העמקת תהליכי ההתבוללות, שמאיימים על מצבו ועתידו של העם היהודי. התשובה שלנו צריכה להיות ברורה: יוזמה ציונית חדשה לחידוש העלייה היהודית לישראל. במקביל למאמץ בתחום העלייה, עלינו לנקוט פעולות נוספות לחיזוק הקשר בין ישראל לתפוצות.

זהבה גלאון (מרצ):
       
       אבל מה עשית בשנה האחרונה, ראש הממשלה?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת גלאון, את חתומה, את ביקשת מראש הממשלה, הוא יאמר מה שהוא רוצה.

זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       את תצביעי איך שאת חושבת. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       הוא אמור לפרט את הישגיו.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא אמור להתייצב בפניך ולומר, ואחר כך נצביע. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       - - - ראש הממשלה חשב על זה שנה שלמה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בורג, שמעתי. ראש הממשלה תכנן את מה שהוא מדבר במשך השנה. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       שנה הוא תכנן את זה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שמעתי. הוא יאמר מה שהוא רוצה. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני לא מבין. היו פה חברי כנסת ששיוועו לשירות לאומי, כאשר היו כאלה שהתנגדו, ופתאום - - - 

יוסי שריד (מרצ):
       
       מה עם האבטלה, אדוני היושב-ראש?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ראש הממשלה לא חייב בתשובה בעניין זה. תזמינו אותו בחודש הבא, הוא יענה לכם תשובות. 

נסים זאב (ש"ס):
       
       מה עם עזה? למה מחזירים את עזה? 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, הוא ודאי עוד יגיע. למה אתה - - - 

יוסי שריד (מרצ):
       
       אני רואה שיש צורך בהקמת כוח משימה - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת שריד, אדוני מילא את מכסתו בקריאות הביניים. חבר הכנסת סגן השר הנכבד זאב בוים. חבר הכנסת שריד, אדוני מילא את מכסתו. מפאת כבודו אני לא רוצה לקרוא אותו לסדר.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, כל פעם שמישהו מפריע, אתה קם ונוסף על המפריעים. בשביל מה?  בבקשה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       מה עם העלאת מחירי הלחם?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בורג, ראש הממשלה לא הפריע לך אפילו פעם אחת כאשר אתה דיברת.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       לא נכון. הוא לא הקשיב והפריע כל הזמן.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא לא הפריע. אף אחד לא שמע אותו פה. אתה לא שמעת אותו. אני ואתה עמדנו פה. הוא שמע, כי הוא קרוב אליו. הוא לא הפריע לבמה. 

יוסי שריד (מרצ):
       
       מה עם יום לימודים ארוך?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שריד, אדוני לא ירשה לעצמו מה שאני לא יכול להרשות לו. בבקשה.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       הממשלה מקדמת היום יוזמה שעל-פיה כל צעיר יהודי יוזמן לשנת חיים ושירות במדינת ישראל.  אנו יכולים להציע לכל צעיר וצעירה לתת שנה אחת לפחות לשירות עמם ולבחינה של החיים בישראל. 

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       מה עם "תגלית"?

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אני מאמין - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת הרצוג, עוד לא נכנסת וכבר אתה יודע מה ראש הממשלה אמר. כבר אתה יודע מה להעיר לו? חבר הכנסת אופיר פינס, גם אדוני סיים את מכסת שאלותיו.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       - - - לא הוגנת, אדוני היושב-ראש. חבר הכנסת הרצוג יודע הכול כל הזמן. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בסדר, אני מבין. חבר הכנסת רמון, זו בעייתכם בתוך סיעתכם.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       לא, זה ברכה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אל תטריד את ראש הממשלה. 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, למה - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בוים, נא לשבת. נא לשבת. חבר הכנסת בוים, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה. אני קורא אותך לסדר, שב, שב. חבר הכנסת דהאמשה, אני מבקש. אתה לא תדבר עכשיו. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת זהבה גלאון, אני קורא אותך לסדר. רבותי חברי הכנסת, מרגע זה מי שמפריע אני קורא אותו לסדר, ואני ממשיך את הקריאה לסדר.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, אין צורך, אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה. אתה לא ממלא את מקומי, אתה ממלא-מקומו של ראש הממשלה. עכשיו אני אנהל את הישיבה, כחלון יעיר לי. הוא ממלא-מקומי. 
       
קריאה:
       
       תקרא אותו לסדר. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא אקרא לסדר, חלילה. כבוד ראש הממשלה, בבקשה.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       ראש הממשלה - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרוש, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה. 
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אני מאמין, על בסיס התוכניות שאנו מקדמים עם הסוכנות היהודית ועם הקהילות ברחבי העולם, שעד 2008 נגיע למצב שבו לפחות 20,000 צעירים יהודים, שהם כחמישית מכלל כל שנתון יהודי בעולם, יבואו לישראל לחיות פה שנה. למצב כזה תהיה השפעה עצומה על חיזוק זהותם היהודית של הצעירים בתפוצות. זה אינו חלום - או אולי יותר נכון, זה חלום, אבל יש בידנו להגשימו.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       למה לא מעודדים את הילודה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, אני קורא אותך לסדר.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       שאלתי רק שאלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, פעם שלישית. להוציא אותו. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       שאלתי רק שאלה - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא. להוציא אותו, בבקשה. להוציא אותו. חבר הכנסת נסים זאב, שלוש דקות בחוץ. חבר הכנסת נסים זאב, ארבע דקות בחוץ. אדוני מחליט להפריע כשהוא יודע שאני אוציא אותו.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אתה מתייחס אלי באופן שונה ובוטה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הרבה יותר חברותי מאשר לאחרים. בדיוק כשאני אומר שאני אוציא, אתה מתחיל לצעוק. מה אני אעשה? כאילו אתה מבקש ממני. רבותי חברי הכנסת, כך יהיה הלאה. 
       
       			(חבר הכנסת נסים זאב יוצא מאולם המליאה.)	
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני, בבקשה.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       חברי הכנסת, אני מודה שהייתי שמח להמשיך לדבר על הנושאים הללו עוד ועוד. מכיוון שנראה לי שהאופוזיציה התאהבה בשיטת הדיון הזאת, אני בטוח שעוד תספקו לי נושאים רבים שאוכל לנצל אותם ולדווח לחברי הכנסת על ההתקדמות בפעולות הממשלה בנושאים אלו. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       מה זה מצחיק?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יצחק כהן. חבר הכנסת אפללו.
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       מעשים אין,  לפחות - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת וילן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       מכיוון שנושאים אלה חוצים את המחלוקת הבין-מפלגתית השגורה, אני מקווה שתצטרפו אלינו ביישומם. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - - ליושב-ראש הסוכנות - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת זהבה גלאון, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אני מאמין גדול בכוחה של האחדות הלאומית. כבר הוכחנו פעמים רבות שיחד אנו יכולים לעשות דברים גדולים. האחדות הלאומית אינה מתבטאת רק בקואליציה פוליטית, הגם שזו רצויה תמיד. ביטויה האמיתי הוא בבניית הסכמה לאומית רחבה ובהתגייסות משותפת, מעבר לחילוקי הדעות האישיים והמפלגתיים, למען הכלל, למען החברה, למען עתידה ושגשוגה של מדינת ישראל.
       
       אני קורא לכל באי הבית ולכל אזרחי ישראל להשתתף במאמץ הזה, החשוב כל כך לנו, ובעיקר לבנינו ולנכדינו. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       מה עשיתם בשנה?
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       תודה לכם. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       זהו?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לראש הממשלה. רבותי חברי הכנסת, לא כתובה מלה אחת בסעיף 42, מלבד מה שכתוב בו. אני מציע לכם להסתכל עליו. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת גלאון, עכשיו מבטי מופנים לכאן. 
       
       אני מזמין את יושב-ראש האופוזיציה, ראש הממשלה לשעבר, חבר הכנסת שמעון פרס. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, צדקה חברת הכנסת רוחמה אברהם, חבר הכנסת ליבוביץ, ראש הממשלה אריאל שרון אמר שבשנה אחת אי-אפשר להשיג הרבה. אבל אני חייב להגיד שהממשלה הוכיחה שבשנה אחת אפשר לקלקל הרבה. אני לא זוכר ממשלה אחת שבשנה כה קצרה עשתה כל כך הרבה שגיאות נוראות לרעת העם, על חשבונו, על חשבון השכבות - - -
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מפלגת העבודה ב-1993 - - -  
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אליעזר כהן. חבר הכנסת אליעזר כהן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אני פשוט אקח את הדין-וחשבון של הממשלה עצמה, אני אקח את המצע של הממשלה הנוכחית מלפני שנה, ואקרא בקיצור מה היא הבטיחה, ומה קרה.

       סעיף 5.1 - "הממשלה תפעל לבניית חברה צודקת" - אם היתה ממשלה שהרסה את הצדק, זו הממשלה הזאת. זו ממשלה שבה ההון מתאושש והעם מתרושש. עוני כזה עוד לא היה. העם סבור שלא היתה ממשלה כל כך אכזרית.
       
       אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת נודלמן, רוסיה זה לא סוציאליזם, רוסיה זה דיקטטורה מכוערת, מחורבנת. אל תשווה את זה אלינו. אין לזה שום דוגמה. תשווה אותנו להולנד, תשווה לדנמרק, תשווה לפינלנד, תשווה לשבדיה - חופשית, פורחת, הידברות, רמת חיים גבוהה. 
       
       אני מאוד מעריך את שר האוצר שהביא מאמריקה - הוא החליט שנהיה גדולים. עד עכשיו הוא הוכיח בדבר אחד שאנחנו יכולים להיות גדולים כמו אמריקה - באכזריות, לא בגדוּלה; באכזריות כלפי נכים, כלפי ילדים, כלפי זקנים, כלפי שכבות חלשות. מה אתם אומרים לנו?

שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       בוש יודה לך.

שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       עכשיו אני ממשיך – "בעלת רגישות לצורכי הפרט; היא תעמיד במרכז מדיניותה את הדאגה לאזרח" - איזו דאגה לאזרח? האזרח לא יודע מזה,  תשמעו את דעת האזרח -  "את המאבק" -  כאן היא הצליחה – "את המאבק באבטלה" - איזו הצלחה עצומה – "ובעוני" - עוד לא היה עוני כזה בישראל. אתם גרמתם לזה. לא העולם, לא אף אחד אחר. מ-1977 בזבזתם בשטחים מיליארדים של דולרים, וגם היום. 
       
       שר האוצר, אתה מנהל כלכלה פוליטית, לא כלכלה חברתית. אתה לא נוגע, לא בשטחים, לא בהתנחלויות, או בשינוי מדיני. במה אתה נוגע? בלחם? בקצבאות לזקנים? 100,000 זקנים צריכים להרגיש כך במדינת ישראל. אתה לא נוגע, אתה לא מעז לגעת בשום סעיף פוליטי בכל המעמד שלך. 
       
שר האוצר בנימין נתניהו:
       
       אתה טועה.

שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אני שמח על הטעות. אולי תגלה לי עוד סודות. אני חי בארץ הזאת. ביבי, שמע, בטלוויזיה תגיד מה שאתה רוצה. כאן יושבים אנשים שיודעים את המצב. אנחנו לא טלוויזיה ולא מקרר. אנחנו חיים במדינה.
       
קריאה:
       
       ב-DVD.

שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       תשמעו עכשיו את הסעיף הבא של הממשלה: "הממשלה תעמיק את גביית המס - - -

שר האוצר בנימין נתניהו:
       
       שמעון, שמעת על הקלות במס ליש"ע?

שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       כמה כבר שרפתם? כמה אפשר? נגמר הכסף, אין לך ברירה. אין לך כסף, רק גירעונות. עכשיו אתה רוצה לפגוע בחינוך? איפה שרת החינוך? נעלמה לנו.

       גברתי, מאז שאריק שרון ראש הממשלה קיצצו בתקציב החינוך 12 פעמים. 12 פעמים עשו לך קיצוצים. הורידו 3 מיליארדי שקלים מתקציב החינוך. אנחנו רואים את התוצאות בבתי-הספר, בלימודים, ברמת החינוך. זה אתה צריך לעשות? זו טובת האזרח? זו טובת הילד?

יובל שטייניץ (הליכוד):
       
       אבל היית חבר בממשלה. שנתיים היית בממשלה - - - 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אני מדבר על השנה האחרונה.
       
יובל שטייניץ (הליכוד):
       
	- - - 

שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       הייתי בממשלה, טעיתי. אתה יודע מה, אני טעיתי ואני רוצה לחסוך ממך טעות. צא מהממשלה הזאת. אני כבר לא יכול לצאת, אתה צא. אם יש טעויות - צא. צא ואל תטעה. 
       
יובל שטייניץ (הליכוד):

       הרושם שלי הוא שאתה תיכנס עוד לפני שאני אצא. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני יושב-ראש האופוזיציה, אם אדוני יפנה אליהם אני לא אוכל - - -
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       מה שאתה אומר, אני אעשה. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בנלולו. חבר הכנסת בנלולו.
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       הסעיף הבא של מצע הממשלה מלפני שנה: "הממשלה תפעל לשיפור מצבם של הגמלאים והקשישים". מה עשיתם בשנה, אלוהים? מה עשיתם לגמלאים? מה עשיתם לקשישים? ביזיתם אותם. הם לא יכולים לדבר בטלפון. 
       
       אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, תתנהג יפה ואל תפריע באמצע. זה לא מתאים לך. אתה רוצה להיות ראש ממשלה, שב בשקט ואל תפריע לי כשאני מדבר. אתה ממלא-מקום ראש הממשלה, אל תשכח. אתה לא רק שר מסחר ודואר ותעסוקה ולחם. הכול. אתה גם ממלא-מקום. תנהג בסדר.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       ראש הממשלה ואני ניסינו להבין מה אתה אומר, ולא הצלחנו. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       היות שאנחנו בידידות רבה, אני אתן לך קורס לאחר מכן. היות שאתה כל כך מתקשה להבין, אני מקבל על עצמי להישאר כאן ולהסביר לך דבר דבור על אופניו. באמת קשה להבין.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני יושב-ראש האופוזיציה, אם אדוני יפנה למישהו מהקהל היושב כאן, לא אוכל להגן. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       הסעיף הבא במצע הממשלה: "הממשלה תדאג במיוחד לאוכלוסיות מיוחדות". למי? לנכים - נורא דאגתם להם. קיצצתם את ההקצבה להם. לעיוורים – הלוא אתם עיוורים לעיוורים. לחירשים - הלוא אתם חירשים לחירשים. אילמים - אין לכם גם מה לומר לאילמים. למשפחות חד-הוריות. כל זה מהמצע שלכם, אל תטעו. נורא דאגתם למשפחות חד-הוריות. הרסתם אותן. לילדים חריגים - נורא חרגתם לטובת הילדים החריגים.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       לילדים החריגים דווקא דאגו...
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אני מבקש לא לעזור לי. הסעיף הבא: "הממשלה תפעל נחרצות להגברת העלייה מכל הארצות". נחרצות. תשמעו, באה עלייה מארגנטינה, הבטיחו לה הרים וגבעות. הממשלה פעלה נחרצות - חלקם חזרו לארגנטינה. איזו נחרצות. הממשלה תפעל לעלייה מרוסיה - לצערי הרב, במקום עלייה התחילה ירידה. נחרצות. הכול היה נחרץ. מה פעלתם? מה עשיתם? איזה מאמץ? איזו תשומת לב?

השר עוזי לנדאו:
       
       - - - 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       "הממשלה תפעל בהדרגה להבטיח שוויון הזדמנויות בחינוך לכול" - אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, אני מפחד שתפסיד את הנקודה הזאת: הממשלה תנהיג חינוך חובה לגילאי שלוש--חמש. נכון? הממשלה תעשה בהדרגה להארכת יום הלימודים.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       עשתה.
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       אתה הבטחת מזרח תיכון חדש - - - 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אני מבקש מחברי הערבים להקשיב: "הממשלה תפעל ליצירת מקומות עבודה, תוך תיעוש, ביישובים הערביים". הרגשתם בזה?
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       פיוס.
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       הדרוזים הרגישו בזה? הבדואים הרגישו? הצ'רקסים הרגישו? היישובים הערביים עומדים בראש סולם העוני והאבטלה בישראל. זה מה שפעלתם? 
       
       "הממשלה תדאג להוספת מקומות אשפוז ולמכשור רפואי מודרני בבתי-החולים והמרפאות" - לעת עתה כולם על סף פשיטת רגל. 
       
       אני רוצה לומר לך, אדוני ראש הממשלה, שעד הבחירות האחרונות בראש מעייניך היתה אחדות העם. גם היום דיברת יפה מאוד על כך שצריך לאחד את העם, אבל הקמת ממשלה של תשלילים, של שוללים. 
       
       ובכן, מפלגה אחת, שינוי, שוללת דתיים. אני נגד מפלגות דתיות, אבל אני גם נגד מפלגות שוללות דתיים, שזה העיקר שלהן. לא לחינם, לעומת כל הרשימה הנהדרת הזאת, הצגת הישג שלא נשכח אותו: אין משרד דתות. אומנם משלמים משכורת לעובדי המשרד, אבל אין משרד דתות. איך אמר שר המשפטים? אני עומד לשלוח לך מכתב ברכה על ההישג הבלתי-נשכח הזה למען אחדות העם, שמשנה את פני המדינה מן הקצה אל הקצה. 
       
       אחר כך יש מפלגה אחרת - מפד"ל. היא שוללת שלום. היא יושבת בממשלה כדי לא לאפשר שלום. זה תפקידה היחיד. הולכים לרב אחד והוא אומר: אל תעשה שלום. הולכים לרב שני: אל תעשה שלום. הרבנים אומרים להם שיצאו מהממשלה כמה שיותר מהר, אבל בין שלמות הכיסא לבין שלמות הארץ יש קצת קושי לבחור, ועל כן הם עדיין - חייבים לומר לזכותם - נשארו בממשלה. 
       
       אחר כך יש איחוד לאומי. הוא שולל דמוקרטיה. נחלק את הארץ לקנטונים, נפנה למצרים שתיקח את הפלסטינים. נפנה לירדן שתיקח את הפלסטינים. בשביל מה כל הבעיות? גם אפשר להשתמש באוטובוסים ומדי פעם בפעם לפגוע באסואן ולפגוע בסוריה. יש לבעיות פתרון דמוקרטי. איך אמר האדם הזה? מי שיש לו פטיש ביד חושב שכל בעיה היא מסמר. דופקים על הראש של המסמר ופותרים את הבעיה. ממשלת הפטיש והמסמר של איווט ליברמן.  
       
       אחר כך, מה שקרה לליכוד הוא הכי נורא. פעם לאנשי הליכוד באמת היתה תחושה, פאתוס חברתי. מה קרה לכם?
       
מיכאל איתן (הליכוד):
       
       שלחנו 40 מנדטים, ואתם 19.
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       מה זה שווה? מיקי, מה זה שווה? קרא את הסקרים. מה שווה מנדט?
       
מיכאל איתן (הליכוד):
       
       המנדטים באו מהעם.
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       המנדטים לא בידך, אלא בידי חברי מרכז הליכוד שבאים הנה ואומרים לך מה לעשות. 
       
מיכאל איתן (הליכוד):
       
       המנדטים באו מהעם.
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       איזה מנדט יש לך, מיקי,  הלוא אתה מיעוט במפלגתך. מה כל כך טוב לשבת על הכיסא הזה. 
       
מיכאל איתן (הליכוד):
       
       זה אולי לא שווה, אבל אתה מוכן שזה יהיה ההיפך.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יצחק כהן. כבוד יושב-ראש האופוזיציה, אנחנו  מתחילים להגיע לסיום דבריו - - -
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       זה היה מעניין. 
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       הוא אמר דברי טעם.
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, תפקיד האופוזיציה זה להיות אופוזיציה, ותפקידי לתקוף את מה שאני תוקף. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין  על זה ויכוח. אדוני יתקוף ולא יפנה לאנשים אחד אחד.

שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       מיקי, מה שווה המנדט שלך? מה אתה יכול לעשות אתו? אתה קופץ מעניין לעניין, לא שומעים אותך. 
       
       ביום שישי האחרון העם הביע בוז לממשלה הזאת. לא היה סקר כזה בכל תולדות המדינה. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       עוד פעם סקרים. די, תיגמלו מזה כבר.
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       במקום לאחד את העם הקמתם ממשלה המפלגת את העם - בין דתיים לבין חילונים, בין עשירים לבין עניים, בין סובלים לבין נהנתנים. ואתם כל הזמן בצד הנהנים. מה עשיתם לחינוך? מה עשיתם לדור הבא? מה עשיתם לבריאות? 
       
       אדוני ראש הממשלה, שמעתי את הבשורה שלך לעתיד. זה די מעניין. איך אתה תביא לשנה את כל הנוער היהודי כאשר ביטלת למעשה את התוכנית שאמורה לעשות זאת, את "תגלית"? היתה "תגלית", והיו אמורים לבוא לארץ אנשים צעירים, 20,000 אנשים, וביטלתם אותה. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אפשר להגיד הכול, אתה ממש לא רציני. אני מתפלא עליך, התוכנית נמשכת. 

שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, אתה קם ומבטיח כאן. מאיפה תיקח את הכסף, מהדפיציטים? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר אולמרט, אין פה ויכוח. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       איך אתה תביא את כל הנוער, כשאתה לא יכול להביא חלק מהנוער בחלק מהזמן? 
       
       אתה אמרת שני דברים. אחדות העם – פילגתם, לא איחדתם, ואתם הולכים ומפלגים, עם 40 המנדטים המפורסמים האלה. 
       
מיכאל איתן (הליכוד):
       
       העם זה לא אתם. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       העם זה גם לא אתה. 
       
מיכאל איתן (הליכוד):
       
       אפשר גם בלעדיכם. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       היית פעם, בקוניונקטורה מסוימת. 
       
       אמרת שתקים כאן שירות לאומי. תגיד לי, איך ממשלה שרוצה להתפרק מאחריות פתאום תקים שירות לאומי? מה, תנהלו את השירות הלאומי? תנהלו גדודי עבודה? זה בהתאם לתוכנית הזאת, שהממשלה מתפרקת מתפקידיה? איך תעשו את זה? שלא לדבר על עניין העלייה. 
       
       אני רוצה לומר כמה מלים בנושא המדיני. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       הם יביאו את הצעירים מחוץ-לארץ במטוס של מוטי זיסר. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ראש האופוזיציה סיים פרק זה, עכשיו הוא רוצה לומר כמה מלים בנושא המדיני. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
	לא היה דבר יותר שלומיאלי מסיפור הגדר. בהתחלה התנגדת, הבנתי. אחר כך שר הביטחון בן-אליעזר הציע גדר, שאמורה היתה לתת הגנה נגד טרור לאורך הגבול. לקחתם וסיפחתם את זה עד לב השמים. 

אהוד יתום (הליכוד):
       
       בגלל אוסלו. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       לא ביטלתם את אוסלו. הממשלות של הליכוד לא העזו אף פעם לבטל את אוסלו. 
       
מיכאל איתן (הליכוד):
       
       הוא נמוג. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אתם ממשיכים באוסלו. הלכתם ל"וואי פלנטיישן" בהסכם לא-אוסלו, וקיבלתם את מפת הדרכים, שהיא המשך אוסלו. אל תספרו סיפורים. הסכמתם לשתי מדינות, הסכמתם למדינה פלסטינית, הסכמתם להפרדה. מה הגאווה הזאת?
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אוסלו מת. 
       
יובל שטייניץ (הליכוד):
       
       זה שקשה לבטל משהו רע, לא הופך את זה לטוב. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       הגדר הזאת מביאה אותנו להאג. כדי לצאת מהאג אנחנו מנסים לשנות גם את האג וגם את הגדר. כבר יש גם גדר חדשה בתוואי חדש. 
       
       במקום לשמור על אחדות ירושלים, פילגתם את ירושלים. פילגתם אותה גם בין יהודים לערבים, גם בין ערבים לבין עצמם. 
       
       דברים שאמרת כאן, מעל במת הכנסת: אנחנו נוריד את המאחזים, נקודה. הנקודה נשארה, כן גם המאחזים. שום דבר לא השתנה. 
       
       ועכשיו אתה בא עם תוכנית, שאנחנו לא יודעים את מהותה, אבל דבר אחד כל אחד בכנסת מבין - - - 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       הוא יעשה אותה בנחישות. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       התוכנית שלך והממשלה שלך עומדות בסתירה. עם הממשלה הזאת אין שום סיכוי לבצע תוכנית. אפשר להודיע עליה, אבל אין שום סיכוי – לא עם ליברמן, לא עם איתם. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       ואתך אפשר לעשות?
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אתה מלא געגועים, אני רואה. אני לא. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נדמה לי שמקולו של ארדן נשמעו חששות. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסכם את דברי ולומר מה אנחנו מציעים, מפני שגם אחרים מקשיבים: במקום כלכלה אכזרית - כלכלה חברתית; במקום כלכלה קפיטליסטית, תאצ'ריסטית - כלכלה סוציאל-דמוקרטית. רוב העם רוצה בזה, ואל תספרו לנו "בובע מייסעס". המדינה התנהלה, פרחה ושגשגה. אתה אמרת שהצמיחה היא 1.3%, זאת צמיחה שלילית, מפני שהריבוי הטבעי הוא 2.2%, וכבר שנה שלישית יש ירידה כזאת. אנחנו מציעים משק מבוסס על הידברות, על עבודה, על חינוך, על בריאות, על שיתוף העם, על דאגה לאזרחי העם, לא רק לעשירי העם, לכל העשירונים. אנחנו מציעים להיות חלוקים בדעותינו, לא לטפח שנאה בתוך העם – לא בין דתיים לבין חילונים, לא בין עשירים לבין עניים, לא בין ערבים לבין יהודים. לא להגיד דבר אחד ולעשות דבר הפוך. ואנחנו מציעים ללכת לשלום. הלוא הסכמתם לשתי מדינות, הסכמתם ל-242 ול-338, שזה פחות או יותר 1967. למה אתם מחכים? למה אתם מצפים? אין לנו לא כסף ולא זמן. הצד הדמוגרפי מאיים עלינו. 
       
       אדוני היושב-ראש, יש אלטרנטיבה. ממשלה שעוררה תקווה רבה בלב הציבור, גם אכזבה אותו, ובצדק. מה שהיא הבטיחה, היא עשתה להיפך. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה לחבר הכנסת שמעון פרס, יושב-ראש האופוזיציה. רבותי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בדיון. אני מזמין את חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, ואחריו – חברי הכנסת משה גפני, אחמד טיבי, עמיר פרץ, עזמי בשארה, מגלי והבה, טלב אלסאנע, אילן ליבוביץ וגדעון סער. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, כבוד השרים והשרות, חברי חברי הכנסת, שמעתי בקשב רב את נאומו של ראש האופוזיציה, חבר הכנסת שמעון פרס, והאמת היא שהוא שכנע אותי. הוא שכנע אותי, פרט לסוף. פתאום נזכרתי, שאם אשתכנע ונעזוב את הקואליציה, לא תעבור דקה אחת וחבר הכנסת פרס ומפלגתו זורמים פנימה. אם כך, מה שווה כל השכנוע, לשכנע אותי, כדי שהוא יוכל להיכנס פנימה? אמרתי לעצמי: תחשוב עוד פעם. 
       
       אדוני ראש הממשלה, שמעתי את נאומך, שהייתי מגדיר אותו כהתנתקות חד-צדדית. כאילו אתה נמצא על אי בודד, חי את האוטופיה, והגלים מסביב לא קיימים. ומאחר שיש לי שלוש דקות, אני רוצה לדבר רק על נקודה אחת.
       
        אדוני ראש הממשלה, הובלת אותנו במשך שנות דור בתפיסת עולם של יישוב ארץ-ישראל. כל נקודה ונקודה הוסיפה לך עוד שנות חיים; כל נקודה ונקודה יצאה מתוך הלב ונמצאת בלבך. אתך יחד גנבנו סוסים, אתך יחד יישבנו. מה קרה לך, אדוני ראש הממשלה? איך אתה ברגע מסוים מנסה להתנתק מכל עברך המפואר, מעלה על דל שפתותיך עקירת יישובים, החזרת שטחים? ועוד בשביל כלום. 
       
       מילא כשאמרת שיכול להיות שצריך לעשות דברים כואבים, הסברת שהשלום חשוב ויכול להיות שבשביל השלום צריך להתכופף. אני חולק עליך, אבל לפחות היתה סברה מסוימת בדבריך. אבל עכשיו אין שלום, אין שום דבר, ארגוני הטרור מודיעים שהם ימשיכו לפגע בנו תוך כדי נסיגתנו, ואתה מודיע שאפילו תחת אש יתפנו היישובים. אז למה לפנות את היישובים? למה אתה עוקר עוד חלקים מלבך שלך, שאתה כל כך אוהב? בשביל מה? אפילו שלום אתה לא מביא, ורק נותן לטרור תחושה שהוא ניצח. ולא רק תחושה. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       זה שאנחנו בעזה, זה לא מנצח. זה שאתה נשאר בעזה, אתה נותן להם כבוד לטרור. כי ככה הוא מחסל אותנו. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       לאחרונה גם שמענו – שוב, אני לא יודע אם זה נכון, אני מקווה שלא – על אותה גדר, שהתנגדת לה, ובצדק, ובסופו של דבר החלטת להקים אותה, אנחנו מתחילים לשמוע שגם אותה אתה מתחיל להזיז לכיוון מערב, שבסופו של דבר היא תסמן את קו הגבול של 1967. האם זאת כוונתך, אדוני ראש הממשלה? זו לא עמדתך, זה לא אריק שרון – אז מה קורה? מה עובר על ראש הממשלה, אדוני? 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       לכן, מה שאני מבקש ומתחנן, איך אומרים, זה שתמשיך בדרכך המפוארת ושתיזכר בזיכרון נפלא לדורות, ואל תעשה את אותם דברים שחס ושלום יכולים להיות לדיראון עולם. תודה לך. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת משה גפני, בבקשה. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, הקשבתי לנאומך, אני מבין שלא דיברת על מה שעשית בשנה הנוכחית, ובצדק, מכיוון שמה היית אומר? מה נעשה בשנה  הזאת? אבל אני רוצה להתייחס לקטע אחד שמאוד הפריע לי, שדיברת על העובדה הזאת - ופנית לציבור החרדי - שכל צעיר צריך לשאת בנטל, שירות לאומי, שירות בבתי-חולים - - - 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אפשר לבקש קצת שקט? אפשר לפזר שם את הישיבה? חברת הכנסת איציק, חברת הכנסת אברהם, אפשר לבקש קצת שקט בשביל הדובר? אפשר לבקש קצת שקט בפינה שם? תודה. כן, חבר הכנסת גפני. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני ראש הממשלה, לא הזכרת בנאומך מהי התרומה של לומדי התורה לעם היהודי, מהי התרומה של לומדי התורה לישראל. כאשר מדברים על שירות לאומי, מהי התרומה שאתה מודע לה עשרות שנים, ואתה חוזר עליה גם היום – לא הזכרת את זה בנאומך. 
       
       אני מבקש, גברתי היושבת-ראש, רציתי להתחיל את הנאום, כמו שנהוג באופוזיציה, ולהגיד: הממשלה עשתה דברים טובים, אבל. ישבתי וחשבתי, מה הדבר הטוב שהממשלה עשתה? מה? 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       השאירה אתכם בחוץ. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       חבר הכנסת שלגי, אני לא מפריע לך, אל תפריע לי. אתה רוצה שאני אעשה אתך חשבון? 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אני עוזר לך. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       מה אתם עשיתם במשך שנה, אנשי שינוי? מה עשיתם חוץ מרוח רעה? 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       קודם כול - - - 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       שום דבר. פירקתם את משרד הדתות? זו הצעה שלנו. מה עשיתם? מה קרה עם  פירוק משרד הדתות? תמשיכו לדבר על זה. חוץ מרוח רעה שהבאתם על העם, על הממשלה, על הכנסת, על הציבור, אין לכם אפילו הישג מינימלי. כלום. נכון, אנחנו לא בקואליציה. אנחנו, יהדות התורה, לא מפלגת שלטון. גם כשאנחנו בקואליציה אנחנו לא שרים בממשלה. אתם, יש לכם כיסאות, זה הדבר היחיד – כלום לא עשיתם. כל ההבטחות שלכם, כל המצע שלכם, עלו בעשן. ראש הממשלה לא ייתן לכם – אף אחד לא ייתן לכם את זה. העם לא ייתן לכם את זה. מה עשיתם? אז אני מציע לך, אל תפריע לי. הרי לא עשיתי אתך חשבון, אני מדבר בנימוס ובדרך-ארץ עם ראש הממשלה. אל תפריע, אתם רק נטל עליו. 
       
       לפני שנה שלח ראש הממשלה את נציגיו לנהל אתנו משא-ומתן. התנהל משא-ומתן. ראש הממשלה, זכותו לעשות אתכם קואליציה. למה הוא עשה אתכם קואליציה ולא אתנו אני לא יודע, אבל זו זכותו, אנחנו במערכת פוליטית. לכל מיני אנשים יש כל מיני ניחושים למה הוא עשה את זה, וגם לי, אבל אתם בסך הכול 15 מריונטות – עושים מה שהממשלה אומרת. באים לכאן, מדברים על חינוך – פגיעה אנושה במערכת החינוך – אתה יושב-ראש ועדת החינוך, לא רק הקיצוצים שכולם מדברים עליהם, מה התוצאות של מערכת החינוך? מה עם בחינות המיצ"ב? מה עם סקר PISA הבין-לאומי? על מה אתה מדבר בכלל, תרמתם משהו? 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       לעזור לכם ללמוד מתמטיקה ומחשבים. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אז יש לך בקואליציה, אדוני ראש הממשלה, גם המפד"ל; מפלגה כמו שינוי, דבוקה לכיסאות. אני אומר לך, אדוני ראש הממשלה, אתה יכול להחזיר את עזה – הם לא יפרשו. אצלם ההתנחלות בכיסאות הממשלה חשובה יותר מכול. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       הם למדו את זה מכם. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       מאתנו? 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       כן. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אלי אפללו, לא מתאים לך, אתה בחור אינטליגנטי. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אבל ממי הם למדו את זה? 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אנחנו בממשלת רבין היינו באופוזיציה, נלחמנו נגד הקואליציה. כשברק הסיע את המשחן בשבת פרשנו מהממשלה. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       איזו אידיאולוגיה. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אתה מדבר עם יהדות התורה. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אני יודע, זה אותו הדבר. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אנחנו? אנחנו בכלל לא מפלגת שלטון. המקום שלנו הוא בכלל באופוזיציה. אצלנו נדיר שאנחנו מצטרפים לקואליציה. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
        תקציבים, לא שלטון. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת גפני, אנא סיים. הארכתי לך. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אבל מפריעים לי. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אתה בוחר לדבר אתו. אני הארכתי לך את הזמן. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני  מסיים. אדוני ראש הממשלה, אני מדבר אתך בכל הרצינות, מותר לך לבחור את דרכך, לא משנה שעשית את זה בדרך לא מכובדת כלפינו, אנחנו תמכנו בך יותר מכל ציבור אחר – תמכנו בך כמעט ב-100%. מותר לך לעשות קואליציה עם מי שאתה רוצה, זו מערכת פוליטית. נהגת אתנו לא בכבוד, אבל זה בסדר. על זה אתה תעשה את חשבון הנפש. אבל אני אומר לך, כשאתה מדבר על אחדות העם – העם מורכב מהרבה חלקים. יש ציבור ערבי וציבור יהודי, עשירים ועניים, ותיקים ועולים, ויש גם ציבור חרדי גדול, ואני מציע לך, כשאתה מדבר, תחשוב גם עליו, כי הוא ציבור מאוד חלש כלכלית, אבל מאוד חזק אידיאולוגית, אף אחד לא ישבור אותו. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       גברתי היושבת-ראש, אדוני ראש הממשלה, האמת היא שרציתי לשאת דברים, וכדי שתקשיב – אולי פעם אחת תוכל להגיב על הדברים של חברי כנסת ערבים שעולים לדוכן – להפנות דברים אליך, אבל אתה דיברת לפנינו, ואולי עכשיו אנחנו נתייחס לדברים שלך. 
       
       אין ספק שבשנה האחרונה, אדוני ראש הממשלה, הממשלה נכשלה כמעט בכל תחום – בתחום החברתי-הכלכלי, בתחום הפוליטי, המדיני והביטחוני. התרכזת בפתיחת הדברים שלך במצבה של האוכלוסייה הערבית. חשבנו שתדבר על השוואת תקציבים, על העדפה מתקנת, על שוויון הזדמנויות, אבל פתחת ואמרת שתשנה את האווירה על-ידי שירות לאומי או צבאי. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       למה לא? 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       כך, אדוני ראש הממשלה, אתה מזלזל באינטליגנציה שלנו? אין לך הערכה מינימלית 
ל-common-sense שלנו? 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       זו לא הערכה? 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה לא יודע מהן הבעיות של המגזר הערבי? אתה לא יודע מה הסבל היומיומי של 47% המשפחות העניות של האוכלוסייה הערבית? כך אתה רוצה לפתור את הבעיות? 20 היישובים הראשונים בטבלת דורשי העבודה והאבטלה הם יישוביים ערביים, עשיתם משהו? השקעתם משהו בצמצום הנתונים האלה? אתה יודע שיותר מ-50% מהילדים הערבים הם עניים? עשיתם משהו? הפניתם משאבים? דנתם פעם אחת, אדוני ראש הממשלה, פעם אחת הבאת לממשלה דיון רציני, אמיתי, על מצבה של האוכלוסייה הערבית? אם אתם דנים במשהו, זה בפריזמה הביטחונית. פעם אחת תתייחסו אל הערבים כאל אזרחים. 
       
       ואז באה הצהרה נוראה, ההצהרה  הקשה ביותר של ראש הממשלה – אגב, נגד אוכלוסייה, נגד אזרחים – שאתה שוקל, אדוני ראש הממשלה, להעביר את אום-אל-פחם ויישובים אחרים לריבונות פלסטינית. 
       
       הדברים האלה, אתה לא הראשון שחשבת עליהם. למען הגילוי הנאות צריך להגיד, שחשבו עליהם אנשים מהאגף הזה – רענן כהן, אפרים סנה – אבל הם לא ראש הממשלה, אדוני. אתה ראש הממשלה. אתה הרי יודע שזה לא יקרה בסוף. 
       
       אני אומר דברים שאתה יודע, אולי החברים לא יודעים – הרי מייד לאחר שנבחרת לתפקיד ראש הממשלה נפגשת עם פקיד פלסטיני בכיר במטבח, אצלך בבית, והצעת לו, אדוני ראש הממשלה, את ההצעה הזאת, והזכרת שמות של יישובים. הזכרת את אום-אל-פחם, הזכרת את טייבה, הזכרת יישוב אחר בוואדי-עארה, וקיבלת דחייה על המקום. זה לא יצא לך סתם בשבועיים האחרונים, זו מחשבה מאורגנת, סיסטמתית. 

       אתה הרי יודע שזה לא יקרה, כי פתרון קבע צריך הסכמה של ישות מדינית אחרת, של הרשות הפלסטינית. הם, כמובן, לא יסכימו.

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       הם כמובן לא יסכימו, אנחנו לא נסכים, אבל מה יוצא מזה, אדוני ראש הממשלה? שאתה אומר לאוכלוסייה הערבית: אתם אזרחים על-תנאי, אנחנו לא לוקחים אתכם ברצינות, אתם אזרחים ללא אזרחות. זה המסר שלך לאזרחים הערבים ולמיעוט הערבי? ככה אתה רוצה לצמצם את הפערים, לתת שוויון הזדמנויות?
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       דיברת על שילוב ערבים בחברות ממשלתיות. זה כולל את תושבי אום-אל-פחם, קו התפר? 
       
       אני בכלל חושד – ובזה אסיים, גברתי היושבת-ראש – שהתוכנית שלך היא להעביר כל מה שנמצא מזרחה מכביש חוצה-ישראל. זו המחשבה שלך. אתה בעל התוכנית של שבעת הכוכבים במשולש. כשהזכרת את טייבה, אום-אל-פחם ועוד כפר בוואדי עארה - זה קו התפר שעליו אתה חושב.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה אומנם נולדת פה, אדוני ראש הממשלה - -
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת טיבי.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - הוריך לא נולדו פה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       תושבי אום-אל-פחם נולדו פה, ההורים שלהם נולדו פה, הסבא שלהם נולד פה, דור על גבי דור על גבי דור, והם נמצאים כאן הרבה לפני האנשים שרוצים לנתק אותם מהמדינה - - -
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אנא סיים, חבר הכנסת טיבי.
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       - - - 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - אנחנו מחכים לאזרחות הפגומה שלנו. אתם מטילים עליה צל כבד. זה לא נקרא רצון לצמצם פערים  - -
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - זה נקרא רצון לקרוע קרע עוד יותר עמוק בין הרוב לבין המיעוט. תודה רבה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה. חבר הכנסת עמיר פרץ, לרשותך שלוש  דקות, בבקשה.
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, השנה הזאת תהיה בעיני שנה, שאם אני הייתי רוצה למצוא לה כינוי מתאים מנקודת מבטי, הייתי קורא לה: שנת הביבי-שואו. יש לנו שנה של הופעות יוצאות מן הכלל, הופעות שהיו זוכות לנקודות רבות בכל פסטיבל.  
       
       כאשר בעידן הביבי-שואו מרמים את חברי הכנסת, זה בסדר. אבל, כאשר משתמשים בממשלה – אדוני ראש הממשלה, אתה נתת גיבוי לשר האוצר לפני שלושה חודשים, כאשר בממשלתך הקודמת, בתקופתו של שר האוצר הקודם, סילבן שלום, קיבלתם החלטה להעלות את מס ערך מוסף מ-17% ל-18%, וקבעתם שזו הוראת שעה לשנה וחצי. כלומר, כולם ידעו שב-1 בינואר 2004 מס ערך מוסף ירד בחזרה מ-18% ל-17%. בא שר האוצר לממשלתו ומבקש להאריך את תוקף הוראת השעה עוד בשנה, ל-2004. לא חולפים להם חודשיים, וכבר בא שר האוצר ובתוקף סמכותו מודיע שהוא מוריד בחזרה את המע"מ. האם זו לא הצגה מתוכננת? האם השיטה הזאת, תסלחו לי, שיטת הממשלה ששר האוצר מנהיג אותה, אינה זו של גנב הרכב המודרני, שקודם גונב לך את האוטו, ואחר כך מתקשר אליך מהטלפון שלך ומנהל אתך משא-ומתן כמה יעלה לך להחזיר אותו?
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
	שלא תעז להזכיר - - -

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       לא אמרתי. שמת לב, אדוני? לא ציינתי שמות. פעם אחת ראיתי שהחברים שם נעלבו, לא שר האוצר. 
       
       אבל, אני אומר לכם, זה פועל בכל דרך: קודם לוקחים לך את הלחם, אחר כך אומרים לך, בוא, נקל עליך, ניתן לך הפחתה באורז. קודם לוקחים לך את הקצבאות, אחר כך אומרים לך, בוא נקל עליך, נפחית לך במכשירי חשמל. מה זו מדיניות התעתועים הזאת? באמת מישהו חושב שהסקרים שהוצגו בממשלה על-ידי שר האוצר יש להם אחיזה במציאות?
       
       לא נעים לי, אדוני ראש הממשלה, חיפשתי איזה דימוי שיתאים, כי יש הרבה מאוד ברחובותינו ובכוחותינו שלפעמים מתבלבלים בין הסמ"ך לשי"ן. אני לא רוצה לומר באיזה מקום בדיוק, אז אמרתי שאמצא לעצמי מקורות לעניין הזה. אתה יודע, בשופטים י"ב, כאשר היתה אותה מלחמה לא כל כך סימפתית בין אנשי גלעד לבין פליטי אפרים, וכאשר רצו לבדוק מי הוא מי, ביקשו שיאמרו "שיבולת" – החבר בני אלון יכול לסייע לי. מי שאמר "שיבולת" – עבר; מי שלא יצא לו "שיבולת", אלא "סיבולת", לא עבר. אז צריך לומר לשר האוצר, שיש הרבה מאוד שמתבלבלים בין הסמ"ך לשי"ן, ולא יודעים להחליט אם זה עידן הסקרים של ביבי או השקרים של ביבי.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       צריך לדעת שיש גבול, לא רק לעובדה שלוקחים מאנשים, כי זה שלקחתם מהם זו שאלה אחת, אבל זה שהשפלתם אותם - זו שאלה שעליה לא יסלחו לכם לעולם.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עזמי בשארה.
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, צריך באמת לדבר עם האופוזיציה ולבקש ממנה להפסיק עם ההרגל הזה, מכיוון שזו ממש טרחה לשמוע את הנאומים הללו כל פעם, מה עוד שראש הממשלה מביא לנו נאום כתוב, קורא אותו כאן, לא מתייחס בכלל לנושא הדיון: תפקודה של הממשלה בשנה שעברה. הוא אומר את מה שיש לו. אני חושב שהאופוזיציה נותנת לו רק הזדמנות.
       
       על כל פנים, אני הבנתי מהסיכום של התזות שלו על השנה שעברה, שביטחון הוא שיביא לשלום, ולא שלום יביא לביטחון. האמת היא, לא הבנתי איזה ביטחון הביא לאיזה שלום. הוא אומר שהוכח לו שלא נכון ששלום מביא לביטחון. לא היה שלום בשביל שיוכח. אבל הוא הוכיח באמת שהתזה שלו שביטחון יביא לשלום היא אוקסימורון, לא מובן בכלל מה זה, והאם אפשר ביטחון תחת כיבוש, אלא הוא מתכוון לביטחון של בית-קברות ממש, שלום, שקט על-ידי שימוש בכוח ועוד כוח ועוד כוח. 
       
       לא ברור לי מה הוכח בתקופתו של ראש הממשלה שרון. על כל פנים, פתאום אנחנו פוגשים כמעט נאום לצופים, גברתי: יהיה שירות לאומי, ויהיו 50,000 צעירים יהודים בשנה, 20,000 יהודים בשנה, חמישית מכל מחזור הוא אמר. ממש נאום לצופים. לא מובן לי בכלל מה הכוונה, מה זה יפתור, יחזק את היחסים בין ישראל לבין הגולה. על כל פנים, אני לא הבנתי מה כוונתו שהוא חוזר על זה כמה פעמים כשהוא מדבר על המגזר הערבי; כאילו בעיית החברה הערבית היא שירות לאומי. אם יהיה שירות לאומי ייפתרו בעיות החברה הערבית. איזה לאום? לאומי מה, לאומי יהודי? 
       
       אני חשבתי, מדובר על 20,000 שיבואו - לחזק את היחסים בין ישראל לבין הגולה. איזו גולה? הישראלית או הגולה היהודית? אז מדובר בלאום יהודי. אז האוכלוסייה הערבית צריכה לעשות שירות לאומי יהודי? הרי יש לאום ישראלי, אין שירות לאומי. שירות לאומי ישראלי, מדובר פה בלאומיות ישראלית, אני רוצה להבין. 
       
שר התיירות בנימין אלון:
       
       איזה משאל עם?
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       הפרק הראשון הוא שצריך לחזק את יחסה של ישראל ללאום היהודי; בפרק השני - אני צריך לעשות שירות לאומי. איזה? 
       
שר התיירות בנימין אלון:
       
       איזה משאל עם?
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       איזה שירות לאומי? ולכן משאל עם בישראל, שיכלול אזרחים, ולכן לא ברור לי בכלל מה זה שירות לאומי. חוץ מזה, הוא לא מדבר הרי על שירות בקהילה, הוא מדבר על שירות לאומי. אז ייקחו צעירים ערבים לעבוד בהתנחלויות? הרי המדינה תפנה אותם לאיפה שהיא צריכה להפנות אותם. הרי לא יהיה בידינו לכוון  את הצעירים הערבים, המדינה תכוון אותם. איזה שירות לאומי? הרי מדובר בשירות לאומי ציוני - -
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       כן.
       
עזמי בשארה (בל"ד):

       - - לאוכלוסייה הערבית? לא ברור לי. המדינה הזאת תהיה מדינת כל אלה שמשרתים שירות לאומי, ולא מדינת כל היהודים שלא משרתים שירות לאומי, למשל היהודים שבחו"ל - - 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אנא סיים.
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       - - שלא משרתים שום שירות, אבל המדינה הזאת שלהם. לא ברור לי.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       המדינה הזאת תהיה מדינתם של אלה שמשרתים בצבא והם עושים שירות לאומי? יהיה שוויון שלהם? תקום פה פתאום לאומיות ישראלית? על מה מדובר פה? 
       
       מה זה המושגים האלה שמתערבים פה ממש בנאום, כמעט נאום לצופים? לא הבנו כלום - לא לגבי מה הממשלה הולכת לעשות לאוכלוסייה הערבית, ולא לגבי תוכניותיה לשוויון בעניינים של כפרים ערביים, כאשר ראש הממשלה בעצם מדגיש בכל הצהרותיו בשבוע האחרון, שהוא מבדיל בין שני סוגי אזרחות: אזרחות לא מותנית של היהודים, ואזרחות מותנית של ערבים, שהוא יכול גם לוותר עליה במשא-ומתן, או אפילו בלי משא-ומתן. את זה אפילו אנחנו לא מבינים. תודה רבה.

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מגלי והבה. 

מגלי והבה (הליכוד):
       
       גברתי היושבת-ראש, אדוני ראש הממשלה, השר אלון, שמעתי בקשב רב את דוברי האופוזיציה השונים, וחסר לי פה יושב-ראש הכנסת לשעבר, חבר הכנסת אברהם בורג, שהזכיר את עליית ראש הממשלה להר-הבית וציין שזה הגפרור שהביא לתבערה. ואני שואל את חבר הכנסת אברהם בורג: האם אתה באמת מאמין בזה שהאינתיפאדה נבעה רק מעלייתו  של ראש הממשלה על הר-הבית? האם אתה מאמין שכל התוכניות החלו מאותו ביקור שאושר על-ידי ראש הממשלה של אותו יושב-ראש כנסת לשעבר? 
       
       אולי הוא מנסה להסביר את העמדה של הצד השני. זה מה שמצפים מאברהם בורג, שיגיד את הדברים האלה? אני שומע את דוברי הצד השני, אני שומע את דברי אברהם בורג - אין הבדל גדול, אז אולי לאחד אותם ושידברו זה עם זה. 
       
       יוצא לי הרבה, אדוני ראש הממשלה, לצאת למנהיגי מדינות ערב, והבכירים שבהם - חבל שיושב-ראש האופוזיציה איננו כאן, כי לפעמים אני לא מדווח לו - למרבה הפלא, אדוני ראש הממשלה, הם מתייחסים אליך ואל המדיניות שלך ואומרים שאתך, ורק אתך, אפשר לעשות שלום ואפשר לדבר ולהתייחס לכל נושא מדיני, כי כשאתה מתחייב על משהו, אתה מקיים אותו. 
       
       לא נעים לפרט כאן מעל במה זו מה חושבים מנהיגי מדינות ערב על חלק מאותה אופוזיציה שלא נמצאת כאן ועל מה שהיא חושבת מבחינה מדינית. 

דוד טל (עם אחד):
       
       בוא תפרט. אני רוצה לדעת דבר אחד. 

מגלי והבה (הליכוד):
       
       חבר הכנסת טל, עד שתגיע לזמן המדיני - כשתוכל לעסוק בנושאים מדיניים, שעכשיו מעניינים אותך, יעבור עוד הרבה זמן. 

דוד טל (עם אחד):
       
       למה? למה? 

מגלי והבה (הליכוד):
       
       למה? כי אני כרגע מתייחס לאותם דוברי אופוזיציה ולאותו יושב-ראש אופוזיציה, שמרוב שמחה על הנאום שלו יצא לראות איך הוא יתחלק עם חבריו בהנהגה עד 2005. 

דוד טל (עם אחד):
       
       אני מתכוון לנסוע לסוריה ולתוניסיה, אם אתה לא יודע.

מגלי והבה (הליכוד):
       
       אז אני מאחל לך הצלחה. 
       
       אני גם, גברתי היושבת-ראש, שמעתי בקשב רב את דברי חבר הכנסת סנה. הרי כולנו יודעים מה נתנו בטאבה ומה נתן בזמנו שר החוץ שלהם בן-עמי, שנתן 100%, אפילו ויתר על החלק העליון של הר-הבית שיהיה בשליטה פלסטינית. ומה היתה התוצאה? חתם על חוזה שלום? כולם רק יודעים לדבר, ולדעתי הם תופרים חליפות מהר מדי. 
       
       בשנה האחרונה התמודדה המדינה עם קשיים הן בתחום הביטחוני והן בתחום הכלכלי, ורק הממשלה הזאת העזה להתמודד באופן יסודי עם חוליי המשק. אין מי שחולק על הנתונים הקשים שאתם מתמודדת מדינת ישראל, אך כשאנו באים לערוך סיכום לשנה האחרונה, חשוב לדעת את העובדות. 
       
       האופוזיציה מנסה בכשרון רב להכפיש את הממשלה, אבל האזרח בבית יודע באמת מה נעשה. בתחום הכלכלי עשתה הממשלה מהפכה של ממש על מנת לשנות את מגמות ההתרסקות של המשק הישראלי. כבר זמן רב לא ראינו ממשלה שמוכנה לפעול נגד האינטרסים הפוליטיים של עצמה, בשביל לעשות את הדבר הנכון. 
       
       עם כניסתה מצאה הממשלה את עצמה עם גידול בגירעון, עם עלייה באבטלה ובעוני ועם ירידה בהכנסות המדינה. הממשלה העבירה תוכנית חירום כלכלית שהיתה קשה אך הכרחית. במסגרת התוכנית קיצצה הממשלה את התקציב בהיקף חסר תקדים, החלה בהליך לביטול המונופולים, הפעילה מנגנון להוצאת עשרות אלפי עובדים בלתי חוקיים מישראל, קיצצה באופן עמוק את מערך הקצבאות, שאיים למוטט את המערכת כולה. 
       
       ואכן, רבותי, הסימנים הכלכליים - וציין את זה ראש הממשלה - מראים כי ניתוח החירום של המשק מראה סימני התאוששות. רק ברבעון השלישי של שנת 2003 נרשמה עלייה של 2.7% בתוצר המקומי, וגם ביצוא נרשמה עלייה של 24%. אומנם נכון, עדיין לא יצאנו מהמשבר, אך עלינו על הדרך הנכונה.

היו"ר אתי לבני:
       
       זמנך תם. 

מגלי והבה (הליכוד):
       
       רק במלה אחת, אדוני ראש הממשלה, אני רוצה לחזק את ידיך. תמיד נמצא אנשים קצרי רוח מן האופוזיציה מנסים לרפות את רוח הציבור ולהצביע על הקשיים, אך אני משוכנע שהציבור בבית יודע, שאדם שעומד בראש הממשלה יודע שגורל העם מונח על כתפיו - הוא פועל בנחישות ובזהירות על מנת להביא את הספינה לחוף מבטחים. 

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, כבוד ראש הממשלה, יש לנו פתגם בערבית, כבוד ראש הממשלה: "קול לי מן סדיק, אקול לכ מן אנת" - תאמר לי מי החבר שלך, אני אומר לך מי אתה. בהקשר זה אני אומר: תאמר לי מי השותפים שלך, ואני אומר לך מי אתה. ואם השותפים שלך הם בני אלון ואפי איתם וליברמן - אז למי אתה יכול למכור את הססמה שבאמת-באמת אתה יכול להביא שלום? איזה שלום אתה יכול להביא עם בני אלון? בכל מדינה אחרת בעולם הוא היה מוקצה, היה מוגדר כגזען שבכלל היו פוסלים אותו - עם ססמה כזאת של טרנספר - וזה השותף. 

חיים כץ (הליכוד):
       
       - - - ערפאת ילד לידו. ערפאת ילד ליד בני אלון. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת חיים כץ, בוא נסיים. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אני אומר לך, חיים כץ, סליחה, חבר הכנסת חיים כץ, אתה מדבר על ערפאת. ערפאת הוא ראש ממשלה הנבחר - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ראש הממשלה נמצא פה שעתיים, במקום שעה. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       תרשה לי. ערפאת הוא מנהיג נבחר של העם הפלסטיני, שנמצא במאבק עם מדינת ישראל, אבל ראש הממשלה ניהל אתו משא-ומתן. ראש הממשלה לאחרונה ניהל משא-ומתן עם חסן נסראללה, כשהוא אומר, ערפאת לא פרטנר.
       
       ואני רוצה לומר שיהיה צורך בעקביות. אי-אפשר להוליך שולל את כל העם כל הזמן. אפשר להוליך אותם שולל חלק מהזמן, אפשר להוליך שולל חלק מהם כל הזמן, אבל את כולם כל הזמן אי-אפשר, פשוט מאוד. והעניין כבר הפך להיות שיטה, כולם מרגישים את זה, והאמינות שלך נשחקה. 
       
       אני שואל את עצמי לא רק מה תגיד בסיכום של שנה מה עשית, ולכן אין פלא שלא אמרת כלום. אתה התחלת לדבר על עיצוב התדמית העתידית של מדינת ישראל - מושג ענק, רציני - אבל זה היה נתיב מילוט משאלה פשוטה: מה הממשלה הזאת עשתה במהלך שנה, מה עשתה במהלך שלוש שנים. להגיד משפט אחד מה נעשה. לא נעשה כלום, פרט להצהרות. עניין של ויתורים כואבים, עניין של התנתקות, עניין של מאחזים - שום דבר לא נעשה, אבל אני מוכן לא להתייחס לזה - -

ואסל טאהא (בל"ד):
       
       - - -

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - אני לא אתייחס לזה. זה עניין מדיני, אתה ראש ממשלה נבחר, אתה תנהל - בסוף ההיסטוריה תשפוט, אף שיש לך אשראי רציני שאתה פספסת אותו לריק, לחינם. ולצערי הרב, העם משלם את המחיר. 
       
       אבל, מה אתה עושה בסוגיה שאתה העלית? אתה העלית כאן בנאום שתי סוגיות. אמרת לגבי הביטחון והשלום. אמרת שביטחון יביא שלום, ואני שואל אותך: אם יש ביטחון, אז למה צריך שלום? יש כבר ביטחון, אז מי צריך את השלום? ואם כן - אז באמת מה הגדרת המושג שלום אצלך, אדוני ראש הממשלה? צריך להבין - שלום שווה ביטחון; שלום, המרכיב החשוב שלו והמהותי שלו זה הביטחון. ולכן צריך לשאוף לשלום ואז יבוא הביטחון. 
       
       והדבר השני, בנוגע לאוכלוסייה הערבית. אתה, בקווי היסוד של הממשלה הזאת, אמרת שהממשלה תפתח דף חדש עם הציבור הערבי. ואמרת שהוועדה החשובה והיחידה שתעמוד בראשה היא זו שנוגעת לציבור הערבי. ואני מברך אותך, אני חושב שזה חשוב מאוד, מה שאמרת, עניין קליטת ערבים בדירקטוריונים, וש-10% משירות המדינה יהיו ערבים. אבל בזה, המבחן הוא מבחן התוצאה. לעשות. אבל בינתיים מה שנעשה אלה שני דברים - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה, אדוני סיים.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       משפט אחרון, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       בינתיים מה שעושים, חוץ מהצהרות, מה שנעשה - ממשיכים לרסס בחומר כימי מטעים ירוקים בנגב הצחיח. צריך לשלם לאנשים פרס על זה שהם מתגוררים בנגב, ועוד יותר על זה שהם מעבדים את האדמה. אבל מה שעושים - מרססים. איפה זה קורה? 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       - - -
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       ודבר שני, אדוני ראש הממשלה, אתה מדבר על החלפת אזרחי מדינה? אזרחי מדינה. אתה מדבר על קליטת עלייה, ואתה רוצה לוותר על אזרחי מדינה? מה זה, מיקח וממכר? מה הם, סחורה? מה זאת אומרת? איזה מושג אזרחי זה? איזו דמוקרטיה זו, שראש ממשלה שלה, שצריך לדאוג לכל אזרחיה, מדבר בטון הזה? ולכן חשוב מאוד, חשוב מאוד, שיבוא מסר ממך ויגיד: אין בסיס להצהרות האלה. זה יותר חשוב מכל הנאום שנאמר כאן. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חברת הכנסת אתי לבני, ואחרון הדוברים - חבר הכנסת גדעון סער. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, אני אצלצל מייד. כשאתה תעלה, אנחנו מצלצלים. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני רוצה שכבר נצלצל? בבקשה. אין שום בעיה. זה חמש דקות, נכון, הוא צודק. אה, לה יש ארבע דקות. לא, לא צריך לצלצל. באמצע דבריה של חברת הכנסת לבני נא לצלצל. בבקשה.
       
אתי לבני (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני ראש הממשלה, חברותי וחברי חברי הכנסת, מזמן לא שמעתי כזה מצבור של צביעות, של גלגול עיניים, של זעם קדוש, של עלבונות מצד האופוזיציה, ונבדוק את זה אחד לאחד. 
       
       למשל, התחיל חבר הכנסת בורג ותקף את שינוי ואת שר המשפטים ואת שר התשתיות על ההתנהלות שלהם בנושא של חקירות ראש הממשלה. איום ונורא, איך זה אנחנו לא דורשים מייד התפטרות, למען המינהל התקין והסדר הטוב. ואני לא זוכרת את הדרישה הזאת, שהיא באה לגבי האופוזיציה, לגבי מפלגת העבודה. יושבים כאן כמה וכמה אנשים שהיו בחקירות. אנשים מאוד מכובדים, התעסקו בענייני עמותות, התעסקו בענייני כספים, התעסקו בכל מיני עניינים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרוש.
       
אתי לבני (שינוי):
       
       לא שמעתי שום דרישה, שום דרישה כזאת, והיא גם לא צודקת, היא גם לא נכונה. 
       
       שר הביטחון לשעבר צעק, אפילו יצא החוצה לפי בקשתי, בנושא המאחזים הבלתי-מורשים או הבלתי-חוקיים. ואני פה שומעת מחברי ממפלגות הימין, שבעצם הם מתגעגעים לשר הביטחון. הם היו שמחים להחליף את שר הביטחון הזה בשר הביטחון הקודם. הוא זה שהעלים עין, הוא זה שעצם עיניים, הוא זה שבתקופתו - אולי לא בהרשאתו, אבל מתוך עצימת עיניים - הוא - - -
       
דוד טל (עם אחד):
       
       הוא אמר שזה שקר. הוא אמר שזה שקר. שקר, שקר, שקר. - - - הוא אמר שזה שקר. 
       
אתי לבני (שינוי):
       
       הוא אמר שזה שקר, נכון, ואני עונה לו מה זה שקר. אני פשוט עונה לו. הוא זה שבתקופתו לא מעט מאחזים בלתי מורשים עלו בעצימת עיניים, בהסכמה בשתיקה, בהנחות - - -
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
אתי לבני (שינוי):
       
       שלא לדבר על יושב-ראש האופוזיציה, שמעלליו בתחום הזה ידועים לאורך ההיסטוריה. 
       
       לגבי הכלכלה, הזעקות - - -
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       את שומעת מה אומר עלייך אורי אריאל? שאת הקמת מכבסה של מלים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
	חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
אתי לבני (שינוי):
       
       הבלתי-מורשים, הבלתי-מאושרים, הבלתי-חוקיים. מבחינתי - הם מאחזים שצריך לסלק אותם, ומהר. וזהו. 
       
       עכשיו, לגבי הכלכלה. אני חושבת שכל הדוברים שגלגלו עיניים צריכים לראות שבכל אופן אנחנו יצאנו ממצב של פי פחת - - -
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, השעון לא עובד. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כי הפרעתם, אז אני עצרתי. 
       
אתי לבני (שינוי):
       
       - - - היינו על סף משבר כמו בארגנטינה, ולולא הצעדים האמיצים והנחושים שעשה שר האוצר, היינו היום במצב הרבה הרבה יותר גרוע. והנה, תראו את נתוני הצמיחה. לא צמיחה מי יודע מה, אבל בכל זאת. היום פורסם, למשל, שהיצוא גדל ב-9%, ויבוא חומרי הגלם גדל ב-12%, והביקוש לעובדים בשלושת החודשים האחרונים גדל ב-6%. בכל אופן, זו תזוזה. לפחות על זה אפשר לדבר. יש יציאה מהמיתון. 
       
       נכון שהדברים בתחום הכלכלה נעשים יותר מדי בשליפה, אין תכנון אמיתי. אנחנו דיברנו היום על מחירי הלחם, ושמענו את ממלא-מקום ראש הממשלה, שלא צריך לסבסד את המצרך אלא את הנצרך. יפה מאוד, גם נכון. אבל מה? ממלא-מקום ראש הממשלה ושר התעשייה והמסחר אמר, שלא מצאנו את הדרך לסבסד את הנצרך. מה זאת אומרת לא מצאנו את הדרך? ישבנו וישבנו וחשבנו ולא מצאנו את הדרך, ובכל זאת העלינו את מחירי הלחם? זה דבר בלתי נסבל. קודם נמצא את הפתרון ואחר כך נוריד את מחירי הלחם. 
       
       בנושא הרשויות המקומיות, יותר מדי פעמים שמענו שיהיה בסדר, והאמנו ל"יהיה בסדר". ולא היה בסדר. רק אחרי לחצים ואחרי דרישות ואחרי שביתות, הנושא הזה פחות או יותר הוסדר. הנושאים הכלכליים צריך שיהיו בתכנון ארוך טווח. לא יכול להיות שהדברים, שהם נכונים ובכיוון הנכון, ייעשו בשליפה, בלי הכנה מוקדמת. 
       
       ומבחינה מדינית: אני רוצה לברך את ראש הממשלה שמזיז את תוואי הגדר, כאשר שינוי, לאורך כל השנה, מיום כניסתנו לממשלה - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לסיים.
       
אתי לבני (שינוי):
       
       - - דורשים את זה, וסוף-סוף זה נעשה. 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       חוץ מהצבעה.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       חוץ מהצבעה. כל השנה הייתם בסדר, רק כשזה הגיע להצבעה, הצבעתם בעד. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אולי לא שמתם לב, זמנה של חברת הכנסת לבני תם. חבר הכנסת שוחט, זמנה תם, לכן היא צריכה לסיים. 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       גברת לבני, הרשי לי לרענן את זיכרונך.
       
אתי לבני (שינוי):
       
       אני מברכת על תוכנית הניתוק החד-צדדית בעזה, וזה בהחלט עולה בקנה אחד עם הדברים ששינוי תמכה בהם מלכתחילה. 
       
       אני לא שמחה על 70 מיליון השקל שהיום מועברים להיאחזויות ולהתנחלויות בגדה, על חשבון - - -
       
חיים אורון (מרצ):
       
       לא הצבעתם נגד, אפילו. לא הצבעתם נגד. 
       
אתי לבני (שינוי):
       
       - - - על חשבון העניים ועל חשבון הנצרכים. על זה אני מצרה, ובזה אני מקווה שנוכל לטפל. 
       
       אני מברכת את ראש הממשלה על שנה שהיתה פחות או יותר בכיוון הנכון, ונקווה שהשנה הבאה תהיה טובה יותר. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחברת הכנסת לבני. רבותי חברי הכנסת, גדעון סער, אחרון הדוברים, ואחריו - אנחנו יוצאים להצבעה. רבותי חברי הכנסת. חבר הכנסת גדעון סער - בבקשה, אדוני.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       איך יוצא שהוא תמיד אחרון, אני רוצה להבין. איך יוצא שזה מסודר ככה - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני אסביר לך, זחאלקה: מביאים 40 מנדטים והכול מסתדר. דבר קל מאוד. מביאים 40 מנדטים.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       זה עונש שהציבור לא יכול לעמוד בו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה החטא והוא עונשו.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       חבר הכנסת זחאלקה, אני מקווה שבהזדמנות תעדכן אותנו מה סדרי הדיון בפרלמנט הסורי, האם גם שם למפלגה הגדולה, בסוף הדיון, ניתנת רשות הדיבור - - -
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אחרי שתעדכן אותי מה קורה במרכז הליכוד, ואיך - - - הגיעו לכנסת.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זחאלקה. חבר הכנסת זחאלקה, אולי אדוני חושב שהוא ברשות דיבור. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       מה, הוא שאל אותי.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אז אני אומר לך שהוא יכול לשאול אותך, אבל אתה יכול רק ברשותי לענות. אני מבקש ממך, חבר הכנסת סער, לא לשאול אותו, כדי שהוא לא יחשוב שהוא יכול לענות. רבותי, נא לתפוס מקומות, כי אנחנו מצביעים מייד עם סיום דבריו של חבר הכנסת סער. נא לתפוס מקומות ולשבת. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אני תמיד אשמח לעדכן אותך, חבר הכנסת זחאלקה, על ההתרחשויות במרכז הליכוד.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       למה רק אותו? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת הירשזון, יהיה יותר נוח אם תשבו, ואז ידע חבר הכנסת סער מתי הוא צריך להפסיק לדבר. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אשמח גם אם תוכל לעדכן אותי מפעם לפעם במה שקורה בפרלמנט הסורי. אם זה לא נוח ליושב-ראש תנועתך, חבר הכנסת בשארה, אני מציע שאחד מכם, אתה או ואסל טאהא, תעשו זאת במקומו, ותגוללו פעם אחת ולתמיד את סיפור השליח עם המפית. לא יכול להיות שציבור שלם, יהודי וערבי, בארץ ובאזור, ימשיך לתהות על אודות אותה תעלומה של דוקטור בשארה ומיסטר עזמי, או להיפך. זה דבר שמסקרן, השילוב הזה בין החתרנות לבין השליחות. זה דבר שמאוד מעורר עניין, ואני משוכנע שאתה ער לנושא הזה. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       תשאל את החברים שלך – את החברים שלך. תשאל את החברים שלך. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא שמע אותך, עכשיו הוא עונה לך. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       החברים הערבים שלך. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       קודם כול, טוב שיש חברים, והם צריכים להיות בני כל הדתות והלאומים, אבל הדברים האלה כדאי שיהיו ברורים. אם אדם יושב בשליחות עם אנשים חשובים – כולם שירתו באותה סיירת, כולם השתייכו לאותה ממשלה – ויוצא לשליחות לבירה ערבית חשובה, למה להכחיש? הרי אחרי זה באים אחרים ומאשרים את הכול, ואז אתם במבוכה. פעם אחת מעל הדוכן הזה תגוללו את העובדות כפי שהן היו. 
       
       אדוני היושב-ראש, ברשותך, ארצה להתייחס לאותה טרדנות קבועה, בלתי מזיקה אבל בהחלט מבזבזת זמן, של האופוזיציה. 
       
שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       אנחנו מבקשים פרשנות, אנחנו לא מבינים מה קורה פה. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אתה עוד בנושא הקודם, חבר הכנסת שמחון? התכוונתי לשליחותו של חבר הכנסת בשארה לדמשק בשליחותו של אהוד ברק, שלמענו הוא הסיר את המועמדות בשנת 1999 בבחירות לראשות הממשלה. בכל נושא המפית – הרי יש לכם חבר בסיעה שיושב כאן, חבר הכנסת דני יתום. 
       
שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       הוא צייר.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       כן, הוא גם מסרטט על מפיות, והוא יוכל לספר. יש אפילו חבר בסיעת מרצ, שיושב מאחוריו ושירת באותה סיירת, וגם הוא יוכל לספר על כך. אני מציע שפעם אחת ייחשפו העובדות האלה לפני הבית. 
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       לא ידענו ששירות בסיירת מטכ"ל הוא אות קין על מצחם של אנשים. איפה אתה היית בצבא?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       בגולני, בחטיבת גולני. לא, אני מכבד, אני אומר את זה כאדם ששירת בחטיבה סדירה ולא עלה למדרגה הזאת, אבל הכבוד קיים. לשמוע את המצעד הזה, לשמוע אתכם מקוננים אחרי שיד אחת, היד שהביאה את כנופיות הטרור, את כנופיות ערפאת לכאן, גרמה לשפיכות הדמים הזאת, למשבר הכלכלי, המדיני והביטחוני שהבאתם על עם ישראל. 
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       למה לא הרגו אותו בביירות?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       מצד שני הייתם שותפים לממשלה הכי אנטי-דמוקרטית בתולדות ישראל, לממשלת ברק, ממשלה שנשענה על 30 חברים בבית הזה. באותו זמן השתוללה החקיקה הפופוליסטית ורוקנה את קופת המדינה – אתם באים להטיף מוסר?
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       מי הצביע בעדה?

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       בייגה, מה הוא אומר?

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       הוא הצביע בשבילה. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       הרי אתם יודעים שלא סתם הבוחר מעניש אתכם אחת לארבע או שלוש שנים, כאשר יש בחירות. זה לא בכדי. אתם יודעים מה האחריות שלכם, וגם אתה, חבר הכנסת שוחט, יודע מה המשמעות של הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה היום על העלייה בתוצר, ומה המשמעות של ירידת הריבית, ומה המשמעות של ההשקעות שעולות, ושל ביצוע ההפרטה, ושל התחזקות השקל השנה ולמה הבורסה עולה. הרי אתה יכולת לספק לבית הזה הסבר מקרו-כלכלי אובייקטיבי ואמיתי, אבל אתם כל הזמן נגררים לאותה נימה פולמוסית ולא מכובדת. היא לא תביא לכם גם את תמיכת העם, היא לא תביא לכם את תמיכת הציבור. אומנם אני שומע שאתם כבר משלהבים את עצמכם ומספרים לעצמכם שהעם חוזר אליכם. יש איזה "באז" כזה אצלכם בשורות, אבל אתה יודע היטב שהעם הזה גם יודע לשפוט את ההתנהגות הקנטרנית שלכם כפי ערכה, וגם יודע לשפוט את המחדלים שלכם, שהביאו את מדינת ישראל למצב שלה. 
       
       הממשלה בראשותו של אריאל שרון, הייתם שותפים לה. עשיתם טעות כשפרשתם, עשיתם עוד טעות כשלא הצטרפתם, ולכן בשנים הקרובות, שנה אחר שנה, ב-17 בפברואר, תהיה לכם האפשרות לסכם את השנים הללו, שבהן תשבו על הספסלים האלה ותראו כיצד ממשלה אחראית מוליכה את עם ישראל לעתיד טוב יותר. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לפי סעיף 42 אין הודעות אישיות, שכן אנחנו מחייבים את ראש הממשלה להיות פה מתחילת הדיון ועד סופו. רבותי חברי הכנסת, נא לשבת, לתפוס מקום. צלצלנו כבר לפני חמש דקות ויותר, ואני לא רוצה להריץ את האנשים. לכן כולם ישבו בשובה ובנחת. 
       
       רבותי חברי הכנסת, להלן מכתב ששלח אלי ראש הממשלה: "לכבוד יושב-ראש הכנסת, בהתאם לסעיף 36א לתקנון הכנסת, אתכבד להודיעך כי אבקש לראות בהצבעת הכנסת על הודעתי בדיון לפי סעיף 42 לחוק-יסוד: הממשלה, המתקיימת היום, עניין של הבעת אמון בי. בכבוד רב, אריאל שרון, ראש ממשלת ישראל". 
       
       רבותי חברי הכנסת, נא להצביע – מי בעד ומי נגד הודעת ראש הממשלה. 
       
הצבעה מס' 4
       
בעד הודעת ראש הממשלה – 45
נגד – 36
נמנעים – אין
הודעת ראש הממשלה נתקבלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       45 בעד, 36 נגד, נתקבלה הודעתו של ראש הממשלה כפי שנמסרה לכנסת. תם הדיון בנושא סעיף 42. 
       

       
הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 50) 
(התפלגות סיעה המתמזגת עם סיעה אחרת), התשס"ד-2004 
       [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/36).]
(קריאה ראשונה) 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אנחנו עוברים להמשך סדר-היום: הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 50) (התפלגות סיעה המתמזגת עם סיעה אחרת), קריאה ראשונה. יציג את החוק המוצע חבר הכנסת גדעון סער. אדוני, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו - חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אנחנו מביאים היום למליאת הכנסת הצעת חוק טובה, שאושרה ברוב גדול בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת; כפי שאתה יודע, חבר הכנסת פינס – היית בוועדה והיית שותף לדיונים. 
       
       את ההצעה הזאת הגשתי במקורה כדי למנוע אפליה שקיימת בין סיעות קטנות לגדולות בבית הזה בכל מה שנוגע לפיצול סיעות. לגבי הסיעות הגדולות אנחנו חיים במשטר שבו שליש תמיד יכול להתפצל, ולגבי הסיעות הקטנות לא היתה אפשרות כזאת בדין. 
       
       במהלך הדיונים בוועדת החוקה העלו חברים רבים מהקואליציה, מהאופוזיציה, את החשש שמא קבלת הצעת החוק תוביל למצב שבו יהיה ריבוי סיעות בבית הזה. על מנת לענות על החשש הזה אימצנו נוסח פשרה, אשר קובע שההתפצלות תהיה לגיטימית; מקום שיש איחוד בין סיעות, דהיינו, סיעה אחת שאינה עולה על שלושה הולכת לבית, לבחירות לכנסת בהרכב מסוים, מחליטה להתאחד עם סיעה אחרת, ניתן להתפצל ממנה כדין, כאשר החתונה הזאת לא מתקבלת על דעתם של כל אלה שאמורים להתחתן. באופן הזה יש שני מצבים: או שמספר הסיעות בבית קטן, או שהוא נשאר אותו דבר ובכל מקרה לא גדל, ובזה אנחנו גם מפיגים את החשש הזה. 
       
       עכשיו אני רוצה להסביר נושא נוסף שהעלה חבר הכנסת יהלום, ידידי, יושב-ראש סיעת המפד"ל, והוא של אפשרות הצטרפות, או אפשרות פיצול, כאשר מדובר לא במסגרת נסיבות של מיזוג. כי כרגע החוק הזה או הצעת החוק הזאת עונה רק על מצב שבו יש מיזוג בין סיעות וכתוצאה מהמיזוג, לצד המיזוג יש גם פיצול. חבר הכנסת יהלום העלה את הדעה, שיש לאפשר פיצול כזה גם במקרה שבו מצטרף המתפצל לסיעה גדולה יותר, כי גם במקרה הזה מספר הסיעות בבית קטן ואיננו גדל. הסיכום לגבי הנושא הזה הוא, שהנושא הזה יידון לאחר הקריאה הראשונה, בהכנה בוועדה לקראת הקריאה השנייה והשלישית. 
       
       החוק הזה הוא חוק מאוזן, הוא חוק נכון, הוא מוצא את האיזון הנכון בין היכולת לנהל את הבית הזה במספר סיעות סביר, לבין האפשרות לקיים פיצול, גם בסיעה קטנה, מקום שמשתנות הנסיבות באופן שבו הסיעה מתמזגת עם סיעה והבוחר לא נתן את דעתו על הסיטואציה הזאת. ולכן אני מבקש מכל חברי הבית לתמוך בהצעה בקריאה ראשונה. תודה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה. אחריו - חברי הכנסת ברכה, אחמד טיבי, אברהם רביץ, אופיר פינס-פז, אלי אפללו, בייגה שוחט, דהאמשה ועמיר פרץ. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת גדעון סער מבקש מחברי הכנסת שיצביעו בעד הצעת חוק שמאפשרת לחבר סיעה בת שלושה חברים להתפלג ובעצם להיות שונה ממה שסיעתו בכנסת מצהירה ופועלת. אני רוצה לומר לכם, חברי הכנסת, שההצעה הזאת מתאימה בדיוק לחבר כנסת מסיעת הליכוד. כי מי שרואה איך ראש הממשלה מתנהג, לפחות בשנה האחרונה, יכול להבין שאפשר ללכת בבחירות – טוב שתשמע, שר האוצר – אפשר ללכת בבחירות עם אמירות שונות, עם הבטחות שונות, עם קו מסוים, וכאשר אתה נבחר ובא לכנסת ויש לך הממשלה שהקימות, אתה יכול לעשות סיבוב חד ולשנות את המדיניות שהבטחת בציבור. 
       
       אנחנו ראינו את זה כאשר ראש הממשלה נבחר להיות ראש הממשלה בפעם הראשונה רק מכיוון שהוא כיתת את רגליו בקרב המתנחלים, בקרב מפלגות הימין, והבטיח לראשי המפלגות ובכל הזדמנות שבימיו לא יקרה דבר כזה שיעקרו יישוב. והוא בא לחרדים והבטיח להם שבימיו לא יפגעו בקצבאות ילדים, בימיו לא יפגעו במעמדם של תלמידי הישיבות בכל מה שקשור לצבא. והיום אנחנו יודעים שראש הממשלה הולך לעקור יישובים, ראש הממשלה רוצה לפגוע במעמדם של תלמידי הישיבות. ולכן, רק חבר כנסת מסיעת הליכוד יכול לבוא ולהציע, שאף  שהלכת בבחירות עם קו מסוים, אמרת לבוחרים מה עמדתך, אתה יכול לבוא אחר כך כאן למליאה ולהודיע שאתה מתפצל מהמפלגה הזאת. 
       
       אני רוצה לומר לראש הממשלה, שמידת כפיות הטובה שיש לו היא הרי לא ידועה בכלל בלקסיקון של המפלגות בישראל. הוא היה חבר כנסת זנוח. הוא היה שר שאף אחד לא הסתכל עליו. לקחו אותו המתנחלים, לקחו אותו החרדים והביאו אותו לרום מעמדו כראש ממשלה, ולאחר שהוא נבחר להיות ראש ממשלה פעם אחת, ביקש שוב את אמון הציבור, ולאחר שנבחר בפעם השנייה, הוא מועל בתפקידו. את כל מה שהוא הבטיח הוא לא מקיים, עושה את ההיפך, ולכן, הצעת החוק הזאת ראוי לה שלא תתקבל. תודה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, זו הצעה טרחנית, אבל אם נשים בצד את הטרחנות שבהצעה הזאת, זו הצעה שמעודדת פלגנות. ושוב, היא באה כאילו לעזור לסיעות הקטנות, לאפשר להן זכויות שקיימות לסיעות גדולות, אבל למעשה היא באה לעודד פלגנות בסיעות הקטנות ובעצם לפגוע בהן. היא באה כחלק ממכלול של הצעות שבאו לפגוע בסיעות הקטנות, כמו העלאת אחוז החסימה, וכמו בכלל חוק מימון מפלגות וכל מיני הצעות שבסופו של יום יחלישו את מעמדן של הסיעות הקטנות. 
       
       יש בארץ ציבורים, במיוחד הציבור הערבי, מה לעשות, שמספר הבוחרים, אחוז המצביעים בו נמוך יחסית, וייצוגו, מטבע הדברים, הוא בסיעות קטנות. לכן, גם באופן כללי ועקרוני אני מתנגד להצעה זו, אנחנו נצביע נגדה, אבל גם על הפגיעה בציבור הערבי ובציבורים אחרים - אני מתנגד להצעה הזאת ואנחנו נצביע נגדה. תודה רבה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מוחמד ברכה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת שיזם חבר הכנסת סער היא הצעת חוק קנטרנית, תכססנית, פלגנית. היא פשוט באה רק כדי להפנות - - -
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       של עסקן קטן. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - זה ילדותי כזה, מופנה כלפי סיעה אחת על נושא אחד, במצב אחד, כלפי סיעת עם אחד, והדברים די ברורים. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       גם נגד סיעת העבודה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       כן, גם נגד העבודה. לכן אנחנו נצביע נגדה.
       
       אבל, גברתי היושבת-ראש, ברשותך, אני רוצה לדבר על נושא אחר, שאני חושב שהוא מאוד חשוב ועברו עליו לסדר-היום בצורה חלקה מדי, לדעתי. היום נסע כבוד נשיא המדינה לצרפת. פינס, תשמע, היום נסע הנשיא קצב לצרפת. בין השאר, עולה שם, כנראה, בשיחותיו עם הנשיא שיראק הנושא של האנטישמיות והמאבק באנטישמיות והגזענות כלפי יהודים. וכרגיל, מצטרפים אליו העיתונאים. משום מה, אנשי הביטחון בנתב"ג היום התעקשו, מכל העיתונאים, שחלקם בכירים וחלקם פחות, לערוך חיפוש ביטחוני משפיל דווקא כלפי אחד העיתונאים הבכירים של העיתונות הערבית בישראל, עורך "א-סינארה", לוטפי משעור. וזה דבר שהוא פשוט בלתי מובן. כל העיתונאים קיבלו יחס מסוים, ורק מר משעור קיבל יחס אחר. 
       
       לא עזרו גם הפניות של הפמליה של הנשיא לאנשי הביטחון, לא לעשות את זה, ולא לעשות איפה ואיפה, והעובדה שהאיש מוכר, ודווקא כבוד הנשיא מעוניין שהוא יצטרף אליו לביקור הזה, דווקא הוא; אפילו לחלק מהמסע שם, בצרפת, שהוא מסע יותר מצומצם, יותר אינטימי, הוא התבקש להתלוות לנשיא. לא עזרו שום פניות, עד כדי כך שהאיש, ובצדק לדעתי, סירב לקבל את ההשפלה הזאת כמובנת מאליה, ויתר על הנסיעה וחזר לנצרת, כפי שבא. 

	אני חושב שיש מקום לבחון שוב - והדבר עולה מדי פעם על סדר-יומנו ובחיינו, בחיי האזרחים הערבים במדינת ישראל – את הניסיון הזה לצייר סימן שאלה על כל אזרח ערבי, גם אם הוא מוכר ליהודים ומוכר לערבים. כל ערבי, גם אם הוא עורך של עיתון חשוב במדינת ישראל, עדיין נמצא במשבצת של חשוד ושל סכנה פוטנציאלית.

	רבותי, הגיע הזמן שמסעות ההשפלה - ואני חייב לומר, למען ההגינות - -      

היו"ר אתי לבני:
       
       אנא סיים.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - שהטון של החיפושים בנתב"ג נעשה מנומס יותר, ואנשים מעידים על אלה שעושים את הבידוק שהם פונים בצורה יפה ואומרים "אנחנו נאלצים, המצב - - -" וכו', כפי שעושה הממשלה – מדברת הרבה על שלום ולא עושה שלום, על נסיגה ולא עושה נסיגה. אבל אני חושב שהגיע הזמן להפסיק את מסע ההשפלות הזה בנתב"ג. בסופו של דבר, רוב האנשים הם אנשים הגונים ואזרחים טובים, ולא ייתכן שההתנהגות הזאת תימשך נגד אנשים תמימים ואזרחים שממלאים תפקיד ציבורי. תודה רבה, גברתי.

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.
       
זאב בוים (הליכוד):

       תשלח אותו לארצות-הברית שיטוס בטיסות הפנימיות. תראה איך יפשיטו אותו שם. מה הרגישות הזאת? אפשר לחשוב.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת ברכה, תודה. בבקשה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       גברתי היושבת-ראש, יכול להיות שסגן השר לא קלט את הפואנטה של מה שאמר חברי, חבר הכנסת ברכה. הם הבדילו בינו לבין שאר העיתונאים, וזו הבעיה. לוטפי משעור הוא אדם מוכר, הוא עורך בכיר, הוא עיתונאי. הוא התבקש. הנשיא מאוד רצה שהוא יהיה שם ויכסה. זו נקראת השפלה. זה אזרח ואדם מוכר.

זאב בוים (הליכוד):
       
       זה בנסיבות מציאות חיינו, ושייטול קורה מבין עיניו, וגם אתה. מה לעשות?
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אני שמח שזו התשובה שלך. זאת הקונספציה מאחורי הבידוק המשפיל של ערבים בפרט, גם אם הם עיתונאים בכירים.
       
זאב בוים (הליכוד):

       זה לא משפיל.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       זה מאוד משפיל. אתה יודע שזה משפיל. זה מאוד משפיל ופוגע, וזה מכוון. זה מאוד מכוון.
       
זאב בוים (הליכוד):

       זה כורח לא יגונה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אגב, טוב שהוא עזב את הפמליה וחזר. טוב מאוד.

זאב בוים (הליכוד):
       
       זה כורח לא יגונה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       זה לא כורח. אם הם היו בודקים את כולם, מילא. אבל הוא לבד, מכל השאר? סגרגציה? זה קורה לכל אזרח ערבי שמגיע לנמל התעופה, גברתי היושבת-ראש. הוא עובר שבעה מדורי גיהינום של השפלה, פעם אחר פעם אחר פעם.
       
       אם להתייחס להצעת החוק הזאת, מטרתה לעודד פלגנות בכנסת ויצירת סיעות קטנות. יש כאן אווירה של קואליציה שלטת, מיוריזציה, שיכולה להעביר כל דבר, והיא מרגישה שכל חטא הוא לגיטימי. לא רק הרוב הוא הכלי להעביר הצעות, גם ה-common-sense, גם היחס בין רוב למיעוט בבית הזה, בין קואליציה לאופוזיציה. יש כלים. הצעת החוק הזאת באה לשבור כלים. הדבר החמור, שהיא מתייחסת ספציפית לסיעה מסוימת ולאפשרות של חבירה לסיעה גדולה יותר.
       
       לכן, גברתי היושבת-ראש, ראוי לה להצעה הזאת להידחות, למרות הרוב המוחץ של הקואליציה, וכדאי מאוד שהצעות של פלגנות והצעות של דורסנות כלפי מיעוטים, כמו העלאת אחוז החסימה בבחירות, כמו ההצעה הזאת שבאה להגדיל את הפלגנות בכנסת, כמו וכמו וכמו, לא יעברו. בכנסות האחרות היה ניסיון פה ושם, אבל כאן זה משהו סיסטמתי, פעם אחר פעם אחר פעם.
       
       לכן, גברתי היושבת-ראש, אני מבקש מחברי בבית הזה לדחות את ההצעה הזאת על הסף. יש בה גם אלמנט של העדר רספקט לשיתוף הפעולה בין אופוזיציה לקואליציה, אבל גם לערך של רוב ומיעוט. בזה חוטאת ההצעה הזאת, ולא בכדי הקואליציה מנסה להביא הצעות מגוחכות בדמות ההצעה הזאת.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה. חבר הכנסת אברהם רביץ – אינו נוכח. חבר הכנסת  אופיר פינס, בבקשה.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       תודה. 
       
       גברתי היושבת-ראש, אני שואל את עצמי עד לאן הידרדר הבית הזה. שורה של חברי כנסת, לרבות חבר הכנסת גדעון סער עצמו, הציעו רק לפני חודש להעלות את אחוז החסימה. למה? כדי לצמצם את מספר הסיעות בבית, כדי לאחד, כדי להפסיק את התופעה שיש כל כך הרבה סיעות, כל כך הרבה פלגנות. ובעת ובעונה אחת, פתאום, out of the blue, הוא מציע לסיעות שמונות פחות מחמישה חברי כנסת להתפלג ולהפוך ליותר מסיעה אחת, לרבות יצירת סיעות יחיד בבית הזה. חברי כנסת מעופפים בין קואליציה לאופוזיציה. איך אפשר להסביר שמצד אחד אותו חבר הכנסת מציע את הצעת החוק להעלאת אחוז החסימה, ומצד שני אותו חבר הכנסת מציע לכונן סיעות יחיד בכנסת, אחרי שאכלנו מרורים מהתופעה הזאת במשך שנים, לאחר שהבית הזה התאחד להפסיק את התופעה הבזויה של סיעות יחיד שמכריעות לפעמים גורלות על חודו של "מיצובישי" או תמורת כל טובת הנאה אחרת? 
       
       אני סבור שהכנסת הזאת צריכה להתעלות מעל שיקולים כיתתיים ולחסום את ההצעה המגונה הזאת. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):

       יש לו הצעה להעלות את אחוז החסימה?
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       ודאי. יש לו הצעת חוק.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       למה הוא מציע את ההצעה הזאת?

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       משום שהוא לא רוצה סיעות יחיד. עכשיו הוא רוצה גם וגם וגם וגם, התיאבון הזה שבא מספסלי הליכוד, שאין לו שובע. אני אומר לכם, בסוף הם יהיו סיעת יחיד. העם מקיא אותם, העם כועס עליהם. הם עוד מתהלכים פה חדורי חשיבות עצמית, בתחושה של אני ואפסי עוד. העם יכה בהם. אני משוכנע בזה. אני מסתובב בציבור. אלה בדיוק יהיו הנושאים שנבוא אתם לציבור ונגיד מה אתם עושים לכנסת, איך אתם אוכלים כאן כל חלקה טובה.
       
       גברתי היושבת-ראש, יש לי עוד חצי דקה להגיד משהו לראש הממשלה, ברשותך. ראש הממשלה החליט היום לנזוף במשטרה. ראש ממשלה תחת חקירה מעז לנזוף במשטרה. אני אומר לכם: אין גבול לחוצפה. במקום לבוא ולהתייצב מאחורי המשטרה ולא לתת לשר האוצר לקצץ בתקציבה, לעזור לה בתקציב נוסף למלחמה בפשיעה המאורגנת, ראש הממשלה בישראל רוצה משטרה חלשה, רוצה משטרה כנועה, רוצה משטרה מסורסת, רוצה משטרה נשלטת. זו בושה וחרפה. אני חושב שהכנסת צריכה לומר את דברה היום באופן ברור וחד לראש הממשלה: אל תהיה אויב משטרת ישראל, תתעלה מעל שיקולים וחשבונות אישיים ותתנהל כמו ראש ממשלה. תודה רבה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אלי אפללו – אינו נוכח. חבר הכנסת בייגה שוחט – אינו נוכח. חבר הכנסת דהאמשה – אינו נוכח. חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, לא במקרים רבים זוכה חבר כנסת להרגיש שממשלה שלמה הולכת בסיכול ממוקד, אבל גם לא מסתירה איזו רמה של פצצה היא מתכוונת להטיל בסיכול הזה. 
       
       כשהממשלה נלחמה בנו בגלל עמדותינו, זה בסדר. אבל כשהקואליציה – והדמוקרטור הגדול גדעון סער התעורר פתאום בלילה, הוא לא ישן כל הלילה, כי הדמוקרטיה, משום מה הוא מצא בה פגם, פגם בדמוקרטיה. גדעון סער, הסתבר לו פתאום שחס וחלילה יכול להיות מצב שחבר כנסת יישאר כלוא בסיעתו. בסיעות הגדולות הסיכוי של חבר כנסת להישאר כלוא, גם אם הוא חושב אחרת, הוא הרבה יותר גדול – איזה סיכוי יש לחבר כנסת מהליכוד לפרוש אם הוא לא מוצא עוד 10–12 חברי כנסת אתו?
       
       עכשיו, שואל חבר הכנסת גדעון סער, מה ההבדל בין סיעה גדולה לסיעה קטנה? מדוע בסיעה גדולה מותר להתפצל בשליש ובסיעה קטנה לא מתפצלים בשליש? הרי גדעון סער בא הנה והניח הצעת חוק להעלות את אחוז החסימה – לא במקרה אחוז החסימה הוא 1.5%, כי הכנסת יצרה מראש רף של שני מנדטים והלכה אתו עד הסוף, לאורך כל הדרך, כל החקיקה, כל ההתאמות. 
       
       ולכן, ברור לחלוטין שמדובר פה במהלך שיש בו, סליחה, דחיפה לתככנות, דחיפה לסכסכנות, הכנסת נורמות פסולות שהכנסת הזאת מזמן נפטרה מהן. 
       
       לצערי הרב, מדובר בחוק פרסונלי, שהוא אסור על-פי כל דין. גם אם מישהו רוצה לשנות את כללי המשחק, הוא צריך לעשות זאת לפני הבחירות, כי כאשר מפלגות מתייצבות לבחירות, ומתייצבות לפני הבוחרים שלהן, הן מציגות את מרכולתן לפי כללי הבחירות שקבעה הכנסת. אם גדעון סער חושב להיות דמוקרט גדול, אדרבה ואדרבה – אם ניווכח באמת שכוונותיו כוונות ראויות, נקיות, טובות, יציע את הצעת החוק לכנסת הבאה, לבחירות הבאות, ואז באמת נשתכנע כולנו שאומנם יש פה רק כוונות כנות.
       
       אבל מדובר פה בעסקן פוליטי מדרגה נמוכה מאוד, שהדרך שלו להשחית אנשים, להשחית נורמות, היא דרך ללא מעצורים. צריך לעצור את ההשחתה הזאת, כי יכול להיות שגדעון סער מתכוון להרוויח מנדט אחד בצורה כזאת או אחרת, אבל הוא משחית כנסת שלמה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אבשלום וילן, ואחריו - חברת הכנסת גילה גמליאל. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מודה שאינני מבין את הלוגיקה העומדת בבסיס החוק הזה. 
       
קריאה:
       
       אין לוגיקה.
       
אבשלום וילן (מרצ):

       אחת משתיים: אם חבר הכנסת גדעון סער בעד העלאת אחוז החסימה, לשם מה החוק הזה? הרי כל הרציונל מצד אחד להעלות את אחוז החסימה – במקום 1.5% ל-2%, ונגד הפיצולים – ולא במקרה הצעת החוק אומרת רק סיעות בנות שישה חברי כנסת ויותר, כלומר נאמר במפורש שהפיצול יהיה מעל שני חברי כנסת. 
       
       פתאום עומד פה חבר הכנסת גדעון סער ומתחיל להסביר לנו את המורכבות ואת הכלליות של החוק.  איזה כלליות ואיזה נעליים, גברתי היושבת-ראש. החוק הזה הוא חוק דוד טל, הוא חוק נגד סיעת עם אחד, וצריך להגיד את האמת בפרצוף. כל השאר הוא סיפורי מעשיות. כמה אפשר לספר לכולם סיפורים? פתאום נחתה על חבר הכנסת גדעון סער הרוח, פתאום הוא הגיע למסקנה שלא מספיק שסיעות של שישה חברי כנסת – שצריך להתפצל משלושה, שכל אחד יוכל להתפצל? 
       
       אני חושב שאם הכנסת תעביר את החוק הזה, היא פשוט הולכת כמה שנים לאחור. תרצה סיעה מסוימת בת שלושה חברים להתפצל, להסתדר, נדון בכך בבוא העת. מה קרה? שלושה חודשים לפני בחירות יבוא חבר כנסת שלא מסתדר עם סיעתו ויגיד: אני פורש. ירצה להצטרף למפלגה אחרת, יעמוד למבחן הבוחר באופן הגון, ישר, ענייני. פתאום, בסיעה שיש לה שליש מהחברים בבית הזה, 40 חברים, יושב-ראש הסיעה, אצה רצה לו הדרך לצרף את חבר הכנסת ה-41  – אם וכאשר, ואז, בדרך לטהר את השרץ, ממציאים כל מיני תיאולוגיות.
       
       גברתי היושבת-ראש, אני מכבד אנשים שלאורך כל הדרך מוכיחים עקביות – נגד פיצולים, נגד סיעות קטנות, בעד הגדלה – בסדר, לגיטימי. פתאום הכול מתהפך. למה, הרחנו עוד מנדט?  ואז מקיימים דיון רציני בוועדת החוקה, חוק ומשפט, וכבר שמעתי שם את הנימוקים שהועלו. אני מודה שלא רק שלא הצלחתי להשתכנע, לצערי הנימוקים האלה פשוט עוררו בי גיחוך. הרי כולנו נגד חוקים פרסונליים; חוק, מטבע ברייתו, צריך להיות חוק כללי. מה קרה פתאום שצריך חוק פרטי לסיעה בת שלושה חברים שאולי רוצה להתפצל? האם הכנסת צריכה לתת לזה לגיטימציה? האם אנחנו צריכים להעביר את זה? 
       
       ברמה העקרונית אני אומר, שמי שרוצה, שיהיה בעד העלאת אחוז החסימה. זה לגיטימי בעיני. לתרגילים מסוג זה, כדי לסדר עניינים בין חברי כנסת מאותה סיעה, הכנסה צריכה להגיד הערב לא באל"ף רבתי. גברתי היושבת-ראש, תודה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חברת הכנסת גילה גמליאל – אינה נוכחת. חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, לא מכבר עמד על כאן הדוכן חבר הכנסת גדעון סער, יושב-ראש הקואליציה, והסביר לנו למה צריך להעלות את אחוז החסימה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חברת הכנסת איציק, אפשר לבקש שקט?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
 	בין הטענות שאני טענתי – רבים טענו את זה, אבל גם אני טענתי – מה הרווח בהעלאת אחוז החסימה? ראשית, זה לא דמוקרטי: יש אוכלוסייה שמבקשת לשלוח נציגים לכנסת, למה לא לאפשר לה את זה? אבל טענו כלפי חבר הכנסת גדעון סער, אתה הרי גם לא מועיל שום דבר. הרי סיעה יכולה להתפצל, וכבר היו דברים מעולם. יש חוק שסיעה יכולה להתפצל. לא העליתי בדעתי שיכולה להיות מידה כזאת של צביעות, לבוא כמעט תוך כדי דיבור ולהגיד: לא רק החוק המקל בהתפלגות של סיעה, אלא נתחיל לעשות סיעות יחיד. 

       האמת היא שמעניין אותי לדעת מה תעשה סיעת שינוי בחוק הזה.

אילן שלגי (שינוי):
       
       ידעתי שתגיע אלינו. אני מת לצאת לאכול משהו, אבל אני מחכה. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       באמת עניין אותי לדעת. זה כמו שאתה תמיד מדבר על החינוך החרדי. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       האם  תישארו יחד, "דגל" ו"אגודה"? 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אין בעיה. אם אתה רוצה לדעת, חבר הכנסת שלגי, לגבי אגודת ישראל ודגל התורה, אנחנו הולכים בסיעה משותפת, ואנחנו מודיעים לבוחרים - וזה החוק - שאנחנו שתי מפלגות שמתאחדות כסיעה אחת. החוק מאפשר את זה. כאשר אתה מודיע לבוחר, אתה לא גורם להונאה, ולכן אתה גם יכול להתפצל. זה כך גם במרצ, באיחוד הלאומי ובמפלגות נוספות. אנחנו מודיעים שאגודת ישראל מפלגה רשומה, אנחנו מאוחדים והולכים יחד לבחירות. דרך אגב, אנחנו לא הולכים להתפצל. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       אז יש סיכוי שתתפצלו?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא. יש יותר סיכוי שיהיה בסיעת שינוי מרד בטומי לפיד מאשר שאגודת ישראל ודגל התורה יתפלגו. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       ביבנה לא היתה מלחמת עולם בין הפלגים ואגודה?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       ביבנה? למה?
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       שמעתי סיפורים על - - - 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       יהדות התורה הלכה שם מאוחדת. אני מציע לך לקרוא את המפה. חבר הכנסת שלגי, בבחירות המוניציפליות נחלתם כישלון צורב ואנחנו הצלחנו מאוד. אני מציע שתקרא את המפה המוניציפלית. דרך אגב, בחדרה הלכתם לקואליציה שבקווי היסוד שם, שהנציג שלכם חתום עליהם, כתוב שהוא ישמור את הסטטוס-קוו הדתי. כדאי שתדע את זה. 
       
       גברתי היושבת-ראש, מעניין אותי מה תעשה סיעת שינוי.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אז חכה ותראה. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       הרי זה חוק מושחת, הרי זה מנוגד לכל אתיקה של הכנסת. אני לא יודע מה עמדתי בעניין הזה, אבל אתם, אבירי היושר, תמכתם בהעלאת אחוז החסימה. אתם הולכים לעשות עכשיו סיעות יחיד רק משום שיושב-ראש הקואליציה החליט, ואנחנו יודעים למה הוא החליט. עם ישראל הוא עם אינטליגנטי, אזרחי מדינת ישראל הם אזרחים אינטליגנטים, והם ישפטו את הליכוד על ההתנהגות המושחתת שלו; הם ישפטו  אתכם על ההתנהגות המושחתת שלכם. זו צביעות ממדרגה ראשונה. אל תטיפו לנו מוסר, מכיוון שאנחנו הישרים בכנסת ואתם המושחתים.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       מושחתים נמאסתם. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת איוב קרא - אינו נוכח. חבר הכנסת אברהם בורג - אינו נוכח. חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת סער, שלא כמנהגו, מציע הצעת חוק שאיננה מכבדת את בעליה. למה? כי יש בעיה וצריך לסדר סידורים. לשם שינוי אפשר פעם גם לתמוך בחבר הכנסת פרץ, גם זה משהו מרענן. הנה, כנראה זו הפעם. אולי יהיו פעמים נוספות, אני מקווה כך, אם כי יש בינינו גם כמה מחלוקות. 
       
       לפני שעה קלה עמד פה ראש הממשלה, האיש שהודיע: תעלו למאחזים. לא עבר זמן והודיע: תרדו מן המאחזים. האיש שהודיע שנצרים כמו נגבה ותל-אביב, עכשיו הוא מודיע שהוא יטרנספר אותם. 
       
עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       על  מי אתה מדבר?
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       האיש שהבטיח שלום והביא לא מעט אסונות. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       מי?
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       זה חידון והתשובות יתקבלו רק כשייגמר הזמן, בעוד דקה ו-52 שניות.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       רק תגיד לנו על מי אתה מדבר. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       על ראש הממשלה. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       חברת הכנסת דליה איציק, זה האיש שמבטיח לך חדשות לבקרים - לפי התקשורת, אני לא שותף לשיחות - הרבה הבטחות, וכנראה מעט מקיים; שוב, לפי התקשורת. האיש שהבטיח שתהיה פה כלכלה, והנה התוצאות לפניכם. זה עתה שמענו על הלמ"ס שהביא אותנו למרחקים. זו בעצם צמיחה שלילית. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אתם חיים בעושר. 70 מיליון היו - - - 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, בבקשה, תן לו לסיים.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - - 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       זה האיש שלפני זמן קצר הסביר לנו על עלייה וקליטה, ואך לפני עשרה ימים, בפעם הראשונה בתולדות מדינת ישראל - למיטב ידיעתי - החליט בישיבה בראשותו שאין כסף להביא את העולים מאתיופיה. עוד לא היה כדבר הזה, משהו חגיגי, במסגרת העלייה.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אז למה אתם לא פורשים?
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       האיש שבמסגרת שירות לאומי - יש פחות ופחות מתגייסים לצה"ל. 
       
       זו תרבות חדשה, אם כי יש לה ניצנים מהעבר הלא-כל-כך רחוק. כל היושבים פה זוכרים, גם זוכרים בקשות סליחה על דברים שנעשו, אבל זה דבר אחד וזה דבר שני, וכמובן הדברים נמשכים הלאה, כי יש עבר, יש הווה, ובעזרת ה"ספינים", בעזרת השם, יהיה גם עתיד. תודה. 
       
עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       מי זה האיש? הבטחת שתגיד. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אמרתי שיהיה חידון ואת התשובות תקבלו לאחר מכן. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עזמי בשארה - אינו נוכח. חבר הכנסת ישראל אייכלר - אינו נוכח. חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני ראש הממשלה, כנסת נכבדה, אני רוצה לדבר על נושא מאוד חשוב וגם כאוב. הממשלה הזאת חייבת לעשות טבילה כדי לטהר אותה. אני רוצה לקרוא לכם מכתב של בלניות שכותבות מכתב כאוב. אדוני ראש הממשלה, תשמע על מה מדובר, על פרוטות שבלניות לא מקבלות. 
       
       במכתב נאמר: אנחנו, ציבור בלניות בירושלים, עוסקות במצווה יהודית הנעלה ביותר של טהרת בנות ישראל. מדי ערב עוזבות אנו את ילדינו בשעות היקרות ביותר לתא המשפחתי ובמסירות מתייצבות לשרת את ציבור הטובלות היקר הפוקד את המקוואות. הציבור הוא מגוון ביותר - החל מנשים חרדיות, ששומרות על קלה כחמורה, ועד הציבור המרוחק המכנה עצמו חילוני. גם חילוניות באות לטבול במקווה טהרה. עבודתנו אינה מתחילה ומסתיימת בהטבלת נשים בלבד. אנחנו  ממלאות תפקיד של עובדות קהילתיות במלוא מובן המלה. מלבד שאלות בתחום טהרת המשפחה פונים אלינו לייעוץ בשלום בית, חינוך ילדים, עצות רפואיות וכדומה. שעת תחילת העבודה היא קבועה, אולם איננו יודעות את שעת סיומה. גם כשאנחנו חוזרות לבתינו לא אחת עלינו לחזור להטביל אחיות שחזרו ממשמרת לילה או שוטרות או נשים שהתאחרו מסיבה כלשהי. לפעמים שוטרת גומרת את עבודתה בשתיים-עשרה בלילה, ושוטרות טובלות, אדוני ראש הממשלה, מה לעשות. זה דבר שעם ישראל מסר את נפשו במשך אלפי שנים, במשך דורות. 
       
       בעקבות סגירת משרד הדתות, וראש הממשלה כל כך מתפאר שהצליח לפרק סוף-סוף ולרסק את משרד הדתות, נפגעה משכורתנו, תחילה על-ידי איחור בתשלום, וכעת המשכורת איננה משולמת כלל, דבר שגורר אחריו החזרת שיקים וכן החזרת משכנתאות שגובהן כמעט בגובה המשכורת. 
       
       אני רוצה לומר לך, אדוני ראש הממשלה, שמדברים פה בסך הכול על 2,000 שקלים, כאשר בלנית עובדת כל החודש, לפעמים עד שתיים-עשרה בלילה. מה היא מבקשת? אל תיקחו את הפרוטות האלה מאתנו. פירקתם את משרד הדתות, אל תפרקו משפחות. אל תפרקו את האנשים מהכלכלה שלהם. תנו להם לחיות בכבוד. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה. חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, בהצעת החוק הזאת המטרה מקדשת את האמצעים, ולא בוחלים בשום אמצעי כדי להשיג את המטרה. אפילו כשמדובר בעניין של מפלגות, עניין הפעילות הפרלמנטרית, שלדעתי צריך להיות חלק מהמבנה הקונסטיטוציוני, כך שאי-אפשר לשנות אותו מהיום למחר – גם בהקשר זה השיקול הפוליטי הוא השיקול הקובע. יוזמת החוק באה ומתייחסת למפלגה אחת, שהיא עם אחד, ואם היא תצטרף, אז אפשר לפרוש ממנה. לחוקק חוק למען מפלגה וסיכוי עתידי - זה דבר פסול, וזה גם מביא לחקיקה שאיננה עניינית. לכן אני אתנגד, חבר הכנסת מיקי איתן, להצעת החוק הזאת, כי אי-אפשר לשנות ולשחק במבנה הקונסטיטוציוני, המפלגתי, הסיעתי, כל יום, לפי ההרכב או הסיכויים לקואליציה כזאת או אחרת.
       
       אני רוצה להתייחס לאירוע שהיה הבוקר במחסום ארז. לא אחת אנחנו שומעים מראש הממשלה ומשר הביטחון, שהם לא רוצים להכביד על האוכלוסייה הפלסטינית, הם דווקא רוצים להקל עליה, כי ככל שמקלים עליהם, ירווח להם יותר, ואז יספקו פרנסה למשפחותיהם. אבל מה שקורה הוא, שמעבירים את אותם פועלים בתנאים בלתי אנושיים, ולכן הבוקר נמחץ פועל פלסטיני בן 41 ועשרה נפגעו קשות במחסום ארז, בדרכם להגיע למקום העבודה לפרנס את משפחותיהם. מדוע אי-אפשר לספק להם תנאים אנושיים? מדוע אי-אפשר לאפשר להם מעבר כמו בני-אדם, לא כמו חיות? מדוע מנצלים את המצוקה הקשה של אותם אזרחים, של אותם אנשים, שכל מה שהם רוצים זה לא פיגועים אלא רק לעבוד ולהביא פרנסה לילדים שלהם? 
       
       צריך להביא בחשבון שהם יוצאים בשעה 01:00 כדי להגיע למחסום ולהגיע לעבודה, חוזרים בשעות הערב, אבל עד שהם מגיעים הביתה, בגלל כל המכשולים, לוקח זמן. מנסים ומתאמצים, אבל באפשרותך, אדוני ראש הממשלה, לעשות כדי להקל על אותם אנשים לעבור בתנאים אנושיים את המחסום. לעבור את הבידוק, אף אחד לא אומר לא לעבור את כל הבדיקות, אבל את זה אפשר לעשות גם תוך שמירה על צלם אנוש, תוך מתן כבוד לבני-אדם ולזכותם למעבר אנושי יותר, בתנאים טובים יותר. תודה רבה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת הרצוג - ויתר. חבר הכנסת אורון  - ויתר. 
       
       אנחנו מצביעים בקריאה ראשונה על הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 50) (התפלגות סיעה המתמזגת עם סיעה אחרת), התשס"ד-2004. בבקשה להצביע. 
       
       
הצבעה מס' 5
       
בעד  ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23
נגד –  19
נמנעים – 1
ההצעה להעביר את הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 50) (התפלגות סיעה המתמזגת עם סיעה אחרת), התשס"ד-2004, לוועדת הכנסת נתקבלה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       24 בעד, עם קולו של יושב-ראש הכנסת, 19 נגד, נמנע אחד. החוק עבר בקריאה ראשונה. הוועדה המוסמכת לדון בנושא, על-פי תקנון הכנסת, היא ועדת הכנסת. 

       
הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות חוק
["דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' 9372; חוב' ט"ז, עמ'  9701. ]

היו"ר אתי לבני:
       
       אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעות סיעות העבודה-מימד, מרצ, יהדות התורה, עם אחד, חד"ש-תע"ל ובל"ד שלא להחיל דין רציפות על הצעות החוק הבאות: הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון מס' 3) (ערכאות השיפוט ודיון נוסף); הצעת חוק בתי-המשפט [נוסח משולב] (תיקון מס' 28) (מבנה מערכת בתי-המשפט ותיקונים שונים), התש"ס-2000. וכן הצעות סיעות מרצ, חד"ש-תע"ל ועם אחד שלא להחיל דין רציפות על הצעת חוק הפיקוח על עסקי ביטוח (רשיון סוכן מיוחד – הוראת שעה), התשס"ב-2001. ינמק את ההצעה הראשונה חבר הכנסת אופיר פינס. בבקשה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני, כמובן, בשם סיעתי, מתנגד להחלת הרציפות רק באופן טכני. באופן המהותי אנחנו בהחלט תומכים הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון מס' 3) (ערכאות השיפוט ודיון נוסף) וביישום דוח ועדת-אור. אני אומר את זה לשר המשפטים. אומנם חלק מאתנו כבר לא פה, אבל אנחנו בוודאי תומכים. 
       
       אני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי לדבר על שני דברים שמכעיסים אותי. אחד מהם קשור גם בעניין המשפטי. הממשלה הגישה היום לבג"ץ את הודעתה, שהיא מתנגדת, או לא מסוגלת, לקבוע מהו קיום מינימלי בכבוד בחברה הישראלית. וזה אחרי שהממשלה בדיון המוקדם אמרה שיש לה הנייר, היא עשתה את התחשיבים והיא רק צריכה קצת זמן כדי להביא אותם בפני בית-המשפט.  
       
       ובכן, ממשלת ישראל בעצם מתפרקת מאחריותה כלפי החברה הישראלית המתפוררת, שהיא תוצאה ישירה של מחדלי הממשלה הזאת. זאת הממשלה הקפיטליסטית הדורסנית ביותר בתולדות מדינת ישראל. תאצ'ר לידכם היא ילדה קטנה. אתם קורעים את המדינה הזאת לגזרים ומפרקים אותה לגורמים, ואפשר לחשוב שהכלכלה שלכם שווה משהו. מעולם לא ראיתי כלכלה כל כך קלוקלת, כל כך לא-יוצלחית, שלא מסוגלת בכלל להתמודד עם הדברים הראשוניים, הבסיסיים, שהמשק הישראלי צריך. 
       
       אנחנו, שדיברנו באמת על סוציאל-דמוקרטיה בממשלות העבודה, גם של רבין, זיכרונו לברכה, גם של ברק - על דבר אחד אין ויכוח: הכלכלה הישראלית היתה בצמיחה מתמדת. הגענו ל-6% צמיחה, הגענו ל-6.5% צמיחה, הורדנו את רמת האבטלה מ-11% ל-6.5%-7%. איפה אתם עם הכלכלה שלכם? רק בדיבורים. 
       
שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       אתה מאשים את ממשלת ישראל באינתיפאדה? 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני מאשים את ממשלת ישראל בחוסר יכולת. 
       
שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       אתה יודע שהאינתיפאדה עשתה את זה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני מסכים אתך שהאינתיפאדה והצרכים הביטחוניים מקשים מאוד על כלכלת ישראל, אבל מי כמוך יודע שאפשר וצריך לחזור לשולחן המשא-ומתן.  
       
שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       האינתיפאדה התחילה בתקופת ברק. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       שנת 2000 היתה השנה הכלכלית הגדולה בתולדות המדינה מאז היווסדה. אתה הרי יודע את זה. 
       
שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       אז התחילה האינתיפאדה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אתם לא מסוגלים, זה פשוט נורא. אתם מדברים גבוהה-גבוהה על משק פתוח, על הפרטה, על לא לגבות מסים, על צמצום הוצאות הממשלה. אבל תכל'ס בשטח, גם המדד של אתמול הוא מינוס שתי עשיריות האחוז. המשק הזה במיתון כפי שלא היה מעודו. טומי לפיד, אתה הרי מכיר את החברה הישראלית הרבה שנים, לא היה דבר כזה. לא היה מעולם משק כל כך ממותן, כל כך מדשדש. דפלציה. הנגיד מוריד את הריבית, זה כמו כוסות רוח למת. אין שום השפעה. 
       
       אנחנו בעד החלת רציפות על חוק השפיטה, ונגד החלת הרציפות על הממשלה הזאת. שנה זה די והותר. בא ראש הממשלה לכאן, עושה דיל עם גלעד ארדן וגילה גמליאל ויולי אדלשטיין ועוד חבורה של אנשים מהאיחוד הלאומי והמפד"ל, ואומר: אני לא אדבר מלה על תוכנית ההתנתקות, ואתם תצביעו בעד הממשלה. שמעת על זה, חברת הכנסת גלאון?
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       בהחלט. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       הוא כבר ברח מההתנתקות שלו, הוא כבר התנתק מההתנתקות. הרי זה הכול "ישראבלוף" פה, שום דבר לא אמיתי. כשבאים למקום אחד מדברים על פינוי התנחלויות, כשבאים למקום שני פתאום שכחנו, אין פינוי ואין התנחלויות. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אתה כנראה לא יודע שבגיל הזה התנתקות זה דבר שכיח.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני כואב רק דבר אחד, אני כואב על החברה הישראלית. תרחמו על הציבור בישראל, שעוד רוצה להאמין שיש לו ממשלה אחראית, שעוד רוצה להאמין שלממשלה באמת אכפת מהציבור, שעוד רוצה להאמין שבאמת אנשים שהם קברניטי המדינה הזאת רואים את טובת הכלל ולא את טובתם האישית. 
       
       בא לפה השר נתניהו, רוצה להשיג צמיחה בכל מחיר. לא מעניין אותו החינוך. ותמיד, טומי, תזכור, בכל ממשלות הליכוד, את החינוך קיצצו, בחינוך פגעו, את החינוך הורידו לעדיפות נמוכה. בכל ממשלות הליכוד. זה לא התחיל בממשלה הזאת. זה פשוט מדהים. כל פעם שהליכוד בשלטון, קיצוץ דרמטי בתקציבי החינוך. ומה קורה עם הרווחה? ומה קורה עם הבריאות? אגב, אם לא נגבה בכלל מסים ולא נספק בכלל שירותים ממשלתיים, תהיה פה צמיחה של 20% בשנה. אולי זאת השיטה. 
       
       באמת, אפשר להביא כל דבר לידי אבסורד, בסוף מדינה צריכה לתת תשובה לתושבים שלה. לא יכול להיות שבא לכאן השר לביטחון פנים עם מפכ"ל המשטרה, מציג תוכנית למלחמה בפשיעה, מדבר על תוספת תקציב של מיליארד שקלים על פני שלוש שנים, ובמקום לקבל 300 מיליון שקל לשנה, מורידים לו 150 מיליון. זה מה שקורה כאן ולאף אחד לא אכפת. 
       
       ובא היום ראש הממשלה לטקס סיום אחד הקורסים, ונוזף במשטרה: תפסיקו להתבכיין. מה זה תפסיקו להתבכיין? קודם כול, אתה תחת חקירה, של נעליך מעל רגליך, תן כבוד, בכל זאת. משטרה צריכה להיות עם עוצמה, משטרה צריכה להיות משטרה חזקה, שמסוגלת להתמודד עם המשימות שלה. לא משטרה חלשה, לא משטרה כנועה, לא משטרה מסורסת, לא משטרה נשלטת. משטרה שצריכה למלא את היעדים שלה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       וראש הממשלה צריך להתעלות מעל שיקולים אישיים, הוא צריך להבין שלא הכול מתחיל ונגמר עם החקירה שלו, יש כאן מדינה שצריך לנהל, יש כאן חברה שצריך לשמור עליה - - - 
       
רשף חן (שינוי):
       
       אתה אומר לו, שהוא לא צריך לבקר אותה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       נכון, שהוא צריך להתעלות, הוא צריך לגלות ממלכתיות. 
       
רשף חן (שינוי):
       
       אתה צריך להבין את זה. אתה אומר לו, שהוא לא צריך לבקר אותה. אתה צריך להבין את זה.  
       
שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       תסלח לי מאוד, אבל אמרת שטות גדולה. אמרת, כאשר ראש הממשלה תחת חקירה, הוא חייב  לדבר יפה למשטרה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       הוא לא צריך להיות אויב המשטרה, זה לא עניין אישי, הם חוקרים אותו לא משום שיש להם משהו נגדו אלא משום שיש חשדות כבדים נגדו. אז מה, הוא מעניש אותם בקיצוץ התקציב? אני מתפלא. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       משפט לסיום. אל תפריעו לי, חברי משינוי. אגב, במקומי, אתם הייתם צריכים לעמוד פה. אני עושה את מלאכתכם, תגידו תודה. 
       
       ראש הממשלה צריך להתעלות, יש לו ויכוח עם המשטרה, הוויכוח הוא לא אישי. הם חוקרים אותו כי זה תפקידם והוא לא צריך להתנכל להם. אלה שני דברים שונים. יש ציבור בישראל, יש חברה בישראל, שרוצה וראויה לחוק וסדר ולמשטרה שמסוגלת למלא את משימותיה. תודה רבה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אבו וילן. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, ההתנגדות שלנו היא כמובן התנגדות טכנית, לא התנגדות עקרונית. אבל אי-אפשר היום, כאשר קודם נערך דיון לסיכום שנתה הראשונה של ממשלת ישראל,  שלא להתעכב על הסיכום הזה וקצת להרהר בקול רם לאן בעצם אנחנו הולכים. 
       
       ממשלה שהבטיחה גם שלום, גם ביטחון, גם כלכלה, ובעצם, מעבר לססמאות, מעבר לקלישאות, מה יצא? חוק להפרדת דוד טל, חבר הכנסת גדעון סער? זאת הבשורה לעם ישראל? 
       
       עמד פה ראש הממשלה וסיפר לנו על איזה חזון, איך הוא נוטע תקווה בעם הזה? איך הוא בדיוק מאחד את הציבור על איזו אחדות מטרה משותפת? על מה הוא מדבר? הוא הבטיח שנצא מרצועת-עזה, אבל הוא הודיע שזה יהיה רק חד-צדדי. למה, למי הוא רוצה למסור, ל"חמאס"? 
       
       הוא משטה בכולם כדי להגיע לאמריקנים, כדי לעבור את הקואליציה שבה כבר המפד"ל והאיחוד הלאומי עם רגל אחת בחוץ, וזאת רק שאלה של זמן עד שיעשו לו, בלשון העם, את הזובור הפוליטי. ובעצם, עולם כמנהגו נוהג. אין מדיניות, אין פרטנר, אין הגדרת יעדים, לאן רוצים להגיע. בעצם הולכים ללא כלום, במקום דרוך. במקום דרוך בחיים הפוליטיים - - - 
       
שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       אפילו את לובה פיטרו. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       מה זה? 
       
שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       אפילו את לובה פיטרו. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       לא הבנתי. 

זהבה גלאון (מרצ):
       
       לובה מ"ארץ נהדרת". 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אה, לובה. 
       
שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       תוחזר לובה. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       מטבע הדברים, כשהמצב קשה ואין שום פרספקטיבה, עוברים להומור. 
       
שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       קשה, קשה. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       קשה, קשה. ההבדל הוא, השר פריצקי, שאנחנו אחראים. ואתה, אדוני השר, אתה חבר ממשלה, ממשלת האין כלום. שנה אתם יושבים - - -
       
שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       נו. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אתה יודע, פעם היה לשר התחבורה לשעבר רעיון מדהים - טיסה לשום מקום. זאת ממשלה שנוסעת לשום מקום. אז בא ראש הממשלה, כל חודש מספר לנו על הישגיו המופלאים. עובר עוד חודש, ושום הישגים מופלאים. לאחר שרואים שהכול "כלאם פאד'י", לא דובים ולא יער, לא זבובים ולא עצים, אז מתחילים לדבר על חזון העתיד. 20,000 בני נוער עד 2008. יש לך תוכנית "תגלית". איזה אמריקה גילית. לא גילית את אמריקה, תרתי משמע. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אנא סיים. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       איך אתה משיג שלום עם הפלסטינים? איך אתה מייצב את הכלכלה? איך אתה נוטע טיפה של תקווה בעם הזה? תראו את הסקר האחרון. גברתי היושבת-ראש, משפט לסיום. 70% מהאנשים לא מאמינים בהמשך קיומה של המדינה הזאת בטווח הארוך. את מבינה מה זה אומר? אמות הספים היו צריכות לרעוד. 
       
       ראש הממשלה צריך להתייצב פה, לא בהרצלייה ולא ביואל מרקוס, ולהגיד, רגע, איפה טעינו, לאן הולכים? לצערי, כל זה לא קורה, ואת המחיר כולנו משלמים. תודה, גברתי היושבת-ראש. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מאיר פרוש. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מבטיח לך, השר פריצקי, לא אדבר על התנתקות ועל הגיל המבוגר, שאז ההתנתקות יותר שכיחה. אני לא חושב לפגוע בראש הממשלה, במיוחד כשאני מדבר מעל דוכן הכנסת. 
       
       אני רק שם לב למה שנאמר פה, בהצעת חוק-יסוד: השפיטה, לגבי דיון נוסף. במקום סעיף 18 לחוק-היסוד יבוא: "הלכה שפסק בית-המשפט העליון, ניתן לקיים בה דיון נוסף בבית-המשפט העליון בשבעה שופטים או יותר, בעילות שנקבעו בחוק ובדרך שנקבעה לפי חוק; הלכה שנפסקה בדיון נוסף כאמור לא יתקיים בה דיון נוסף". 
       
       בדברי ההסבר נאמר כך, בשמו של כבוד הנשיא ברק, ש"התכלית המונחת ביסוד הדיון הנוסף היא הצורך לאפשר לבית-המשפט העליון - שעל פסקי-דינו אין ערעור נוסף - שעה שהוא יושב בהרכב מורחב, לבחון מחדש הלכה שנפסקה על-ידו בהרכב מצומצם, ובכך להביא לידי כך כי בעניינים חריגים ידבר בית-המשפט העליון מפי הרכב מורחב של שופטיו. הצורך הזה התקיים בעבר, וקיים גם כיום, מקום שהלכה חדשה וחשובה נפסקה בבית-המשפט העליון בהרכב של שלושה, אם הרכב זה פסק בעניין קשה, או בעניין שיש בו הלכה סותרת. צורך זה לא התקיים בעבר - - -"  - ולכן בא החוק ואומר, שדיון נוסף יתקיים בהרכב של תשעה שופטים, זה כבר רחב יותר. אבל אם התקיים כבר דיון נוסף, לא יתקיים עוד דיון. 
       
       מפה אני רוצה לעבור להחלטה של מדינת ישראל שלא להופיע בבית-הדין בהאג. אני חושב, מלכתחילה, שלמדינת ישראל אין מה להתדיין בבית-הדין הבין-לאומי בהאג. מה הסמכות של מישהו מאתנו ללכת להאג ולומר, חשבנו, רצינו, ניתן, נתנתק, ניתן חלקים, נמסור חלקים וניתן יישובים? אין כל הצדקה. כך, כשאתה לא הולך לשם, אתה יודע שאמירות מיותרות לא ייאמרו שם. אני מבין את זה. מה גם שאתה מקבל על עצמך דבר שהוא מעליך. כשאתה נמצא במדינת ישראל, יש לך כנסת, ממשלה, מטבחון, בית-משפט עליון. אבל כשאתה הולך להאג, מי יודע לאן תגיע. היום תגיד כך, מחר יתקיים דיון נוסף בהאג. לכן, טוב עשתה ממשלת ישראל שהיא לא הולכת, לא מכירה בסמכות הזאת. 

       מישהו אמר לי בהומור – או אולי ברצינות – שטוב עשתה מדינת ישראל שלא הלכה להאג. מה היא יכולה לצפות שיעשו ממנה בהאג? זה כמו, למשל, יהודי חרדי, מה יש לו לצפות שבבית-משפט עליון יפסקו לגביו אם יש לו דיון בבית-משפט עליון? למה הוא יכול לצפות? יושבים שם שופטים מנותקים מההווי הדתי-החרדי. מה שחשוב לי, מה שטוב לי, מה שאני חושב שצריך במדינת ישראל - שם אתה מדבר על אנשים שבכלל מנותקים. חיים באורח חיים לגמרי שונה. 
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       כמו ב"ביקור חולים".
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       כך גם למשל בהאג. מה אתה מצפה שיעשו ממך בהאג? שיחשבו שם שאתה באמת היית צריך ליישב את רצועת-עזה? שהיית צריך להקים יישובים ביהודה ושומרון? אין לנו כל סיכוי לנצח בהאג. אני לא מדבר על לנצח, אין לנו כל סיכוי שישמעו אותנו, בדיוק כמו שאותו חרדי - - -
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       - - -
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - -
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       חבר הכנסת אריאל, היעלה על הדעת שבהאג הם יבינו אותנו, מדוע היו צריכים להקים את גנים ואת חומש ואת מורג וכדומה ברצועת-עזה? באיזה היגיון זה? מה פתאום שהם יבינו אותנו? ואני אומר, חבר הכנסת אריאל, שהם לא יבינו את מדינת ישראל, כמו שבית-משפט עליון לא יבין את החרדים. באותה מידה. לכן טוב אנחנו מחליטים היום, כשבית-משפט פוסק פעם אחת שיפסיק לפסוק, שלא יפסוק יותר. מה גם שכאשר הוא פוסק, הוא פוגע באוכלוסיות שלמות, הוא לא מתחשב במה שנאמר בתורת ישראל. כל מה שנאמר בתורת ישראל לצנינים בעיניו. פוגע, קורע חתיכות, חלקים מארץ-ישראל ומתורת ישראל. לכן טוב שבית-משפט עליון יפסיק לשפוט. תודה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אני לא נותן לה את ההנאה שהיא תגיד לי לרדת מהדוכן.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       ההנאה שלי שאני קוראת לך לעלות לדוכן. חבר הכנסת דוד טל, בבקשה. חבר הכנסת טל, תתייחס גם להצעה השלישית – זה דיון משולב, גם על הצעת חוק הפיקוח על עסקי ביטוח. 
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אז מה, נותנים לי שש דקות?
       
היו"ר אתי לבני:
       
       כן.
       
דוד טל (עם אחד):
       
       חבר הכנסת פרוש, אם צריך לעשות סולחה, אני מוכן לעשות פה סולחה, זה פשוט לא נאה שככה נהיה במתיחות.
       
       גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, שנים רבות קבועה בחוק תקופת התיישנות בת שבע שנים לתביעות נזיקין. כלומר, קטין שסובל משיתוק בשל רשלנות רפואית, למשל, עומדת לו זכות התביעה מגיל 18 עד גיל 25, בסך הכול שבע שנים. עתה, לצערי, מציע שר המשפטים הנכבד להתחיל למנות את תקופת ההתיישנות מגיל 10, כלומר, זכותו לתביעה תעמוד לו רק עד גיל 17. ואני שואל, חברי הכנסת המלומדים, מה עומד מאחורי ההצעה של השר? הרצון להקל את העומס על בתי-המשפט. זה הדבר היחיד העומד מאחורי ההצעה הזאת. ועל חשבון מי, חברת הכנסת זהבה גלאון? על חשבון זכויות בסיסיות של אזרחי המדינה. ואני שואל אותך, גברתי היושבת-ראש, זה הגיוני? 
       
       במקביל להצעה הזאת ממשיך משרד המשפטים לנהל את הרפורמה של ועדת-אור. אט-אט יורדים הדיונים מבית-המשפט המחוזי לבית-משפט השלום ומותירים את בית-משפט העליון רק עם הנושאים החוקתיים כבדי המשקל. העברת תיקים המונית לבית-המשפט, גברתי היושבת בראש, לבית-משפט השלום, תפגע באזרח, שיקבל שירות גרוע; השופטים פחות מנוסים, ובאופן טבעי העומס פוגע בשירות, ואת זה, אני שואל, לא יודע שר המשפטים? לנו, חברי הכנסת, אסור לתת לזה יד, ואסור לנו לתת לנושא הזה לעבור.
       
       מעבר לזה, אני רוצה, גברתי היושבת בראש, דקה נוספת בנושא קצת שונה, לגבי התשואה הגבוהה ביותר למשק מפרויקט תחבורתי, לדעת פרופסור יוסי ברכמן, תתקבל מביטול אגרה בכביש חוצה-ישראל. הרווח הצפוי מצעד זה: עשרות מיליארדי דולרים, כך קבע פרופסור ברכמן, כאמור, מומחה לכלכלת תחבורה. הכביש האיכותי ביותר, אדוני שר התשתיות, כביש חוצה-ישראל, נשאר ריק, וכביש-4 המקביל עמוס ופקוק. הכביש אינו ממצה אף לא שליש מהפוטנציאל הטמון בו. התשתיות הונחו, הושקעו מיליארדים, אבל כל כך מעט נהנים. הצעתי לפתוח את הכביש לכלל האזרחים, ובמקביל לייקר באגורה או שתיים את מחירו של כל ליטר של דלק. הרווח יהיה כפול: קודם כול הצלת חיי אדם, שחרור העומס מכביש-4, וכאמור, ירידה בצריכת הדלק וחיסכון של מיליארדי שקלים.
       
       אני רוצה לומר, שבכל הנושא הזה של הצעת החוק, חוק-יסוד: השפיטה - אני חושב שבסעיף 9, שמדבר על שופט עמית – יש רצון למערכת המשפט לקבוע שופט עמית כמו במערכת המשפט בארצות-הברית, ואני שואל את ידידי שר התשתיות, הכיצד הפכנו לומדים במערכת המשפט? יש לנו משהו ללמוד ממערכת המשפט בארצות-הברית? לאורך כל הדרך אמרו לי כל ידידי המלומדים, ובהם כבוד נשיא בית-המשפט העליון אהרן ברק, שלהם יש מה ללמוד מאתנו; לנו בנושא המשפטים אין מה ללמוד מהם. אשר על כן אני חושב, שזו סיבה נוספת לכך שכדאי וצריך לדחות את הנושא הזה. 
       
       גברתי היושבת בראש, כדי לחסוך זמן אני אומר בנושא של חוק הפיקוח על עסקי ביטוח, שבתקופה האחרונה כמעט כל שבוע עולה על סדר-יומה של הכנסת ועל סדר-היום הציבורי, חברת הכנסת גלאון, דיון כלשהו בענף הבנקאות. כמו בהצעה זו של הממשלה - - -
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אפשר לבקש קצת שקט?
       
דוד טל (עם אחד):
       
       הרב בריזון.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת זחאלקה.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       גברתי, יש פה דיון בין חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה לבין - - -
       
דוד טל (עם אחד):
       
       זה מצדיק להפריע לחבר הכנסת טל מעם אחד? זה מצדיק? זה נכון? זה ראוי? זה בסדר? כך עושים לחברים? או שהחברות היא חד-צדדית? לא, תאמרי את זה שהכנסת תשמע, שהציבור בבית יראה ויבין.
       
קריאה:
       
       שהעם ידע.
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אם כן, גברתי, אני אומר שכמו בהצעה הזאת שהממשלה מציעה להסדיר בחוק את המשך פעילות הבנקים בתחום הביטוחים, הלוואות לדיור - הצעה זו היא דוגמה קלאסית לעוד פעולה המחשקת את האזרח והופכת אותו לשבוי בתוך המערכת הבנקאית. יש מודל שהתוודעתי אליו רק בזמן האחרון – מודל אסטרטגי – ששמו "חמשת הכוחות של פורטר", שמנתח, בין השאר, את עוצמות התחרות. אחד מחמשת הכוחות הוא כוח המיקוח של הלקוחות. פורטר קובע, שכוחם של הלקוחות יורד כאשר היחסים בין הספק לבין הלקוח תלותיים ולא הדדיים. בחוק זה התלות מקסימלית, שכן המלווה, שידו על העליונה, יכול להכתיב ללקוח תנאים כראות עיניו, שכן בעל המאה הוא בעל הדעה. 
       
       דוגמה טובה נוספת מצויה בחוק שירות נתוני אשראי, שלפיו אמורים הבנקים להקים מערכת ממוחשבת כדי לעמוד בדרישות החוק. אגב, יש כאלה שחושבים שהמערכת הקיימת היום בבנקים יכולה לשמש, עם שדרוג קל בלבד, גם את צורכי החוק. אבל זה לדיון אחר.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אנא סיים.
       
דוד טל (עם אחד):
       
       יש לי שש דקות.
       
       הוגשו לוועדה הצעות מחיר למחשוב הבנקים. הפערים בין בנק לבנק הגיעו ל-100%; ממש שונות תהומית, שרבים התקשו להסבירה. כך או כך, סברתי אז, ואני סבור גם היום, שאין מקום לפצות את הבנקים כלל על עלויות ההקמה, משתי סיבות עיקריות. הסיבה הראשונה, עדיין אלה סכומים מגוחכים לבנקים; והסיבה השנייה נעוצה בעובדה המצערת, שבכל מקרה יגבו הבנקים מהצרכן את העלות או כל הוצאה מכוח הרגולציה. חשוב להדגיש - מהצרכן הפרטי. איך? פשוט מאוד, מעלים את העמלות. 
       
       למה בכלל לגבות עמלות מהלקוחות? הרי הביזנס של הבנק לא אמור לנבוע מעמלות. הבנק צריך להרוויח ממרווחים פיננסיים ולא מעמלות. האם הפקידים עמלים כל כך ומשקיעים מאמץ עליון כדי לרשום שורה אחת, והאם המאמץ הזה שוויו 1.21 שקלים, ורוצים להעלות אותו עכשיו ל-1.28 שקלים? האם יש היגיון לגביית עמלה של 1.21 שקלים עבור פעולת משיכה שבוצעה על-ידי הכספומט ללא מגע אדם? 
       
       כל ילד בגן יודע, הקונדיטוריה מוכרת עוגות, גברתי, הקצב מוכר בשר, הירקן מוכר ירקות. בואו נשאיר לבנקים שיתעסקו רק במה שהם צריכים לעשות. אבל מה מוכר הבנק? לבנק יש מגוון רחב של מוצרים, ולמה הבנק זקוק למגוון רחב כל כך? כי לאחר שהצרכן שבוי במערכתו, אפשר למכור לו הכול, ועל הכול הוא ישלם, ועוד במחיר גבוה.      
     
	יש לצמצם את מגוון המוצרים של הבנקים - כמו בכל העולם - ובראש ובראשונה לצמצם את מחירי העמלות. בלשון הכלכלית זה נקרא התמחות. ארגון מתמחה ומתמקצע בתחום מסוים, ככל שהוא עוסק באותו תחום בלבד, כפי שלא ניתן למצוא רופא מומחה בניתוחי לב שהוא גם רופא שיניים. הבנקים צריכים להחליט, או שהם נהנים ממרווח פיננסי על הלוואות, משכנתאות, אוברדרפט - או שהם מוכרים עמלות. 

	גם במצב שכזה, אני בטוח, יהיו לבנקים פתרונות יצירתיים - כמו תמיד - הם בטח יגדילו את המרווחים הפיננסיים, אבל זה עדיף מייקור עמלות כל שני וחמישי. 

	לכן, לסיום, אני סבור שהבנקים צריכים לקחת עמלות רק במחיר עלות למשקי הבית, או להטיל על העסקים או על כל עסקה - על הריבית של כל עסקה - את אותן עמלות שהוא רוצה, ועמלות אחרות - רק במחיר העלות של הבנקים. תודה רבה.

היו"ר אתי לבני:
       
       אנחנו צירפנו לו את הזמן של כל ההצעות. 

דוד טל (עם אחד):
       
       אז מגיע לי עוד שתי דקות, ואני רוצה להמשיך ולומר - - -

היו"ר אתי לבני:
       
       לא, לא, לא. מיצית. מיצית. תודה רבה. חבר הכנסת אחמד טיבי - אינו נוכח. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה - מוותר?

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       לא. אני אגיד כמה מלים. 

היו"ר אתי לבני:
       
       על שתי ההצעות בבת אחת. 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       גברתי היושבת-ראש, מפאת השעה המאוחרת אני אקצר, אבל אני רוצה להעלות נושא שבעיני הוא חשוב ועדיין לא עומד בצורה רצינית על סדר-היום. 
       
       הנושא שאנחנו דנים בו הוא שינויים בחקיקה בנושא השפיטה. אני רוצה לדבר על נושא השפיטה עצמו, ואני רוצה שוב להסב את תשומת לב חברי הכנסת לדוחות החמורים שהתפרסמו על אפליית ערבים במערכת המשפט בישראל. 
       
       דוח אחרי דוח של חוקרים בעלי שם, חוקרים מכובדים, כמו פרופסור סטנלי כהן, שעשה את המחקרים שלו בשנות ה-80, מחקרים של פרופסור רטנר ופרופסור שיפמן - בשנה האחרונה וגם בשנים עברו. כל הדוחות, כל המחקרים האלה, הראו בצורה קונסיסטנטית, עקבית - - -

שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       מתמשכת. 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אני לא אמרתי מתמשכת. 

שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       לא, אני שואל. 

זהבה גלאון (מרצ):
       
       למה אתה לא מקשיב? 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       כי הדוחות הם מקוטעים. כל דוח בזמנו. האפליה היא אכן מתמשכת. אני רוצה לדייק ולא לזרוק מלים ככה.
       
       הדוח האחרון, או המחקר האחרון שנערך באוניברסיטת חיפה, שהקיף 60,000 תיקים - לא פחות ולא יותר, נסקרו 60,000 תיקים משנת 1985 עד שנת 2000,  15 שנים - הראה שסיכוייו של נאשם ערבי, עם אותו רקע - עם אותו רקע, כלומר יש שם הבדלה בין אנשים עם עבר פלילי ואנשים בלי עבר פלילי, למשל, התוצאה דומה - סיכוייו כפולים להיות מורשע בבית-המשפט. כפולים, פי-שניים. אם לוקחים מואשם ערבי ומואשם יהודי - עם אותו רקע, נגיד שלשניהם אין עבר פלילי - סיכוייו של המואשם הערבי להיות מורשע  גבוהים פי-שניים. גם בגזר-הדין - - 

משה כחלון (הליכוד):
       
       איפה זה, זחאלקה?

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       - -  סיכוייו של מורשע ערבי לקבל עונש מאסר גבוהים פי-שניים. 

משה כחלון (הליכוד):
       
       זחאלקה, מאיפה זה? 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       זה מחקר, שאני מוכן לשלוח לך אותו היום. 

משה כחלון (הליכוד):
       
       זה במדינת ישראל?

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אכן. התוצאות האלה אפילו הוצגו בכנס הרצלייה על-ידי פרופסור רטנר מאוניברסיטת חיפה - מחקר שנמשך כמה שנים - אבל יש עוד עשרה מחקרים כאלה.

משה כחלון (הליכוד):
       
       תגיד לחוקרים האלה שימצאו עבודה אחרת. 

עמרי שרון (הליכוד):
       
       איך זה קשור לנושא הדיון?

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       הנושא עמד לדיון בכנסת.

היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת זחאלקה. 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       עוד שני משפטים. אני רוצה רק להעיר. אני חושב שלא היו חוקרים, או אנשים רציניים, שערערו על אמינות התוצאות, כי מדובר באנשים לא פוליטיים, חוקרים מכובדים שעשו מחקרים בנושאים השונים. 
       
       שר המשפטים, לצערי הרב - אחד לצערי הרב, השני לשמחתי - לצערי הרב, תגובתו היתה שכנראה, כנראה - כך הוא אמר - שהבעיה היא בעורכי-הדין ולא בשופטים. כלומר, אנשים לא שוכרים ומעמידים לרשותם עורכי-דין, ולכן יש להם יותר סיכויים להיות מורשעים או להישלח למאסר. אני רוצה להגיד, שבמחקר עצמו יש גם הבדלה כזאת בין  מי שקיבל הגנה משפטית, סעד של עורך-דין, ומי שלא קיבל, וגם אז המספרים לא השתנו באופן משמעותי. עדיין עמדה האפליה בעינה.
       
       שר המשפטים הבטיח שמשרד המשפטים יחקור את הנושא הזה, ואני מקווה שהמחקר שהוא הבטיח כאן מעל דוכן הכנסת ייעשה. 
       
       בסופו של דבר, אנשים מאמינים שמערכת המשפט עושה צדק. הצדק כאילו נראה. לדעתי, לא חשוב רק שהצדק ייראה, חשוב שהוא ייעשה בפועל. 

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       וצדק לכול לא חייב להיות עם סימן שאלה, אלא עם סימן קריאה. תודה רבה.

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה, שלוש דקות.

זהבה גלאון (מרצ):
       
       גברתי היושבת-ראש, היום התפרסמו בעיתון "הארץ", על-ידי הכתב ארנון רגולר, דבריו של ראש כוח המשקיפים הבין-לאומי בחברון, ואני מצטטת: ראש כוח המשקיפים בחברון אומר ש"פעולות המתנחלים והצבא באזור H-2 בחברון יוצרות מצב בלתי הפיך". לדבריו: "במובן מסוים מתבצע שם טיהור - אם המצב יימשך עוד כמה שנים, התוצאה תהיה שלא יישארו שם פלסטינים. זה נס שהם הצליחו להישאר עד כה". אלה דבריו של ראש כוח המשקיפים הבין-לאומי בחברון. לדבריו, פעולת המתנחלים והמגבלות שהצבא מטיל גרמו ליותר ויותר פלסטינים לעזוב את חברון.
       
       למי שלא יודע, חברי חברי הכנסת, המתנחלים בחברון יוצאים כמעט מדי לילה, פוגעים במי שגר לידם, שוברים חלונות, גורמים נזקים, ולמעשה כופים על הפלסטינים לעזוב את האזור. ואני שואלת: חברי השרים, ידידי, חברי - הטוב אפילו, הייתי אומרת - השר פריצקי, איך זה שהממשלה והצבא, ששולט בשטח, נותן לקבוצה הקנאית בחברון להשתולל ולעשות ככל העולה על רוחה? איך זה בעיר, שמתגוררים בה 120,000 פלסטינים לצד 530 בריונים - בריונים - נותנים להם לעשות ככל העולה על רוחם? 
       
       אין מה להתפלא על דבריו של ראש כוח המשקיפים הבין-לאומי. הרי מדובר בכרוניקה של בריונות שידועה כבר 30 שנה, מהיום שלוינגר הגיע לחברון. אז זה נכון שאלה המחדלים של ממשלות ישראל לדורותיהן - לדורותיהן - וטעה יצחק רבין המנוח, שאחרי הטבח של ברוך גולדשטיין בחברון הוא לא פינה את הקבוצה הקנאית, המטורפת, הפונדמנטליסטית הזאת, ומייד. הוא טעה. ודוח ועדת-שמגר הזהיר - הזהיר - מפני המשך הבריונות וההשתוללות.
       
       ממשלת רבין לא עשתה את זה, אבל ממדי הבריונות שאליהם הגיעו הבריונים בחברון  לא הגיעו אף פעם, בשום תקופה, לאלה של היום, אלא בתקופת הממשלה הזאת. הקבוצה הזאת, בעיני היא מסמלת את הרע שבכיבוש. הם פגע רע, המתנחלים האלה בחברון. פעמיים בשנה, בחול המועד סוכות ובפסח, הם מארחים אלפי מבקרים, סוגרים 120,000 פלסטינים בעוצר, ואז למה לא? חברון מאז ומתמיד. הרי חברון מאז ומתמיד הפכה עם השנים לסמל של מדיניות ההתנחלות בשטחים, על כל כיעורה ועל כל אלימותה. 
       
       אני רוצה להזכיר שוב למי ששכח לרגע במי מדובר, מי הם תושבי חברון. אדוני השר פריצקי, יושב בה גרעין פאשיסטי, של אנשים שאוחזים באמונות גזעניות מחרידות. אנשים שלא מכירים במרותו של השלטון הנבחר בישראל - בלי שום קשר לשאלה מי זה השלטון. זה שלכם, זה שלנו, הם לא מכירים במהותו. הם עושים פוגרומים בשוק - - -
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מה זה ההכללות האלה?
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       הם עושים פוגרומים בשוק. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אל תפתח דיון, הזמן תם. חברת הכנסת גלאון, זמנך תם. משפט אחרון, בבקשה. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מה זה? זמנך עבר.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אני מסיימת. גברתי היושבת-ראש, תרשי לי, בדיוק כמו שאפשרת לחבר הכנסת קודם  לגלוש, אני מבקשת עוד חצי דקה. 
       
       האנשים האלה, חבר הכנסת אריאל, שאני מתפלאת שאתה נותן להם גיבוי - -
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       זמנך עבר ותפסיקי עם ההכללות. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - עושים פוגרומים. כשתנהל את הישיבה תגיד מה עבר ומה לא עבר.

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       תפסיקי עם ההכללות. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       מדובר בקבוצת אנשים שרומסים באלימות סחורות של פלסטינים, משליטים אווירה של טרור, הופכים דוכנים, עושים פוגרומים, אנשים שמקדשים את זכרו של ברוך גולדשטיין, שמהללים ומשבחים את יגאל עמיר, ושום דבר לא נעשה. אני קוראת לממשלת ישראל להעמיד אותם על מקומם ולעצור אותם, ומייד. תודה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת ברכה, אתה מוותר?
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       למה?
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אני לא יודעת. אולי בגלל השעה המאוחרת. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       יש עוד?
       
היו"ר אתי לבני:
       
       האחרון, ברכה. אחר כך ישיב שר המשפטים.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת אריאל, כנראה, צריך לבוא עם קבלות לציבור ששלח אותו. כי יגידו לו: למה שתקת כשזהבה גלאון אמרה מה שאמרה על "מתנחבלי" חברון?
       
       רבותי, הביטויים שהשתמש בהם ראש כוח המשקיפים של האו"ם בחברון מעוררים קונוטציות מאוד-מאוד חריפות ומאוד-מאוד חזקות, שצריכות להדאיג את כל חברי הכנסת, גם יהודים, גם ערבים, אבל בעיקר יהודים. אם מה שמיוחס לקבוצה של אנשים - וגם להתנהגות של הצבא בחברון – הוא משהו שקרוי או מתקרב לטיהור, אני חושב שיש מקום לדאגה. וזה לא מספיק להטיח במי שמשתמש בביטויים ובמי שאומר את הדברים שהוא עוין ישראל או אנטישמי ולפטור את עצמכם כלאחר-יד, כאילו הכול בסדר.
       
       מה שקורה בחברון זו זוועה יומיומית. זו התעמרות יומיומית. ראינו ילדים שם שמחנכים אותם על הפיכת באסטות של פלסטינים. ראינו אנשים שחוגגים ושותים על רצח של ערבים. ראינו בזמנו את החגיגות סביב ברוך גולדשטיין. 
       
       ולכן, את המוגלה הזאת של ההתנחלות הפאשיסטית בחברון צריך לרפא. החטא הוא במה שקרוי הסכם חברון. החטא גם אפשר אולי לייחס אותו לאחד ההישגים של ברוך גולדשטיין, לכל החלוקות שנעשו אחרי הטבח שהוא עשה בחברון. עשו מין חלוקה אחרי ועדת החקירה הממלכתית ונתנו דריסת רגל מאוד מוצקה לציבור שפשוט בא כדי לבצע טרנספר זוחל מהעיר חברון. 
       
       והעובדה שהדברים האלה נעשים תחת עיניו הפקוחות, כביכול, של הצבא, לא יכולה לשחרר את הצבא מהיותו שותף, כי ההסכמה לפשעים של המתנחלים וההצקות והטלות העוצר - שהגיעו באחת הפעמים ל-100 ימים רצופים - אלה דברים שנעשים בחסות השלטון. ולכן, חברת הכנסת גלאון, אפשר למתוח ביקורת על הקבוצה הפאשיסטית - את מדברת על 520? זה 240, ועוד 370 שבאים כל יום לקריית-ארבע כדי ללמוד, כאילו, בבית-ספר – בית-ספר, בישיבה שיש שם. אפשר למתוח ביקורת על הקבוצה הזאת, אבל בעצם מי שמחזיק אותם זה הצבא, מי שמתחזק אותם, מי שנותן להם את הגיבוי, מי שנותן להם את התמיכה, זה הצבא. ולכן, אי-אפשר לעשות חלוקה בין טובים לרעים, ומשחקים בשני התפקידים.
       
       אני לא יודע אם מה שקורה בחברון נכלל בסיפור של ה-17 של שרון. אני בטוח שלא, אבל - - -
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       בהסדר השלום זה יהיה בסדר. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אבל כמה זה יעלה? כמה זה אמור לעלות?
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לא, זה ב-17 של עמרי.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       של מי? של עמרי? מה, יש 17 של עמרי ו-17 של אביו? לא.
       
       לכן, גברתי היושבת-ראש, מה שקורה בחברון הוא פשע יומיומי, ואת המוגלה הזאת צריך לעקור משם וצריך לאפשר - -
       
היו"ר אתי לבני:
       
       נא לסיים.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - לציבור שלם, לעיר שלמה - את דיברת על 120,000 בחברון, בנפת חברון הפלסטינית יש כרבע מיליון אנשים ששותים, אם מאפשרים להם, עם מתנחלים; שעובדים, אם מאפשרים להם, עם מתנחלים; שנושמים, אם מאפשרים להם, עם מתנחלים. זה דבר שאינו מתקבל על הדעת - - -
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       כמובן, שר המשפטים קשה לו, והוא ממהר. אני חושב שחשוב: אולי תשמע את הדברים, אולי תעשה משהו בממשלה? לא יזיק. תודה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. שר המשפטים, אתה מבקש להשיב?
       
שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       לא. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       לא. אז נעבור להצבעות. 
       
       אנחנו נצביע הצעה הצעה. הצעה ראשונה: הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון מס' 3) (ערכאות השיפוט ודיון נוסף).
       
הצבעה מס' 6
       
בעד הודעת הממשלה - 18
נגד - 1
נמנעים - אין
הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון מס' 3) 
(ערכאות השיפוט ודיון נוסף) נתקבלה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       נגד - 18, בעד - 1, נמנעים – אפס. ההצעה התקבלה. יוחל דין רציפות על חוק זה, הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון מס' 3) (ערכאות השיפוט ודיון נוסף). 
       
       נעבור להצעת חוק בתי-המשפט [נוסח משולב] (תיקון מס' 28) (מבנה מערכת בתי-המשפט ותיקונים שונים), התש"ס-2000. נעבור להצבעה.
       
הצבעה מס' 7
       
בעד הודעת הממשלה - 18
נגד - 1
נמנעים - אין
הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק בתי-המשפט [נוסח משולב] (תיקון מס' 28) (מבנה מערכת בתי-המשפט ותיקונים שונים), התש"ס-2000, נתקבלה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       נגד - 18, בעד – 1. יוחל דין רציפות גם על חוק בתי-המשפט.
       
       החוק השלישי: הצעת חוק הפיקוח על עסקי ביטוח. אנחנו נעבור להצבעה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       היושבת-ראש, תודיעי על מה עכשיו.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אנחנו מצביעים עכשיו על ההצעה השלישית, הצעת חוק הפיקוח על עסקי ביטוח (רשיון סוכן מיוחד - הוראת שעה), התשס"ב-2001. בבקשה. 
       
הצבעה מס' 8
       
בעד הודעת הממשלה - 18
נגד - אין
נמנעים - 1
הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הפיקוח על עסקי ביטוח (רשיון סוכן מיוחד - הוראת שעה), התשס"ב-2001, נתקבלה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       נגד - 18, בעד - אין, נמנעים - 1. יוחל דין רציפות גם על חוק הפיקוח על עסקי ביטוח (רשיון סוכן מיוחד - הוראת שעה), התשס"ב-2001. תודה רבה. 
       

הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 40) 
(אצילת סמכויות היועץ המשפטי לממשלה), התשס"ד-2004
       [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/86).]
(קריאה ראשונה)
היו"ר אתי לבני:
       
       אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 40). יציג את הצעת החוק שר המשפטים; בבקשה. 
       
שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       גברתי היושבת-ראש, יש לי מסמך מנומק לתפארת, אבל אני ארחם על משמר הרעבים של רמברנדט ואני אקצר. מדובר בכך שתוך כדי חקיקה מטילים על היועץ המשפטי לממשלה כל מיני חוקים ומחויבויות, שהיום הגיעו ל-300 מחויבויות של חתימת היועץ המשפטי לממשלה על תקנות שונות ומשונות או על החלטות, למשל דחיית תהליך משפטי. זאת ערימה של מסמכים שרובינשטיין באמת התקשה להילחם בה, וחשבנו שאנחנו צריכים לתת למני מזוז חופש מהמחויבויות הרבות האלה, כדי שהוא יוכל לעסוק בדברים שיועץ משפטי צריך לעסוק בהם. מתוך ה-300 לקחנו את 15 המחויבויות הטרחניות והטורדניות ביותר, שהן גם פחותות חשיבות, ואנחנו מציעים להעביר את הסמכות לאנשים שכפופים לו ושהם בדרגה מספיק בכירה, כמו פרקליטי מחוז, כדי שיחליטו לגביהן, כי בעצם בפרקטיקה ממילא הם המחליטים. 
       
       אם אתם רוצים לעזור ליועץ המשפטי החדש להיות יותר יעיל ופחות עמוס בביורוקרטיה משפטית מיותרת, אני אשמח מאוד אם תסכימו להעביר את הצעת החוק הזאת בקריאה ראשונה. תודה רבה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. רשימת הדוברים: חבר הכנסת מאיר פרוש - אינו נמצא. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה - אינו נוכח. חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אני רוצה לשמוע אותך מדבר לעניין. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       עכשיו כן. בהחלט. 
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, רבותי חברי הכנסת, אני מבין שיש מידה של טרחנות שעלולה להיות בכל מיני תפקידים שהיועץ המשפטי לממשלה אמור למלא. אדוני שר המשפטים, זהו מעין חוק הסדרים לסמכויות שר המשפטים, שהוא יבחר לעצמו, במסגרת ה-15 שדיברת עליהם, במה הוא כן יטפל ומה הוא יאציל. במקום זאת משרד המשפטים צריך לעשות עבודה רצינית יותר, ואם הוא חושב שיש דברים שהיועץ המשפטי לא צריך, שיביא אותם וישנה את החוק; שלא ייתן את המרחב הזה ויגלגל את זה על פקידות יותר נמוכה. 
       
שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       זה יבוא בפני הוועדה, הבירור. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אני מבין, אבל צריך לשחרר אותו לחלוטין מדברים טרחניים. 
       
שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       טרחניים ברמה גבוהה כל כך, אבל לא טרחניים ברמה יותר נמוכה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       תראה מה יכול לקרות בעניין הגשת כתב אישום, או הגשת כתב אישום מחדש. הוא יכול לגלגל את זה על פקיד אחר? בסופו של דבר האחריות היתה ותישאר שלו, במיוחד בדברים כאלה. 
       
       למרבה הצער, מוסד היועץ המשפטי לממשלה חטא בכמה דברים בהגשת כל מיני כתבי אישום ויזם כל מיני חקירות כלפי אנשי ציבור וגם לא כלפי אנשי ציבור. הסתבר שאלה דברים בעלמא, והיו כמה נושאים שדווקא בהם רצה היועץ המשפטי הקודם לרצות דעת קהל מסוימת. אני אומר לך שאני אחד האנשים שנקראו לחקירה - אולי ארבע או חמש פעמים על כלום, ואחר כך הוא סגר את התיקים אחד אחרי השני. 
       
       יש מקום להסדיר מוסד של התביעה הכללית ליד היועץ המשפטי. אני יודע שהוא עובד בצמוד עם פרקליטות המדינה, אבל אם יש דברים שמונעים ממנו למלא את תפקידו כראוי בגלל טרחנות יתר, תהיו רציניים, תביאו הצעת חוק מסודרת ותגידו: זה כן וזה לא. מה שכן כן ומה שלא לא. לא חצי-חצי. תודה רבה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אחמד טיבי - אינו נוכח. חבר הכנסת אברהם רביץ - אינו נוכח. חבר הכנסת אופיר פינס - אינו נוכח. חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה. 
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת ראויה וראוי לתמוך בה. 
       
       ההצעה מבקשת שהיועץ המשפטי למממשלה יוכל להאציל סמכויות הנתונות לו לבעלי תפקידים בכירים בפרקליטות. 
       
       בשבת שעברה קראנו בפרשת יתרו, העוסקת, בין השאר, בעניין זה ממש. כאשר יתרו רואה איך צובא העם על משה ומביא לו כל דבר, גדול כקטן, והוא כמעט כורע תחת העומס, מציע לו יתרו שיטת ממשל: שרי עשרות ושרי מאות ושרי אלפים ושרי רבבות כדי שישפטו את העם. כך רק הדברים הקשים והחמורים יובאו לפני משה. 
       
       הכוונה בהצעת החוק שלפנינו דומה, האצלת סמכויות, והיא נעשית דחופה ממש בימים אלה. אל תקנאו ביועץ המשפטי לממשלה החדש, שנכנס זה לא כבר לתפקידו. על שכמו תהיה מוטלת ההכרעה אם להגיש כתב אישום נגד ראש הממשלה, להכריע אם יש די חומר ראיות מצטבר כדי להגיש אישום פלילי לא רק נגד צד אחד של עסקת השוחד, לא רק נגד מי שנאשם במתן שוחד, אלא גם מי שנחשד כאילו קיבל. אל תקנאו ביועץ המשפטי לממשלה, באשר יצטרך להכריע בפרשות קשות וחמורות. 
       
       אל תקנאו בו כי גם בפרשת האי היווני יצטרך להכריע. אני מודה ומתוודה, שכאשר צצה הפרשה לפני שנים מספר, חשבתי שמדובר בעלילה מטופשת שאין לה צל צלו של היגיון פנימי. למה לראש הממשלה אי יווני, ועד כמה יכולים חורזי החרוזים להרחיק לכת עם הסיפור של חקירה ועקירה? אבל, עד שלא שמעתי את תוכנית ההתאבדות הלאומית של ראש הממשלה, לעקור יישובים בלחץ הטרור, לא ידעתי למה הוא צריך אי. עכשיו הבנתי. כיוון שהנציב העליון האמריקני כבר אמר לראש הממשלה, כי ארצות-הברית תתנגד ליישב את עקורי עזה בגבעות השומרון, לפיכך דרוש יעד. לאן יגורשו עקורי חבל-קטיף? מה תהיה תוכנית אוגנדה החדשה המיועדת לטרנספר של היהודים? אולי בשביל זה צריך אי יווני?
       
שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       הוא לא צריך אי יווני כשיש לו אתכם בקואליציה. 
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אל תקנאו במני מזוז. גם שאלת משך כהונת הכנסת תרבוץ לפתחו, גם שאלות נכבדות וקשות מאוד אחרות. לפחות נקל עליו ונאפשר לו להאציל מעט מסמכויותיו. נאחל לו בהזדמנות זאת גם הצלחה במילוי תפקידו. תודה רבה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אלי אפללו - אינו נוכח. חבר הכנסת בייגה שוחט - אינו נוכח. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה - אינו נוכח. חבר הכנסת אבשלום וילן - אינו נוכח. חברת הכנסת גילה גמליאל - אינה נוכחת. חבר הכנסת משה גפני - אינו נוכח. חבר הכנסת איוב קרא - אינו נוכח. חבר הכנסת אברהם בורג - אינו נוכח. חבר הכנסת אורי יהודה אריאל, בבקשה. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מוותר. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עזמי בשארה - אינו נוכח. חבר הכנסת הרב ישראל אייכלר - אינו נוכח. חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים, לא מוותר. שלוש דקות, ולאחר מכן עוברים להצבעה. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב בראש, אדוני שר המשפטים, תגיד לי, אדוני שר המשפטים, אתה עושה פה הצגה כאילו אתה כל כך מרחם על היועץ המשפטי החדש מזוז. ממשיכים לכרסם בסמכויותיו של המחוקק. 
       
       יש פתגם: מי שמקבל סמכות לפי חוק, לא יכול להאציל אותה לאיש אחר. מה, הוא רוצה לעשות לעצמו חיים קלים?  או כל זה  מהחיבה היתירה  שיש לך למזוז. אתה כל כך אוהב אותו, אתה כל כך מרחם עליו, כל כך דואג לו, שפתאום אתה לוקח את הסמכויות שלו? המחוקק יכול לחוקק חוקים, אבל הוא לא יכול להסמיך את כל מי שהוא רוצה. זה לא בסמכותו. עם כל הכבוד ליועץ המשפטי, אנחנו עושים פה חוכא ואטלולא מכל העניין הזה. הוא צריך להחליט מי יהיה תובע. יש כאן אחריות מיניסטריאלית. הוא מנסה להוריד ממנו את הסמכות, אבל לדעתי זה נושא יסודי במשטר דמוקרטי. התובע הכללי צריך להחליט, ולא הפרקליטות. 
       
       אני חושב שרק מפני שזה מזוז, רוצים להוציא ממנו את הסמכויות. זה עניין אישי. רוצים לרוקן אותו מתוכן. 
       
רוני בריזון (שינוי):
       
       זה חנטריש. 
       
שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       נסים, אם לא היית, היה צריך להמציא אותך. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       לוקח לי מאמץ להיות רציני, ואתם לא מאפשרים לי. האם יעלה על הדעת שפרקליט מחוז יחליט  במחוז מה המדיניות שלו? איך אומרים בערבית? – "מלבס". מוחמד ברכה יודע מה זה "מלבס". מה, מחלקים פה לכל מי שרוצה את הסוכרייה שלו? כל אחד יחליט  על המדיניות? מה, זו הפקרות פה? אתה, שר המשפטים, מפקיר את הנושא החשוב ביותר שמופקד בידך. יש כאן לדעתי פגיעה בזכויות אזרח. העניין מאוד חמור. עניין פוליטי. יש כאן שיקולים זרים. לדעתי, הדבר צריך  לעבור בדיקה אובייקטיבית. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       זה פוגע בילודה או לא פוגע בילודה?
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       תגיד לי, בלשכת עורכי-הדין  מישהו חיווה את דעתו בנושא הזה?  אדוני השר, ביקשת חוות דעת של לשכת עורכי-הדין? 
       
היו"ר  משה כחלון:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, לסיים בבקשה. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אני כבר כבר מסיים. היועץ המשפטי הוא חלק מהממשלה והוא צריך להסיק את המסקנות, ומה ששר המשפטים עושה היום זה פשוט סקנדל. אתה עוד תצטער על כך. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. 
       
       אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 40) (אצילת סמכויות היועץ המשפטי לממשלה) – לוועדת החוקה, חוק ומשפט. 
       
הצבעה מס'  9
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14
נגד – 1
נמנעים - 1
	ההצעה להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 40) (אצילת סמכויות היועץ המשפטי לממשלה), התשס"ד-2004, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       14 בעד, אחד מתנגד, נמנע אחד. החוק יועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת. 
       

       
הצעה לסדר-היום
מצב משק המים

היו"ר משה כחלון:
       
       אנחנו ממשיכים בסדר-היום. הצעה לסדר-היום מס' 2599, בנושא: מצב משק המים - של חבר הכנסת שלום שמחון. עשר דקות, בבקשה.

שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש,  חברי חברי הכנסת, אדוני שר התשתיות, האמת היא שהתכוונתי לדבר אחרת, אבל השנתיים האחרונות, שהיו גשומות במיוחד, לרבות השנה הנוכחית, לא בהכרח מעידות על מצב משק המים ועל הטיפול של הממשלה במשק המים.  וגם אם אני לא יכול להפנות אליך אצבע מאשימה באופן אישי, כיוון שאני מכיר את עמדותיך ורצונך לפתור את בעיית משק המים, אני לא יכול להתעלם מחדלונה של הממשלה בטיפול בהחלטות שלה עצמה. אני מדבר גם על ההחלטות של הממשלה הנוכחית וגם על ההחלטות של הממשלה הקודמת וגם על ההחלטות של הממשלה שלפניה. והבעיה היא לא ברמת ההחלטות, אדוני השר, הבעיה היא ברמת הביצוע. 
       
       נדמה לי שיש כשל מרכזי אם אנחנו מתעלמים מהעובדה שמשק המים נמצא בצרה צרורה, גם אם היו שנתיים ברוכות. בעצם, מירב ההחלטות של הממשלה אינן עומדות במבחן הביצוע. 
       
       נושא ההתפלה, שאתה מכיר אותו מקרוב, לא עומד בשום לוח זמנים שהממשלה קבעה לעצמה, והסיכוי שהוא יעמוד באיזה לוח זמנים סביר, גם אם אני אגדיר אותו במאמץ גדול כמתקרב - מכרזים, קרו דברים -  בסופו של דבר לא נראה שבסוף שנת 2004 יעמוד מתקן ההתפלה הראשון. גם החלטות הממשלה שמדברות על התפלה של  400 מיליון קוב מים - לא נראה שיעמדו גם הן באיזה לוח זמנים סביר. 
       
       אני מניח שיש הרבה תשובות לטיפול בבעיה הכאובה הזאת, שבסופו של דבר תחזור אלינו כאשר נחזור לשנות בצורת, ונגלה שלמרות המצב המלאכותי יחסית שיש השנה, זה לא מצב שיישאר תמיד. גם אם אני חושב שבסופו של דבר משק המים הוא אחד הנושאים הכי חשובים למדינת ישראל, אם לא החשוב ביותר, טיפול כושל של כל ממשלה שלא תהיה, בסופו של דבר יגרום לכך שלא נצליח לפתור את בעיות המים, ואני לא מדבר רק על הרמה של החקלאי.  אני מדבר על העובדה שבמשק מתקדם, מים הם חלק מאיכות חייו של האדם. וכשזה חלק מאיכות חייו של האדם, אנחנו צריכים לעשות הכול על מנת שלא נזדקק רק לחסדי שמים. 
       
       נדמה לי שנכון לרגע זה, בנושא ההתפלה אפשר לסמן ציון נכשל, לא לך באופן אישי, אדוני השר,  אבל אפשר לסמן ציון נכשל בעקבות העובדה שנערי האוצר עושים כל מאמץ, לפי דעתי, לנטרל כל אפשרות להגיע למשק שמתפיל 400 מיליון קוב מים, ולא מזדקק משנה לשנה רק לחסדי שמים. הדבר הזה, אני חושב  שצריך להטריד את הממשלה מאוד, כיוון שהוא יחזור אלינו באופן מאוד משמעותי. 
       
       אם, נניח, רק נושא ההתפלה היה תקוע, היינו אומרים שזו רק צרה אחת. אבל נדמה לי שכל שורת ההחלטות של הממשלה, לרבות השקעה מסיבית בתשתיות והסבה של מי קולחין, גם הן עומדות בפיגור מאוד-מאוד גדול, אדוני השר. זה נושא שמצריך באופן יסודי לקיחת אחריות וקביעת עמדה של הממשלה כדי שהדברים ייכנסו ללוח זמנים סביר. 
       
       אני מודע לעובדה שגם אתה וגם ראש הממשלה - ואין כראש הממשלה להכיר ולהבין מקרוב את משק המים, וצר לי על העובדה שהוא לא עושה מספיק כדי לסייע בידך לקדם את הפרויקטים שעליהם החליטה הממשלה. 
       
       הנושא של השבת מי הקולחין - כשגם בעצם הימים האלו מוזרמים עשרות מיליוני קוב  מים אל הים - הוא נושא לא תקין, נושא שצריך להיות מוסדר, כיוון שלמים האלו יש בסופו של דבר ערך בשני ממדים עיקריים. הפתרון של מי הקולחין בסופו של דבר הוא החקלאות, ואפשר לייצר ולייצא ממי הקולחין האלו, והרבה, אם נדע לעשות את זה נכון. אבל אפשר גם לשקם את ערכי הטבע עם מי הקולחין האלו. כאשר הם הולכים לים, כולנו לא מצליחים להגיע למה שהיינו רוצים להגיע באמת.  
       
       הנקודה השלישית, אדוני השר, היא נקודה מרכזית לא פחות, והיא העובדה שרפורמה במשק המים בחקלאות, שהחליטה עליה הממשלה הקודמת, לא יוצאת לדרך. חמור מכך, לא רק שהיא לא יוצאת לדרך, אלא הממשלה הנוכחית גם קיבלה החלטה שסותרת את קיומה של הרפורמה המרכזית הזאת, שהיתה צריכה להעביר את החקלאות הישראלית לעידן אחר לגמרי; היתה צריכה להעביר אותה לעידן כלכלי לחלוטין, שבו השימוש במים בחקלאות הופך להיות כלכלי ויעיל, כמובן, עם סבסוד נכון של הקרקע מצד הממשלה. גם הנושא הזה לא רק שלא יוצא לדרך, אלא הממשלה קיבלה החלטה, ממש בראשית כהונתך כשר, להקים את ועדת-גרונאו ולהציב לוח מחירים אחר למים בחקלאות הישראלית. גם הדבר הזה לא קורה. זאת אומרת, שבשני הממדים האלו לא עשיתם דבר, גם לא התקדמתם, לא בצד הזה ולא בצד הזה, וכבר הזכרנו היום גם את היד הימנית וגם את היד השמאלית. 
       
       השאלה היא לאן אתם הולכים. האם אתם באמת מתכוונים לשקם את משק המים הלאומי של מדינת ישראל ולהציב אותו נכון על סדר-היום, כפי שהוא  צריך להיות בכל מדינה מתקדמת? נדמה לי שבעיות פוליטיות כאלה ואחרות משפיעות גם על העניין הזה. 
       
       גם העובדה שבדרך כזאת או אחרת בסופו של דבר ניטלו מהחקלאים זכויות המים שלהם, הן על-ידי קיצוץ והן על-ידי העובדה שהממשלה לא משלמת פיצוי עבור הקיצוץ הזה, לא רק משנה את פני החקלאות, אלא גם יוצרת חוסר יציבות אמיתי בשימוש במשק המים בחקלאות הישראלית, בעיקר נוכח העובדה שעדיין יש שימוש לא כלכלי בהרבה מאוד אזורים בארץ, לא כפי שאתה היית רוצה, אדוני השר.

	כל שורת ההחלטות האלה, והחלטות אחרות הנוגעות לפיתוח משק המים במדינת ישראל, מעלות את השאלה, האם למדינת ישראל יש מדיניות מים. נדמה לי שדווקא הנושא הזה - ואני מכיר נושאים אחרים שאתה מטפל בהם מקרוב באופן יסודי ומסיבי - מעלה שאלות גדולות מאוד, האם כך צריכים להיות פני הדברים. מה בעצם מונע ממך להניח על השולחן תוכנית שתייצב את משק המים של מדינת ישראל, והאם, אדוני השר, אתה שם את האצבע באמת במקומות שצריך לומר אותם, ולומר מי בעצם האשם האמיתי,  לא בחדרי חדרים ולא בוועדות הכנסת, אלא כאן, מעל דוכן הכנסת, באופן אמיתי לומר, יש מי שמעכב את פיתוח משק המים של מדינת ישראל. 

       גם כאשר נגיע לתוכניות שלום כאלה ואחרות, שחלק מאתנו היה רוצה בהן וחלק מאתנו לא היה רוצה בהן, הנושא של המים - גם במסגרת השלום עם הפלסטינים, וגם במסגרת השלום עם הסורים - הוא יעד אסטרטגי של מדינת ישראל. אם הנושא הזה לא יוסדר, לא על-ידך ולא על-ידי הממשלה הנוכחית, גם הדבר הזה ישפיע מאוד על היכולת שלנו לקדם את התהליכים בסביבה הזאת שהיא כל כך חסרת מים. 

	לכן, אני חושב, אדוני השר, שהגיעה העת – לא אשתמש במלוא עשר הדקות שלי – אדוני היושב-ראש, אתה רוצה שאני אנצל את הזמן?

היו"ר משה כחלון:
       
       הרב נסים זאב ואני פה.

נסים זאב (ש"ס):
       
       יש לי הצעה אחרת.

שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       למה הצעה אחרת? אתה רוצה להזדקק רק לחסדי שמים? אנחנו צריכים גם לעזור לעצמנו. 
       
       לעצם העובדה, אדוני השר, אני חושב שבנושא משק המים, גם אם יש בו הרבה מאוד פוליטיקה, חלקה שייכת למגזר שאליו אני שייך, אתה חייב לבוא ולומר למדינת ישראל מהי מדיניות המים שלך וכיצד היית רוצה שהיא תהיה. יותר מכך, אני חושב שאתה גם צריך לשים את האצבע על אותם גורמים בממשלה שלא נותנים לך לקדם את תוכניות המים של מדינת ישראל, כפי שאתה היית רוצה לקדם אותן.
       
       אני מדבר לא מעט בתקופה האחרונה, וגם אתה מדבר המון, אני יודע, כי זה התפקיד שלך, עם אותם אנשים שזכו במכרזים ורוצים להקים מתקני התפלה, והעניינים תקועים. על כן אני חושב שהגיעה העת לומר באומץ לב, אחרי שהיתה ועדת חקירה של הכנסת, אחרי שהיתה רפורמה שאני הנחתי על שולחן הממשלה, אחרי שהיו תוכניות שלך שדיברת עליהן לא מעט גם בתקשורת וגם בוועדת הכלכלה של הכנסת – מה קורה, למה הדברים לא יוצאים לדרך. אני מציע לכולנו לא להסתמך על השנתיים האחרונות, כיוון שהשנתיים האלה יסתיימו ונגיע גם לשנים אחרות. על כן אני חושב שיש חשיבות גדולה שתאמר לאומה במדינת ישראל מה אתה עושה כדי שלמדינת ישראל תהיה מדיניות מים, שגם תיושם. תודה, אדוני השר. 
       
היו"ר משה כחלון:

	תודה רבה. אדוני השר, בבקשה.

שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני אענה בקצרה. אני אענה בקצרה כי אני מסכים כמעט עם כל מלה שאמר כאן חבר הכנסת שלום שמחון. צר לי, אגב, שחבר הכנסת שמחון איננו חבר בממשלה. היה טוב לו היית בממשלה והיית מסייע בדברים שאמרת, ודבריך קושט אמרי אמת. 
       
       אני מסכים, אדוני היושב-ראש, להעביר את הדיון הזה למליאה, כפי שמבקש המציע. תודה רבה. 

שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       אתה תותח.

היו"ר משה כחלון:

	אין הצעה אחרת.

נסים זאב (ש"ס):
       
       זה לא להצבעה?

היו"ר משה כחלון:

	זה צריך להגיע להצבעה עכשיו.

נסים זאב (ש"ס):
       
       מצביעים על כך ששלום שמחון יהיה בממשלה?

שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       מצביעים על זה שאני אהיה בממשלה?

שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:

	אין הצעה אחרת. אני מסכים עם המציע.

היו"ר משה כחלון:

	אין הצעה אחרת. 

       אנחנו עוברים להצבעה. מי  שמצביע בעד, הוא בעד דיון במליאה. מי שמצביע נגד, הוא להסרה.
       
הצבעה מס' 10
       
בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 6
נגד – אין
נמנעים – אין
ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

היו"ר משה כחלון:

       שישה בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים. הדיון יועבר למליאה.



שאילתות ותשובות
היו"ר משה כחלון:

	אנחנו עוברים  לשאילתות, אדוני השר. אני מניח שנעביר את כולן לפרוטוקול.

מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):

       אני פה.
       
854. גורלה של חברת "חקר ימים ואגמים לישראל"
       
חבר הכנסת מתן וילנאי שאל את שר התשתיות הלאומיות
       ביום ט"ו בכסליו התשס"ד (10 בדצמבר 2003):
       
       לפי המידע שנמסר לוועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת, חברת "חקר ימים ואגמים לישראל" נמצאת על סף קריסה תקציבית עקב קיצוץ המימון הממשלתי. 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. כיצד יובטח המשך פעילות החברה? 
       
       2. האם נתנה הממשלה את דעתה להשלכות הקריסה, כגון הפסקת הניטור של איכות מי הכינרת, מימי החופין וים-המלח והפסקת איסוף מידע וביצוע של מחקרים החיוניים לצורך פיתוח תשתיות לאומיות, כגון נמלים, תחנות כוח ומתקני התפלה, לצורכי ביטחון ואיכות הסביבה?
       
תשובת שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       המשרד הגיע בסיום שנת התקציב לסיכום עם אגף התקציבים באוצר, שאפשר השלמת תקצוב המכונים לפי ההסכם הרב-שנתי. ב-31 בדצמבר 2003 העבירה חשבות משרד התשתיות לחברת "חקר ימים ואגמים" ולמכון הגיאופיזי סך של 5 מיליוני שקלים, ובכך באה הבעיה על פתרונה.
       
891. אספקת המים לכפר בועינה-נוג'ידאת 
       
חבר הכנסת יאיר פרץ שאל את שר התשתיות הלאומיות
       ביום כ"ב בכסליו התשס"ד (17 בדצמבר 2003):
       
       ב"ידיעות אחרונות" מיום ז' בכסליו תשס"ד, 2 בדצמבר 2003, פורסם כי הופסק זרם המים לכפר בועינה-נוג'ידאת שבגליל התחתון בגין חוב הרשות לחברת "מקורות". 
       
       רצוני לשאול:
       
       1. האם הידיעה נכונה?  
       
       2. אם כן - מה הוא סך חוב הרשות ל"מקורות"?
       
       3. כיצד תיפתר בעיה זו?
       
       4. האם ברשויות נוספות מתוכננת הפסקת זרם המים בגין חוב ל"מקורות", ואם כן – באילו?
       
תשובת שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1. חברת "מקורות" ביצעה הגבלות אספקת מים לכפר בועינה-נוג'ידאת לאחר שכל המאמצים שקדמו לכך להסדרת חובה של הרשות המקומית לא נשאו פרי.
       
       יצוין, כי הגבלות  אספקת המים מתבצעות לאחר התראות חוזרות ונשנות מצד "מקורות".  ההתראות ניתנות לראש הרשות בכתב ומראש, כדי לאפשר לרשות המקומית להתארגן בהתאם, דהיינו לשלם את החוב, או, לכל הפחות, להודיע לתושבים מראש על שעות הגבלת האספקה בשל החוב שהרשות המקומית צברה. 
       
       2.  סך החוב שצברה בועינה-נוג'ידאת והביא להגבלת אספקת המים מצד "מקורות" היה 717,690 שקלים. ב-3 בדצמבר 2003 הושג הסדר פריסה לחוב, והופקדו המחאות דחויות ב"מקורות". מאותה עת חודשה אספקת המים הסדירה.
       
       3.  על-פי רשיון אספקת המים, "מקורות" חייבת לספק מים רק כנגד תשלום. בתי-המשפט, לרבות בית-המשפט העליון, קבעו כמה פעמים, כי ספק מים אינו חב בהמשך אספקת המוצר – מים – אם הוא לא מקבל את התמורה המלאה במועד עבורו. כאמור, "מקורות" אינה מנצלת את הפסיקה ואת תנאי הרשיון, ולמרות ההכשר המשפטי שיש לה היא עושה כל מאמץ כדי להימנע מהסנקציה של שיבושים באספקה.
       
       4.  חברת "מקורות" מעבירה התראות לכמה רשויות שלא משלמות את חובן לחברה. בחודש הקרוב לא צפויות הגבלות מים לרשויות, על-פי המידע הקיים בידי החברה כיום.
       
919. הקמת תחנת כוח פחמית באשקלון
       
חבר הכנסת מיכאל מלכיאור שאל את שר התשתיות הלאומיות
       ביום כ"ב בכסליו התשס"ד (17 בדצמבר 2003):
       
       רצוני לשאול:
       
       1. מה היא עמדת משרדך בעניין הקמת תחנת כוח פחמית נוספת באשקלון?
       
       2. האם תישקל הקמת תחנת כוח גזית, שהיא זולה יותר, חסכונית יותר ומסוכנת פחות לבריאות הציבור?
       
       3. האם יתמוך משרדך בהקמת תחנת כוח בטכנולוגיה משולבת של גז ופחם?
       
       4. מה הם הנתונים שבידי משרדך לגבי כל אחת מהחלופות?
       
שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       	
	חבר הכנסת מלכיאור שאל בעניין הקמת תחנת כוח פחמית נוספת באשקלון, וגם שאל בעניין טכנולוגיה משולבת של גז ופחם. 

       המשרד החליט, לאחר בדיקה חוזרת ונשנית, שתחנת כוח פחמית נוספת שתוקם בשנים 2008-2009 חיונית להבטחת אספקת חשמל אמינה למשק הישראלי. בדקנו שיקולים טכנולוגיים, בדקנו שיקולים כלכליים ואסטרטגיים, עלות דלקים, גז מול פחם, גיוון מקורות אספקה. אנחנו מעבירים כ-40% מתחנות החשמל לגז, אבל אנחנו לא יכולים להעביר את כל משק החשמל לגז. אנחנו צריכים להשאיר תחנות פחמיות, משום שפחם ניתן לאגירה, ואם, חלילה וחס, יש תקלה, או חלילה וחס תהיה בעיה באספקה, אנחנו עדיין צריכים לשמור על גיוון מקורות האספקה שלנו.
       
       החלטנו להקים תחנת כוח פחמית בתהליך ייצור שנקרא סופר-קריטי. כלומר, זהו פחם דל-גופרית שנשרף בטמפרטורות גבוהות יותר, וכתוצאה מכך כמות החלקיקים המזהמים שהוא שולח לאוויר היא נמוכה, והיא מקובלת בכל הסטנדרטים האירופיים.  
       
       נעשה כל מאמץ כדי שהגז ייכנס למשק החשמל כמה שיותר מהר. שאלת, האם תישקל הקמת תחנת כוח בגז, זולה יותר, חסכונית יותר ומסוכנת פחות לבריאות הציבור. התשובה היא שאנחנו הולכים להקים לפחות שמונה יחידות ייצור כאלה עד סוף העשור, שיספקו כ-3,000 מגוואט. אנחנו גם מצפים שיצרנים פרטיים יספקו עוד כ-2,000 מגוואט. 
       
       בקיצור, אדוני חבר הכנסת מלכיאור, זוהי הטכנולוגיה הזמינה כיום, זוהי הטכנולוגיה שנבחנה פעמיים, שלוש וארבע פעמים. טכנולוגיית הפחם הסופר-קריטית היא גם, בנסיבות הקיימות, הפחות מזהמת, ולכן אנחנו מאשרים את הקמת תחנת הכוח הזאת. 

היו"ר משה כחלון:
       
       שאלה נוספת לחבר הכנסת מלכיאור.
       
מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       אני מודה לכבוד השר על התשובות. אני בטוח שכבוד השר יודע, שהרבה מאוד מהידע שיש לנו מצביע על דברים הפוכים ממש, ושאם נחכה כמה שנים, או אפילו נעשה תחנה משולבת גז ופחם - היום באירופה שוב לא משתמשים  בטכנולוגיה הזאת, גם לא בסופר-קריטית שציינת. גם החששות שיש לנו מזה שלא תהיה לנו אספקה - צריך לראות את החששות מהנזק שנגרם היום. כבר היום אנחנו במצב ירוד ביותר בנושא של זיהום האוויר, בעיקר מהתחנות הפחמיות. לכן אני חושב שראוי - כפי שביקש בג"ץ, שאומנם דחה את העתירה - שיבדקו טוב מאוד את כל הסיבות של העותרים, כי הם צדקו. אני חושב שראוי מאוד לעשות את הדברים בשילוב עם אלה שדואגים לעתיד האוויר.
       
שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       תודה לך, חבר הכנסת מלכיאור. במדינת ישראל עד השנה האחרונה – אין לי הנתונים של השנה האחרונה, אולי יש בהם שינוי -  צריכת החשמל גדלה בין 3% ל-4% לשנה. דרך אגב, בלי שום קשר לגידול האוכלוסייה, לשינוי בכלכלה, בלי שום קשר לכלום. אנחנו צרכני חשמל פראיים, בצורה בלתי מבוקרת לחלוטין.
       
מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       הצריכה מכפילה את עצמה בכל עשר שנים.
       
שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       אנחנו במצב שבעצם איננו מנהלים שום ביקוש נכון לחשמל. חלק מהסיבות, דרך אגב, הוא משום  שהחשמל הוא, במידה כזאת או אחרת, מסובסד; לא במחיר, אבל מסובסד בכך שהתעריפים נמוכים, התשואה להון מאוד נמוכה. ולכן יש למשל אנשים שבלילות הקיץ ישנים עם מזגן דולק כל הזמן ועם שמיכת פוך. אחד הדברים המטורפים. אני חושב ששמענו מספיק על הדברים האלה. 
       
שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       זה כיף לא נורמלי.
       
שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       זה כיף לא נורמלי, אבל לכן צריך לייצר תחנות כוח. 
       
       יש לנו עוד בעיה. אנחנו אי של אנרגיה. באירופה, כשיש שעות מסוימות של "פיק", רשת החשמל הגרמנית סוחבת מהצרפתית, או הצרפתית מהגרמנית, או הצרפתית מהספרדית, או הספרדית מהפורטוגלית. זאת אומרת, יש רשת כוללת של אירופה. אנחנו מה נעשה? אין לנו רשתות כוללות, לא רוצים להתחבר אתנו, ולכן אנחנו צריכים לייצר תחנות כוח אפילו כדי לספק את שעות ה"פיקים". 
       
       אבל, העניין הזה ייבחן שוב, כי קודם כול אני רוצה נתונים של 2003, ויכול להיות שהם יהיו שונים. שנית, וזה העיקר, אני החלטתי במשרד להתחיל לקיים גם מדיניות בעניין ביקושים של חשמל. למשל, אני לוחץ על הרשות לשירותים ציבוריים – חשמל, לתת לי תעריפים שמקובלים באירופה להשאלת עומס. מה זה תעריף להשאלת עומס? באים לבעל מפעל ואומרים: בוא נעשה אתך עסק. לא יהיה לך 100% חשמל זמין ואמין, יהיה לך 90%.  בשעות העומס זה מוריד לך מתח. אבל עבור ה-90% אתה תשלם מחיר הרבה יותר זול לקילוואט שעה מכפי שאתה משלם. דרך אגב, זה מקובל בעולם. כלומר, זה מכניזם שיכול להתחיל לנהל ביקוש. יכול להיות שאם נצליח להטמיע את המכניזם הזה ונתחיל לנהל ביקוש בצורה ראויה, אפשר יהיה לדחות את הקמתה של התחנה הזאת. 

מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       כפי שהמליצו כל הגורמים.

שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       אני רוצה לדבר במונחים כספיים. תחנה כזאת עולה מיליארד דולר, אלף מיליוני דולרים. רק דחייה בשנה, הריבית שתיחסך, צריך לעשות את החשבון כמה היא שווה. זה כשלעצמו כבר שווה. אני בהחלט אבדוק את זה שוב. הדבר האחרון בעולם שאני רוצה, או שמשרדי רוצה, זה לזהם את האוויר סתם.  
       
       יש לנו במדינת ישראל חשמל אמין ב-100%. אנחנו פה משתווים למדינות המערב הכי מפותחות.  אין מצב בישראל שבו אדם לוחץ על הכפתור ואין לו חשמל. זה לא בא סתם, זה בא מבנייתן ומתחזוקתן  והפעלתן של תחנות כוח שאנחנו צריכים להמשיך ולבנות. תודה רבה.
       
מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       חוץ מבכפרים הבדואיים.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה, אנחנו ממשיכים. שאילתא מס' 991, של חבר הכנסת אלי ישי – לפרוטוקול; שאילתא מס' 992, של חבר הכנסת אמנון כהן – לפרוטוקול. 
       
שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       אני מבקש עוד להגיב על שתי השאילתות האלה. אדוני היושב-ראש, אני מוכרח לומר כאן מעל בימת הכנסת דבר מופלא או משונה. טוב שחבר הכנסת נסים זאב מסיעת ש"ס נמצא כאן.
       
       ביום 31 בדצמבר 2003 הוגשו למזכירות הכנסת שלוש שאילתות, כולן על-ידי חברי הכנסת מסיעת ש"ס: אמנון כהן, אליהו ישי, ואחת שאילתא ישירה של חבר הכנסת נסים דהן. בנוסף גם נתבקשה, וניתנה, שאילתא בעל-פה על-ידי חבר הכנסת יאיר פרץ. כולם, בלא יוצא מהכלל, שאלו, למה מפלים את חברות הגז הקטנות? מאוד מעניין. זאת אומרת, מפליא אותי  למה סיעת ש"ס כולה מתגייסת, כל חברי הכנסת שלה? זה דבר משונה. תראה, באותו יום ארבעה חברי כנסת של ש"ס באים להעלות שאילתות בעניין. נשאלתי באותו יום גם שאילתא ישירה - אני מתנצל, חבר הכנסת נסים דהן לא פה - שהיא בכלל מופלאה. 
       
       חבר הכנסת דהן אומר לי כך: "פנו אליך ממשרד עורכי-דין" - הוא גם מצרף את הפנייה; "פנו אליך ממשרד עורכי-דין, ולא עניתם. תסביר לי למה לא עניתם". חבר הכנסת נסים זאב, מה התעריף שלכם? מה התעריף שלכם לשאול שאילתות מטעם?  מה התעריף שלכם להפנות, במסגרת הפרוצדורה של חברי כנסת, מכתבים של עורכי-דין במסגרת שאילתא ישירה ולשאול למה לא ענו עליהם? 
       
       אדוני היושב-ראש, אני, על כל פנים, מתכונן להעביר את זה לוועדת האתיקה, שתבדוק למה ארבעה חברי כנסת מאותה סיעה שואלים באותו עניין, ועוד אחד מהם אפילו מצרף מכתב של משרדי עורכי-דין. תודה רבה.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אני רוצה לענות לו בהצעה הבאה.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       אין כבר הצעת החוק הבאה. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אז אני מבקש רשות דיבור. בשביל מה ישבתי? חשבתי שהצעת החוק קיימת ובמסגרת הזאת רציתי לענות לו. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       הבט, אני אומר לך בכנות. הייתי מאפשר לך, זה פשוט בניגוד לתקנון. הייתי מאפשר לך כי אני חושב שצריכה להיות פה תגובה. אני לא אוכל לאפשר לך, זה בניגוד לתקנון. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       למה?
       
היו"ר משה כחלון:
       
       משום שהשאילתא היא לא שלך. אתה לא סיעת ש"ס.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       הוא פנה כמה פעמים: נסים זאב, נסים זאב. הזאב לא ענה לו, כי הוא חשב שהוא עוד דקה או שתיים  עומד לעלות לדוכן.
       
היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת זאב, אם היה כאן חבר הכנסת דהן או חבר הכנסת אמנון כהן, הייתי מאפשר להם. אני לא יכול לאפשר לך. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אני מבטיח לך תשובה הולמת, אבל בזמן - - - 
       
991. בדיקת תקינות מערכות גז ביתיות
       
חבר הכנסת אליהו ישי שאל את שר התשתיות הלאומיות
       ביום ו' בטבת התשס"ד (31 בדצמבר 2003):
       
       נודע לי, כי הופנתה למשרדך בקשה לקבל מידע באשר לבדיקת תקינות בחברות הגז, אולם הפרטים לא נמסרו.
       
       רצוני לשאול:
       
       1. מדוע לא נמסרו הנתונים?
       
       2. מה הוא אחוז צרכני חברות "אמישראגז", "סופרגז", "פזגז" ו"דורגז", שבמערכתם נערכה בדיקת תקינות בחמש השנים האחרונות?
       
       3. כמה בדיקות עשתה כל חברה לצרכניה?
       
       4. האם, באחוזים, יש שוויון בבדיקות מערכות הגז הביתיות של צרכני חברות הגז הגדולות והקטנות?
       
תשובת  שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       משרד התשתיות הלאומיות מבצע אכיפה מדגמית על חברות הגז. על מנת להשלים את הנתונים הקיימים במשרדנו, פנינו לא אחת לכלל חברות הגז בבקשה למסור לנו את הנתונים על אודות ביצוע בדיקות תקניות,  וזאת אף שעל-פי רוב, מסירת נתונים אלה הינה תנאי מתנאי הרשיון. לצערנו, קיבלנו התייחסות רק מחברות גז בודדות, רובן גדולות. חברות הגז הקטנות לא מסרו לנו נתונים. לפיכך, אין אפשרות להשוות את ביצוע בדיקות התקניות בחברות הגז הגדולות לביצוע  הבדיקות בחברות הקטנות.
       
       תקנות בעניין רישוי ספקי גז שהוגשו לוועדת הכלכלה של הכנסת, ואשר נמצאות בשלבי דיון, מחייבות את ספקי הגז להעביר למשרד התשתיות הלאומיות מידע בדבר ביצוע בדיקות תקניות. כשתהיה קיימת הוראה מפורשת בתקנות המחייבת את ספקי הגז לפעול לפיה ולהעביר למשרד התשתיות הלאומיות נתונים, סביר להניח כי הדבר ישפר בהרבה את הפיקוח על חברות הגז וכן את בטיחות צרכני הגז. 
       
       כמו כן, נבחנת  האפשרות לקבוע שמשרד התשתיות הלאומיות יהיה רשאי להטיל קנסות מינהליים על ספקי גז אשר לא יעבירו  למשרד את הנתונים, בניגוד לאמור בתקנות.
       
992. חלוקת צרכני גז לפי חברות
       
חבר הכנסת אמנון כהן שאל את שר התשתיות הלאומיות
       ביום ו' בטבת התשס"ד (31 בדצמבר 2003):
       
       רצוני לשאול:
       
       1. כמה חברות גז יש בישראל כיום?
       
       2. כמה צרכנים יש לכל חברה כיום?
       
       3. כמה עברו מהחברות הוותיקות לחברות החדשות מאז פתיחת השוק? 
       
       4. האם הוזל הגז בעקבות כניסת החברות הקטנות?
       
       5. האם אנשי משרדך פועלים לצמצום מספר החברות?
       
תשובת  שר התשתיות  הלאומיות יוסף פריצקי:
(לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)
       
       1. כיום יש בישראל 26 חברות גז בעלות רישוי.
       
       2-3. חברות הגז נדרשות למסור נתונים על אודות ביצוע בדיקות תקניות, אולם אין דרישה למסור את כמות הצרכנים, היות שמדובר בנתונים המהווים סוד מסחרי. לפיכך, הנתונים אינם נמצאים בידי משרד התשתיות.
       
       4. הגפ"מ אינו מוצר בר-פיקוח בכל הקשור למחירו. לפיכך, מחירו אינו אחיד והוא יכול להשתנות על-פי החלטת החברה. לא ניתן לשמור נתונים מדויקים על מחירי הגפ"מ בכל חברה וחברה.
       
       5.  נשאלתי בעניין זה על-ידי חבר הכנסת יאיר פרץ. תשובתי היתה, והינה כיום, כי אנשי אינם פועלים לצמצום מספר החברות. אנו פועלים על מנת להגביר את האכיפה בענף הגפ"מ, ואין שום כוונה לצמצם את מספר חברות הגז שפועלות כחוק.
       
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תם סדר-היום. הישיבה הבאה - בעזרת השם מחר, יום שלישי, כ"ה בשבט, 17 בפברואר,  בשעה 16:00. ישיבת הכנסת נעולה. תודה רבה.
       
        
       הישיבה ננעלה בשעה 23:36.
     
עמוד 221 מתוך 221

