﻿       
       
       
       
       
       
       דברי הכנסת
       ח / מושב ראשון / ישיבות י"ט—כ"א /
       י'—י"ב באייר התשס"ג / 12-14 במאי 2003 / 8
       חוברת ח'
       ישיבה י"ט
       
       
       
       
       
       
       
       
הישיבה התשע-עשרה של הכנסת השש-עשרה
יום שני, י' באייר התשס"ג (12 במאי 2003)
ירושלים, הכנסת, שעה 16:02
       
       
       
       
       
       
       
       

מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת, ולפני שאמסור את זכות ההודעה למזכיר הכנסת אבקש, ברשותכם, חברי הכנסת, להודות לקצין הכנסת, יצחק שד"ר, לקציני וקצינות הכנסת, לרס"ר משמר הכנסת ולכל אנשי המשמר על העשייה הגדולה שלהם בכל ימי הזיכרון וביום העצמאות. הם הכינו ויצרו את כל אותם אירועים שבהם הובא דבר הכנסת לציבור כולו. כמו כן אני מבקש להודות לראש אגף טקסים ואירועים, הגברת מירי יכין, ולכל צוות האגף, וכמובן לכל עובדי הכנסת האחרים, ללא יוצא מן הכלל, שלקחו חלק באירועים וסייעו להצלחתם. 
       
       אדוני מזכיר הכנסת, אבקש להעביר באמצעותך את הוקרתנו לכל עובדי הכנסת אשר השתתפו בהכנת כל האירועים, ובעיקר למשמר הכנסת ולקציני הכנסת, אשר עמלו כה רבות והביאו לשמחה רבה בלבבות המונים גם בהופעתם בהר-הרצל בערב יום העצמאות ובסיום יום הזיכרון. תודה רבה. 
       
       הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה. 
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות היושב-ראש, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – 
       
       לדיון מוקדם: הצעת חוק אגרות והיטלים למימון מערכות בחירות פנימיות במוסדות מפלגתיים, התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק משפחות חד-הוריות (תיקון - הכרה באפוטרופוס על חסוי כהורה יחיד), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת רשף חן, רוני בריזון, אהוד רצאבי, אילן ליבוביץ ויגאל יאסינוב; הצעת חוק האזרחות (תיקון - ביטול אזרחות), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת יורי שטרן ומיכאל נודלמן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - מענק לימודים למקבלי הבטחת הכנסה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון - סמכות דיון בעניינים הכרוכים בתביעת גירושין בהסכמת הצדדים), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק עדכון הפנסיה למבוטחים בקרן פנסיה, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק שיפוט בענייני התרת נישואין (מקרים מיוחדים) (תיקון - רישום והתרת נישואין), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק לתיקון פקודת הסמים המסוכנים (עונש מזערי לסוחרי סמים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מיכאל נודלמן, יורי שטרן, אורי יהודה אריאל ואריה אלדד; הצעת חוק המפלגות (איסור חברות ביותר ממפלגה אחת ותקופת צינון), 
התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק העונשין (תיקון - המרדה), 
התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אריה אלדד, מיכאל נודלמן ויורי שטרן; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת בן משפחה יחיד), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק הרשות למען הזקן, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת דוד טל, עמיר פרץ ואילנה כהן; הצעת חוק העונשין (תיקון - הגנת אמת בגילוי בהפרת חובה), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון - אכיפת התקציב), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת רן כהן, רומן ברונפמן ואבשלום וילן; הצעת חוק שירותי דת במערכת הביטחון, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת רן כהן, איוב קרא ומגלי והבה; הצעת חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים (תיקון - סמכות בית-דין צבאי ברישום פלילי), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אורי יהודה אריאל, מיכאל נודלמן, יורי שטרן ואריה אלדד; הצעת חוק בנק ישראל (תיקון - ניהול מדיניות מוניטרית), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק הקלות למקבלי קצבאות נכות, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת יורי שטרן, מיכאל נודלמן ואריה אלדד; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון - גמלה לאם חד-הורית), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת דוד טל, עמיר פרץ ואילנה כהן; הצעת חוק שיחה חינם למשרדי הממשלה, התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק תגמולים לאסירי ציון ולבני משפחותיהם (תיקון - הכנסה מרבית והכנסת בן זוג), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת יורי שטרן, מיכאל נודלמן ואריה אלדד; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – אי-תלות קצבת ילדים בעת גביית חוב), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון - הכרה באפוטרופוס כהורה יחיד), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק לתיקון פקודת האגודות השיתופיות (ייצור ואספקת תוצרת חקלאית), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אבשלום וילן; הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון - זכאות לכפל קצבה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מיכאל נודלמן, יורי שטרן, אורי יהודה אריאל ואריה אלדד; הצעת חוק איסור הוספת פלואוריד למי השתייה, התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; הצעת חוק משק החשמל (תיקון - אנרגיה נקייה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת יורי שטרן, מיכאל נודלמן ואריה אלדד; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חלקה של רשות מקומית באגרות), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אורי יהודה אריאל, מיכאל נודלמן, יורי שטרן ואריה אלדד; הצעת חוק הנכים (תגמולים ופיקוח) (תיקון - הגדרת נכות), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת יוסי שריד; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי וניכוי בגין הוצאות טיפול בילדים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אורית נוקד ואבשלום וילן; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון - קווי חירום), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת יורי שטרן, מיכאל נודלמן ואריה אלדד; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון - תחולה על בעל עסק), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק הרשויות המקומיות (כהונת סגנים בעיר הבירה) (תיקון - ביטול), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק שותפות יישובים באזורי תעשיה מרחביים, התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק הפיקדון על מכלי משקה (תיקון - ביטול החוק), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; הצעת חוק כוח-אדם נדרש למשק (הוראת שעה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת יורי שטרן ומיכאל נודלמן; הצעת חוק רשות מים עצמאית, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מיכאל נודלמן, יורי שטרן, אורי יהודה אריאל ואריה אלדד; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון - סייגים לזכאות למלגה), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון - פיצוי קורבנות השואה), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון - ועדה לתכנון ובנייה של תשתיות לאומיות), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת רשף חן, רוני בריזון, אהוד רצאבי, אילן ליבוביץ ויגאל יאסינוב; הצעת חוק פיצויי פיטורים (פטירת עובד), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק ענישת מבצעי פגיעות איבה ובני משפחותיהם, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אורי יהודה אריאל, מיכאל נודלמן, יורי שטרן ואריה אלדד; הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון - חסויים נטולי אמצעים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת דוד טל, עמיר פרץ ואילנה כהן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - ביטוח אבטלה של עובד עצמאי), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת יורי שטרן, מיכאל נודלמן ואריה אלדד; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון - הגבלת סמכויות הממשלה), מאת חברי הכנסת יורי שטרן, מיכאל נודלמן ואריה אלדד; הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) (תיקון - קצבת שאירים ליתום), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון - המצאת מידע בשפת אם), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון - הגבלת סמכות דיון), מאת חברי הכנסת אריה אלדד, מיכאל נודלמן ויורי שטרן; הצעת חוק עיבוי וביצור ירושלים רבתי, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת יורי שטרן, מיכאל נודלמן ואריה אלדד; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הנחה ממס על דמי הבראה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון - חובת לימוד עברית וערבית), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עסאם מח'ול, מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (סמכות לפסילת נהגים מסוכנים), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון - הנחה בארנונה להורה יחיד), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק בנק ישראל (תיקון - מינוי נגיד לבנק), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - אפליה בקצבאות ילדים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (איסור עקיפה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק הטבות בשל איבוד מסמכים על-ידי גוף ציבורי, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת יורי שטרן, מיכאל נודלמן ואריה אלדד; הצעת חוק האזרחות (תיקון - אזרחות הורי חייל), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק סיוע לגליל (תיקוני חקיקה) (הוראת שעה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק-יסוד: השוויון, מאת חברי הכנסת עסאם מח'ול, מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק העונשין (תיקון - איסור עינויים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון - הכללת המורשה הערבית), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עסאם מח'ול, מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור לתאגיד לתעסוקת נכים ומוגבלים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק הערבות (תיקון - זכותו של ערב במימוש נכס), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות) (תיקון - קביעה והצמדה של מזונות), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עסאם מח'ול, מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק לתיקון פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש) (פטור מאחריות לאזרח המסייע לשוטר), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אברהם הירשזון; הצעת חוק הכנסת (תיקון - ביטול נציב הדורות הבאים), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת רומן ברונפמן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור לקצבה המשולמת על-ידי המעביד), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק הכנסת (תיקון - חתימה על הצהרת אמונים), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת איוב קרא; הצעת חוק הבנקאות (מועדי החזר של הלוואה לדיור), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון - אימוץ על-ידי בני הזוג), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אהוד רצאבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: השוויון האזרחי, מאת חבר הכנסת טלב אלסאנע; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון - הבעת אי-אמון ללא ציון שם מועמד), מאת חבר הכנסת מוחמד ברכה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון - נכס של בן משפחה), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון - אינטרנט כאמצעי תקשורת), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אברהם הירשזון; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הנחה ממס על דמי הבראה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה - מעצרים) (תיקון - תנאי החזקה במעצר), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון - דוחות חסויים), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אברהם הירשזון; הצעת חוק הכנסת (תיקון - שינוי שיטת הבחירות ותיקוני חקיקה), מאת חבר הכנסת יולי-יואל אדלשטיין; הצעת חוק הזמר העברי, התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; הצעת חוק שירותי המדינה (מינויים) (תיקון - העדפת אזרח ישראלי), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת איוב קרא; הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון - התפטרות מנכ"ל אחרי הבחירות), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון - העלאת אחוז החסימה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת איוב קרא; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון - הגדרת תושב ישראל), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק קביעת אזורי עדיפות, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון - חברה ביטחונית), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק נכסי נפקדים (תיקון - הגדרת נפקד), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עסאם מח'ול, מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - גמלת ניידות), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת חיים אורון, רן כהן וזהבה גלאון; הצעת חוק החברות (תיקון - שוויון בין המינים במינוי דירקטורים חיצוניים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אתי לבני, אילן שלגי, מל פולישוק-בלוך, רשף חן ורוני בריזון; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון - זכאות הורה יחיד לגמלה בזמן לימודים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מיכאל נודלמן, יורי שטרן ואריה אלדד; הצעת חוק בנק ישראל (תיקון - תוכנם של שטרי כסף), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת יאיר פרץ, יצחק וקנין, אמנון כהן ויעקב מרגי; הצעת חוק משפחות חד-הוריות (תיקון - הגדרת הורה יחיד), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון - כפיפות לחוקי מדינת ישראל), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אבשלום וילן; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון - הגנה למטפל מפני מטופל שנהג בו באלימות חמורה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת איתן כבל, מרינה סולודקין, יאיר פרץ, אבשלום וילן ואחמד טיבי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון - חישוב מספר המבוטחים המשוקלל), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - עבודה מועדפת), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת חמי דורון, מל פולישוק-בלוך, רוני בריזון, אילן ליבוביץ ויגאל יאסינוב; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - דמי קבורה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - קצבת נכות), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק דמי מחלה (תיקון - פיצוי בגין ימי מחלה בלתי מנוצלים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (שכר בכירים), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת חמי דורון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - חישוב התגמול למשרתים במילואים), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - חישוב גמול המילואים), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק התרבות והאמנות (תיקון - תקציב שנתי), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת מתן וילנאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון - מינוי נציב קבילות), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת יהודית נאות וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק האזרחות (תיקון - איחוד משפחות), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק הארנונה הכללית (גביית ארנונה מבית-עסק שנסגר) (הוראת שעה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון - איסור נקיבת מחירים מטעים), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אהוד רצאבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מניעת מטרדים בצמתים), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק השכר בשירות הציבורי (הכנסה מרבית), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת חיים אורון, רן כהן וזהבה גלאון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - קצבת שאירים וקצבת זיקנה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - זכאות לדמי אבטלה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק הרשויות המקומיות (העברת תשלומים מהמדינה) (תיקון - תשלום פיגורים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עסאם מח'ול, מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק מיחזור שאריות צמיגים, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מיכאל נודלמן, יורי שטרן, אורי יהודה אריאל ואריה אלדד; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון - אחריות מעסיק בפועל), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עסאם מח'ול, מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק בנק ישראל (תיקון - ניהול מדיניות מוניטרית), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת חיים רמון; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון - קיצור שעות העבודה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עסאם מח'ול, מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – יושב-ראש ועדת הבחירות וסמכויותיו), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת רשף חן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הבחירות לגופים ציבוריים (תיקון - חילוקי דעות), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון - השלמת מימון הסל), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עסאם מח'ול, מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק העונשין (תיקון - קביעת תנאי תשלום בגין קנס בעבירות מין ואלימות), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון ואורית נוקד; הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון - התייעצות עם בית-המשפט בטרם חנינת עבריינים), מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק עידוד התיישבות, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אריה אלדד, מיכאל נודלמן, יורי שטרן ואורי יהודה אריאל; הצעת חוק הירושה (תיקון - ירושה מכוח אימוץ), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון ואורית נוקד; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי הוצאות שכירות), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון - לימוד חובה חינם מגיל שנה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק המים (תיקון - איסור הפסקת אספקת מים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם (תיקון - הארכת תקופת העסקת עובד של קבלן כוח-אדם), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון -מעבר מזיכיונות לרשיונות), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אורי יהודה אריאל, מיכאל נודלמן, יורי שטרן ואריה אלדד; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון - היעדרות בשל אשפוז פג), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת שאול יהלום; הצעת חוק רשות השידור (תיקון - ביטול אגרה ומימון באמצעות תקציב המדינה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת חמי דורון, אילן שלגי, מל פולישוק-בלוך, רוני בריזון ויגאל יאסינוב; הצעת חוק טוהר המידות בעיתונות, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עסאם מח'ול, מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק-יסוד: זכויות חברתיות, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון - ביטול מאסר חייבים בשל ביזיון ההוצאה לפועל), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק הטבות ליישובי קו העימות (תיקוני חקיקה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אורי יהודה אריאל, מיכאל נודלמן, יורי שטרן ואריה אלדד; הצעת חוק שידורי טלוויזיה מהכנסת (הוראת שעה) (תיקון - שידורי רדיו מהכנסת), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אורי יהודה אריאל, מיכאל נודלמן, יורי שטרן ואריה אלדד; הצעת חוק שחרור על תנאי ממאסר (תיקון - פומביות הדיון בוועדה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכויים בגין הלוואה אפותיקאית), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק-יסוד הכנסת (תיקון - הסמכות לפסילת מועמדים ורשימות), מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - מענק חג), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק-יסוד: שותפות אזרחית ושוויון למיעוט הערבי, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול; הצעת חוק ממוני ביטחון, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אורי יהודה אריאל, מיכאל נודלמן, יורי שטרן ואריה אלדד; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון - פיצוי קורבנות השואה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת יורי שטרן, מיכאל נודלמן ואריה אלדד; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי בשל טיפול רפואי וטיפול שיניים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אילנה כהן, עמיר פרץ ודוד טל; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 132) (עולה חדש), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אריה אלדד, מיכאל נודלמן, יורי שטרן ואורי יהודה אריאל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - זכות שימוע בטרם פגיעה בגמלה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת יורי שטרן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - דמי אבטלה לעצמאי), 
התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק חובת שימוע לעובד מפוטר, 
התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת קולט אביטל; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון - הנחה מוגדלת ברכישת תרופות לאזרחים ותיקים שהם חולים כרוניים), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון - פטור למגורים בבית-אבות לאזרחים ותיקים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת דוד טל, עמיר פרץ ואילנה כהן; הצעת חוק התפזרות הכנסת השש-עשרה, התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (קופות גמל), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון - איסור פרסום סקרים שבועיים לפני הבחירות), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת רן כהן, יוסי שריד, חיים אורון ואבשלום וילן; הצעת חוק פיצוי למפוני שטחי יהודה, שמורון וחבל עזה, התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק האזרחות (ביטול התאזרחות של בעל ואשה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אריה אלדד, מיכאל נודלמן ויורי שטרן; הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון - זכאות ועדכון), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק הגנת יוצרים ואמנים (תיקוני חקיקה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות (תיקון - הבטחת פיצוי), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון - פרסום מידע), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת רשף חן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות (תיקון - היעדרות בתקופת ההודעה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת קרוב משפחה בודד), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון - חופשת לידה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק שידורי רדיו ייעודיים, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אורי יהודה אריאל, מיכאל נודלמן, יורי שטרן ואריה אלדד; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון - לימוד חובה עד כיתה י"ב), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (אחריות פלילית של מעביד), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון - איסור תשלומים נלווים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול; הצעת חוק הרישום למוסדות להשכלה גבוהה, התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת רשף חן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון - היטל השבחה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת רשף חן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק נישואין וגירושין, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עסאם מח'ול, מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק הדגל והסמל (תיקון - הצבת הדגל בכיתות לימוד), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אריה אלדד, מיכאל נודלמן ויורי שטרן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - מוגבלות מוטורית קשה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אילנה כהן, עמיר פרץ ודוד טל; הצעת חוק זכות יוצרים (תיקון - אחריות בעלים של אולם שמחות), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (פטור תשלום אגרת רדיו לרכב לחירשים), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; הצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקון - הגבלת כשירות), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת יורי שטרן, מיכאל נודלמן ואריה אלדד; הצעת חוק משאל עם לפינוי יישובי רצועת-עזה, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת רן כהן ורומן ברונפמן; הצעת חוק המכס, הבלו ומס הקנייה (ביטול פטור מיוחד) (תיקון - פטור לעיוור), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת דוד טל, עמיר פרץ ואילנה כהן; הצעת חוק הבנקאות (מועדי החזר של הלוואה לדיור), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח, מכירה ורכישה) (תיקון - משפחות חד-הוריות), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק הרשויות המקומיות (גמול השתתפות בישיבות לחברי מועצה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת יורי שטרן ומיכאל נודלמן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - שכר עובדים בפשיטת רגל ובפירוק תאגיד), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק יישוב סכסוכי עבודה (תיקון - הבטחת פתיחת שנת הלימודים בחודש הראשון בגני-חובה ובבתי-הספר), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק יישוב סכסוכי עבודה (תיקון - בוררות חובה בשירות ציבורי חיוני), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת רשף חן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק האפוטרופוס הכללי (תיקון - חקירה לשם איתור נכסים עזובים), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת קולט אביטל; הצעת חוק טיסות חברת "אל על", התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אבשלום וילן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי ריבית של הלוואה לרכישת דירת מגורים), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק אזור סחר חופשי באזור הגליל (פטורים והנחות ממסים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת יורי שטרן, מיכאל נודלמן ואריה אלדד; הצעת חוק מאגר מידע גנטי (היעלמות ילדי עולים מתימן), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מיכאל נודלמן ויורי שטרן; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון - הגדלת מספר השרים בוועדה לבחירת שופטים), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; הצעת חוק שירות המדינה (משמעת) (תיקון מס' 10) (זכויות נפגעי עבירה - החלת הוראות), התשס"ג-2003, מאת חברות הכנסת זהבה גלאון ואורית נוקד; הצעת חוק גמלאות לנושאי משרה ברשויות השלטון (תיקון - תקרת התקציב לשירותי משרד ולשירותי הסעה לנושא משרה שסיים את כהונתו ברשויות השלטון), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת רן כהן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק עובדים זרים (איסור העסקה שלא כדין והבטחת תנאים הוגנים (תיקון - מעמד העובד), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת יורי שטרן, מיכאל נודלמן ואריה אלדד; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת בן משפחה יחיד), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק משכורות האימאמים הדרוזים, התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת איוב קרא; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון - הקמת ועדת ערר להחלטות הוועדה המחוזית), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח, מכירה ורכישה) (תיקון - פטור ממס רכישה לעולים חדשים), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - פטור מתקופת הכשרה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת יורי שטרן ואריה אלדד; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון - חייב מוגבל באמצעים), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - גמלת סיעוד), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת דוד טל, עמיר פרץ ואילנה כהן; הצעת חוק חסינות חברי כנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון - איסור כהונה כנבחר ציבור), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת חמי דורון; הצעת חוק פינוי והקמת תשתיות אנרגיה (הגנת הציבור - במצב חירום), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת יורי שטרן, מיכאל נודלמן ואריה אלדד; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון - איסור בדיקה שאינה רלוונטית לתפקיד), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק הגבלת דמי שכירות בדירות מגורים (הוראת שעה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי שכר הלימוד השנתי למוסד להשכלה גבוהה), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק לתיקון פקודת העיתונות (כשירות עורך עיתון ומינוי נאמן), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון - זכות גישה לערכאות), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק-יסוד: המנון מדינת ישראל, מאת חברי הכנסת מיכאל נודלמן, יורי שטרן ואריה אלדד; הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון - חופשה לסטודנט), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון - השוואת זכויות עיון בפנקס), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת דוד טל, עמיר פרץ ואילנה כהן; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון - איסור עבודת יולדת במשמרות), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת ביטוח רכב מנועי [נוסח חדש] (הפחתת דמי ביטוח), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אורי יהודה אריאל, מיכאל נודלמן, יורי שטרן ואריה אלדד; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי וניכוי בגין הוצאות טיפול בילדים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אריה אלדד, מיכאל נודלמן, יורי שטרן ואורי יהודה אריאל; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון - יחידות נופש), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מיכאל נודלמן, יורי שטרן ואורי יהודה אריאל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - העלאת קצבת זיקנה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עסאם מח'ול, מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק הרשויות המקומיות (מאבק בנגע הסמים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון - מעמדם של יתומי צה"ל), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון - הכנסה מנכס), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון - איסור התקשרות עם גורם מפלה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עסאם מח'ול, מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון - גילוי זהות העוסק), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אהוד רצאבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מגן-דוד-אדום (תיקון - קריטריונים למתן שירותי עזרה ראשונה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק מינהל מקרקעי ישראל (תיקון - הקצאה שוויונית לאוכלוסייה הערבית), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול; הצעת חוק תעסוקת נכים, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עסאם מח'ול, מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מתקן מגביל מהירות), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק ארוחות כשרות בטיסות, התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק הרשות לוועדות רפואיות, התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת שאול יהלום; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון - הצהרת אמונים), מאת חבר הכנסת יגאל יאסינוב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון - נכס של בן משפחה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון - נכס של בן משפחה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אהוד רצאבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (אגרות), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - שיעור דמי ביטוח מופחת לסטודנטים), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת יגאל יאסינוב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון - התפטרות בשל אי-קבלת שכר מינימום), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת שאול יהלום; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון - פיטורי עובדת בהיריון), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון - הארכת חופשת לידה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עסאם מח'ול, מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק בוררות ממלכתית בשירותים החיוניים, התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון - ביטול משרת שר בלי תיק), מאת חברי הכנסת אריה אלדד ואורי יהודה אריאל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - שינוי שם המוסד), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - שמירת היריון באופן חלקי), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת קולט אביטל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת הרופאים (בחינות לסטז'רים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול; הצעת חוק העונשין (תיקון - עונש מינימום בגרימת מוות ברשלנות), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון - התיישנות), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק אמנות בין-לאומיות (אישור הסכם, תרגום וצירוף הצהרה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אריה אלדד, מיכאל נודלמן ויורי שטרן; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון - היעדרות מעבודה של אם מאמצת), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון - אורך החופשה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון - התפטרות עקב אלימות במשפחה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אילנה כהן, עמיר פרץ ודוד טל; הצעת חוק העתיקות (תיקון - הודעה ומחיקת הערה בפנקסי המקרקעין), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אילן שלגי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חיילי מילואים, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת יורי שטרן, מיכאל נודלמן ואריה אלדד; הצעת חוק הרשויות המקומיות (גמלאות לראש רשות וסגניו) (תיקון - צירוף תקופות כהונה ללא שכר), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת מיכאל איתן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - תגמול משרת המילואים ב=90 הימים שקדמו למילואים), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון - תשלום בעת לימוד והתמחות), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אברהם הירשזון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - התגמול המזערי למשרתים במילואים), 
התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אברהם הירשזון; הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני 
כוח-אדם (ביטול החוק), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק-יסוד: גבולות המדינה וריבונותה, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק הנצחת זכרם של קורבנות הטבח בכפר-קאסם, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי;  הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - תגמולים למשרתים במילואים), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק היטל על יבוא שמן וכוספה (הוראת שעה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת יצחק וקנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הבטחת פנסיה וקרן השתלמות לנשים בהיריון (תיקוני חקיקה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק הרשות הלאומית לתרבות ואמנות, התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת קולט אביטל; הצעת חוק יישובי ישראל (סיפוח שטח C עם הכרזה על הקמת מדינה פלסטינית), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אורי יהודה אריאל, מיכאל נודלמן ויורי שטרן; הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון - איסור פרסום בדבר עבר מיני של נפגע עבירת מין או אלימות), התשס"ג-2003, מאת חברות הכנסת זהבה גלאון ואורית נוקד; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון - פטור מתשלום עבור תרופות לקשישים המקבלים השלמת הכנסה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון מס' 4) (תיקון), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת מתן וילנאי; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון - איסור בדיקת פוליגרף), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק לתיקון פקודת הבטיחות בעבודה [נוסח חדש] (תיקון - דרגנוע), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק השומרים (תיקון - מעמד העובדים בשמירה), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון - זכויות הורה), התשס"ג-2003,  מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק מפעלים בקשיים (אזהרת תעסוקה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - גמלת שירותים מיוחדים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אילנה כהן, עמיר פרץ ודוד טל; הצעת חוק רשות הדואר (תיקון - גמלאות עובדי המדינה לשעבר), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק רכישת מפעלים בידי עובדיהם (מקרים מיוחדים) (תיקון - הרחבת תחולה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק חקיקה בלשון שני המינים, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת איתן כבל, מרינה סולודקין, זהבה גלאון וענבל גבריאלי; הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון - מינוי מומחה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אילן ליבוביץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 22), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת חיים רמון; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (ועד רובע), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת רשף חן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - הבטחת התשלום בפשיטת רגל ובפירוק תאגיד), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (אנשים עם מוגבלויות), 
התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עסאם מח'ול, מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - השלמת קצבת זיקנה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - פטור ממס על תגמולי מילואים), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקון - דיווח על הגבלת זכויות), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת קולט אביטל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (שמירת היריון באופן חלקי), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון - הגבלת פיטורים), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; הצעת חוק חיילים משוחררים (חזרה לעבודה) (תיקון - פיצוי בגין פיטורי חיילי מילואים), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון - התאמת מבנים ציבוריים לנכים), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון - תמיכה בתאגידים שונים), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת רוני בריזון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מס מקביל (תיקון - מימון שירותי הבריאות), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת חיים רמון; הצעת חוק מינהל מקרקעי ישראל (תיקון - דרכי ניהול), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אורי יהודה אריאל, מיכאל נודלמן, יורי שטרן ואריה אלדד; הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון - שמירת זכויות בחופשה ללא תשלום), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן;  הצעת חוק סלילת כבישים עוקפים (הוראת שעה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מיכאל נודלמן, יורי שטרן ואריה אלדד; הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (תיקון - ביקור בני משפחה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון - תסקיר והשפעה על התחבורה ובטיחות התנועה), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מיכאל נודלמן, יורי שטרן ואריה אלדד;  הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) (תיקון - קצבה ומשכורת מקופת הציבור, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי בעד לימוד לתואר ראשון), 
התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול; הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקון - נציג ערבי בוועדת ערר), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון - ביטול דרישת כישורים מיוחדים והגדלת הניסיון הנדרש מדירקטורים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת גלעד ארדן, דניאל בנלולו, מיכאל גורלובסקי וענבל גבריאלי; הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקון - קרקע חקלאית), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק שוויון הזדמנויות בהשכלה הגבוהה, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עסאם מח'ול, מוחמד ברכה ואחמד טיבי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – קופות-חולים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת רשף חן, רוני בריזון, אילן ליבוביץ ויגאל יאסינוב; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי הוצאות בגין טיפול בתלויים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת דוד טל, עמיר פרץ ואילנה כהן; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון - רישום פרוטוקול של הוועדה לבחירת שופטים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, אמנון כהן וישראל אייכלר; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון - רוב מיוחס לשינוי ולתיקון אחוז חסימה), מאת חבר הכנסת מאיר פרוש; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון - זכויות הורה), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת קולט אביטל; הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון - חובת דיון על יעדי תקציב), מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק סיוע לעולים בעלי תואר אקדמי (תוספת  שכר), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק הנהגת תלבושת אחידה (תיקוני חקיקה), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; הצעת חוק להקטנת פערי שכר במשק, התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ, דוד טל ואילנה כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (מתן חיסונים חינם), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון - דחיית דורש עבודה), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק העסקת עובדים זרים (תיקוני חקיקה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון - חובת שירות ביטחון של בני מיעוטים), התשס"ג-2003, מאת חברי הכנסת אריה אלדד, מיכאל נודלמן ויורי שטרן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 132) (פטור לקצבה של עולה), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת 
חוק-יסוד: השפיטה (תיקון - מינוי נשיא בית-המשפט העליון, משנהו ושופטיו), מאת חבר הכנסת דוד אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - גמלת סיעוד), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אליהו ישי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגבלת כהונה של רשם העמותות ורשם האגודות השיתופיות (תיקוני חקיקה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק המוזיאונים (תיקון - ביקורי נוער), התשס"ג-2003, מאת חברת הכנסת ענבל גבריאלי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק כללי אתיקה לנושאי משרה שיפוטית (תיקוני חקיקה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת מיכאל איתן; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון - פיטורי אשה הרה על-ידי חברת כוח-אדם), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק תגמולים לחיילים ולבני משפחותיהם (חבלה שלא בעת מילוי תפקיד) (תיקון - חיילים בשירות מילואים פעיל), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אברהם הירשזון; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון - העלאת אחוז החסימה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אליעזר כהן.

       
       כמו-כן הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא: הצורך בעדכון סל שירותי הבריאות בישראל לשנת 2003. תודה רבה. 
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה למזכיר הכנסת. 
       
       

הצעות סיעות מרצ, חד"ש-תע"ל ויהדות התורה—ש"ס להביע אי-אמון 
בממשלה בשל: א. אופן טיפולה במצב המדיני, החברתי והכלכלי; 
ב. תוכניתה הכלכלית, סירובה לחדש את המשא-ומתן עם הפלסטינים 
ומדיניותה בשטחים הכבושים; ג. מכירת חמץ בחג הפסח ברחבי המדינה 
בניגוד לאיסור התורה ובניגוד לחוק
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברות וחברי הכנסת, הצעות סיעות מרצ, חד"ש-תע"ל ויהדות התורה-ש"ס להביע אי-אמון בממשלה בשל: א. אופן טיפולה במצב המדיני, החברתי והכלכלי, שהוגשה על-ידי סיעת מרצ. ב. תוכניתה הכלכלית, סירובה לחדש את המשא-ומתן עם הפלסטינים ומדיניותה בשטחים הכבושים – כך נאמר בבקשה מטעם חד"ש-תע"ל. ג. מכירת חמץ בחג הפסח ברחבי המדינה בניגוד לאיסור תורה ובניגוד לחוק – יהדות התורה וש"ס. אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון להציג את הצעת האי-אמון מטעם מרצ. 
       

זהבה גלאון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בפתח כנס הקיץ מביעה סיעת מרצ אי-אמון בממשלה ובעומד בראשה, בראש הממשלה. סיעת מרצ אינה קונה את מצג השווא שמנסה להציג ראש הממשלה, כפי שהוא אמר אתמול בפגישתו עם קולין פאואל. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       ברשותך, אין פה אף שר, שלא לדבר על ראש הממשלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אורי אריאל, אתה צודק. אנחנו פותחים את ישיבות הכנסת בשעה 16:00 בדיוק, והנה, עוד לא הספקת לומר, השר המתאם את פעולות הממשלה נמצא כאן. חברת הכנסת גלאון פעלה נכון ואתה הערת בדרך הנכונה. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אני מודה לחבר הכנסת אריאל, שדואג לכבודה של הכנסת ולכבודי. לכבודו של השר המתאם אני אפתח מחדש. 
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, כמו שאמרתי קודם לכן, סיעת מרצ מביעה אי-אמון בממשלה ובראש הממשלה. סיעת מרצ אינה קונה את מצג השווא שמנסה להציג ראש הממשלה שרון, כפי שהוא אמר אתמול בפגישתו עם קולין פאואל, ואני מצטטת: "לאחר המלחמה בעירק נפתח חלון הזדמנויות להסדר במזרח התיכון". חלון הזדמנויות, רבותי חברי הכנסת. חלון הזדמנויות? זה נשמע לנו מוכר מהשנים האחרונות. אדוני היושב-ראש, הרטוריקה לא משתנה, ובכלל, יש לי איזו תחושה של דז'ה-וו. מדובר בריטואל חוזר – מתחילה התרחשות מדינית, מגיע קולין פאואל, הוא נפגש עם ראש הממשלה שרון, אחר כך הוא נפגש עם אבו-מאזן ואולי גם שרון ייפגש עם אבו-מאזן, אחר כך שרון יטוס לארצות-הברית להיפגש עם בוש והוא יחזור מארצות-הברית והוא יצהיר הצהרות ותיווצר תחושה של התרחשות, וכל הזמן יגידו ויגידו נגד, ובממשלה אפי איתם יגיד ככה וסילבן שלום יגיד ככה, וכל הזמן תהיה תחושה שמשהו קורה. 
       
       אחרי שאני שומעת את ראש הממשלה שרון אומר לקולין פאואל שההתקדמות במשא-ומתן עם הפלסטינים תלווה בצעדים ממשיים של ישראל, אני מנסה לחשוב על איזה צעדים ממשיים, לאיזה צעדים בוני אמון ראש הממשלה מתכוון; מהן אותן מחוות הומניטריות, כפי שהוא קרא להן, במרכאות או שלא במרכאות, שממשלת ישראל תעשה כלפי הפלסטינים, או במה היא תסתפק? נדהמתי, ואולי בכלל לא הייתי צריכה להתפלא, אדוני היושב-ראש, שברגע שקולין פאואל עזב, שוב הטילו סגר על עזה. 
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני חושב שחבר באופוזיציה מבקש להציג אי-אמון בממשלה. אני מבין את תמיכתך הבלתי-מסויגת בממשלה, אבל אתה לא חייב להפריע בלי הפסקה. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       לפעמים הוא עושה הפסקות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מוכרח לומר לך, שניהול שיחות, כאשר יושבת-ראש סיעת מרצ נואמת...אני מבקש מכם, חברי הכנסת, לתת כבוד לדוברים. תודה רבה. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, ישראל, בניגוד למחויבותה לאחר מינויו של אבו-מאזן, אינה מסיגה את כוחותיה ממרכזי הערים, אינה מסירה את הסגרים. ראש הממשלה כל כך תבע שיסולק ערפאת מקדמת הבמה וייבחר ראש ממשלה חדש. והנה, נבחר אבו-מאזן, ראש ממשלה פלסטיני שמתנגד לטרור. אומנם עדיין לא נעשו מאמצים מספקים ומספיקים של הפלסטינים להיאבק בטרור, אתמול היה רצח נוסף, אבל בכל זאת נבחרו ממשלה וראש ממשלה שחושבים שצריך לנתב את המהלכים לערוץ המדיני. איך ישראל מקדמת את פניו של אבו-מאזן? בחיסול בעזה. איך ישראל ממשיכה לקדם את פניו של אבו-מאזן? בחיסולים ממוקדים. בכלל, לא רק שהיא מחסלת, היא גם לא מסתפקת ב"הודנה" של הפלסטינים, שקוראת לפרק את ארגוני הטרור. 
       
       אני מודה שאני לא מתפלאת על כך, כי יש לנו ראש ממשלה, שזה משהו סדרתי אצלו. מאז פעולות התגמול האיש הזה הוא מבעיר סדרתי. בכל פעם שיש סיכוי כלשהו להגיע לאיזה הסדר, יש לו הר-בית אחר או חדש שהוא עולה עליו. עכשיו, אחרי שהגיע לכאן קולין פאואל, אנחנו רואים שהוא ממשיך לתעתע בכולם. אם ממשלת ישראל באמת רוצה לאותת לפלסטינים שכוונותיה רציניות, קודם כול היא צריכה לפרק את המאחזים, היא צריכה להקפיא את ההתנחלויות. אני רוצה להזכיר, חברי חברי הכנסת, מדובר בראש הממשלה שאמר שדין נצרים כדין נגבה. זה ראש ממשלה שבאמת מתכוון לפרק התנחלויות? 
       
	רק אתמול שמעתי התבטאות של ראש הממשלה. אני מודה שנדהמתי. זאת אומרת, לא נדהמתי רק בגלל הדמגוגיה הזולה והשימוש הציני שהוא עשה. הוא אמר אתמול לקולין פאואל: האם אתה רוצה שמתנחלות תעשינה הפלות? בכלל, כל העניין הזה של גיוס הרחם לצרכים לאומיים, ועוד רחם של מתנחלות, רחמנא ליצלן. מה יקרה אם תצטרכנה לעשות הפלות. למה צריך לעשות את הגיוס הזה כדי לתת הכשר להתנחלויות? ואיך הוא קרא להן? לא מדובר בהתנחלויות, מדובר ביישובים יהודיים. יישובים יהודיים? מדובר בחטא הקדמון, בהתנחלויות שמסמלות את הרע שבכיבוש. כל האמירות הדמגוגיות האלה, כל האמירות האלה.

	איך בכלל אפשר לחשוב שמדובר בראש ממשלה שמתכוון להגיע להסדר? הרי את מפת הדרכים לא במקרה לא הניחו עכשיו על השולחן, כי כל כך הרבה תיקונים רצתה ממשלת ישראל להכניס למפה הזאת, שהיה ברור שהיא תישאר עוד מפה בדרך לשום מקום.

	אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אם ראש הממשלה אומר: לא אמנע ממיטב הנוער - מדובר על מיטב הנוער  - להקים שם בית ביישובים היהודיים האלה, צריך להגיד את זה בכל מקום: קוראים לזה התנחלויות, קוראים לזה שטח כבוש, קוראים לזה מקומות שלא מאפשרים להגיע לשום הסדר להקמת מדינה פלסטינית. וכל פעם מחדש אני תוהה, כששרון מדבר בכל הראיונות ובכל ההצהרות על הקמת מדינה פלסטינית - למה בדיוק הוא מתכוון? לאותם 42% מהשטח שהוא מדבר עליהם? 

	חברי חברי הכנסת, תעשיית השקרים של ראש הממשלה וקבוצת יחצניו מהממשלה ומהכנסת ממשיכה לעבוד שעות נוספות. ראש הממשלה, ואתו כל משווקי השקרים, לרבות חבר הכנסת הנדל, מנסים להרוויח זמן, והם קובעים שורה של תנאים שבלעדיהם הרי אין סיכוי להגיע לחידוש התהליך המדיני, בדיוק כמו שהאמריקנים מבקשים.

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       קצת בושה. הבאתם עלינו רצח, טרור, אוסלו, מלחמה. קצת בושה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לסגן השר הנדל. בבקשה.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       ראש הממשלה שרון ימשיך לתעתע בכולם. הרי הוא מציע לנו פטה-מורגנה של תקווה, פטה-מורגנה של תהליך. מדובר בתעתוע, חברי חברי הכנסת, וכדרכם של חזיונות ותעתועים, בחלוף הזמן גם התעתוע הזה ייעלם וכנראה שום דבר לא יקרה. וזו אחת הסיבות לכך שסיעת מרצ בחרה, בפתח המושב, להביע אי-אמון בממשלה ובעומד בראשה.  
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון. אדוני השר, האם אדוני מבקש לענות על כל ההצעות?
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני מבקש לענות על ההצעות של חברת הכנסת זהבה גלאון וחבר הכנסת מוחמד ברכה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האם חבר הכנסת ברכה מציג את הצעת האי-אמון מטעם סיעת חד"ש-תע"ל? בבקשה, אדוני.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       מה יש לך להוסיף על דבריה של חברת הכנסת גלאון?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת בר-און.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, המכשיר שנקרא הצעת אי-אמון הוא מכשיר פרלמנטרי חשוב, אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת, והוא הבמה של האופוזיציה לניהול ויכוח נוקב ככל שיהיה. לכן, אתה, שאמון על סדרי העבודה בבית, אתה צריך להיות האחרון שמזלזל במוסד הזה שנקרא אי-אמון.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני לא מזלזל. נתתי לך עצה חברית.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. הוא שמע את הצעתך. 
       

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       שאל אותו מי המועמד לראשות הממשלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא, לשבת. אם אתה רוצה לקרוא קריאת ביניים, רק בישיבה. חברי הכנסת, קריאות ביניים יהיו רק בישיבה.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אני מודה ליושב-ראש ועדת הכנסת על העצה, שאני לא מקבל, אף שאני מאמץ את הרוב המכריע של דבריה של חברת הכנסת גלאון, אם לא את כל מה שאמרה. 
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שני העמים עייפים מהמלחמה, עייפים מחוסר היציבות, עייפים מהמצב הכלכלי, עייפים מהמעמסה על החיים. אבל הממשלה הזאת מתעקשת לייצר את תשתית המלחמה, מתעקשת יום-יום להתעלם ולדלג על כל מה שמתבקש כדי לצאת לאופק אחר לטובת שני העמים, הישראלי והפלסטיני, והיא מנהלת מלחמה נגד הפלסטינים, מלחמה נגד העניים, מלחמה נגד התלמידים, מלחמה נגד הגמלאים, מלחמה נגד מעוטי היכולת, מלחמה נגד הרשויות ונגד מי לא. 
       
       רבותי חברי הכנסת מהקואליציה, אתם יודעים שהאופוזיציה להידברות ברשות הפלסטינית נמצאת באמת באופוזיציה לממשלה ומחוץ לממשלה הפלסטינית. אבל האופוזיציה להידברות בישראל נמצאת בתוך הקואליציה השלטת. היא בעצם השלטת. האופוזיציה להידברות בין שני העמים היא הקואליציה במדינת ישראל, ועל זה אנחנו משלמים את המחיר, גם העם בישראל וגם העם הפלסטיני.
       
       הציניות מרקיעה שחקים במדינת ישראל בתפקודה ובהתנהלותה של הממשלה. לקראת הביקור של פאואל הודיעו ראש הממשלה והממשלה שהם יעשו מחוות מוגבלות, על מנת שהמחוות הגדולות ייעשו כשראש הממשלה יבקר בוושינגטון. אני אומר, אם המחוות המוגבלות נראות כפי שהן נראות, אני חושב שכדאי לוותר על המחוות הגדולות. 
       
       הממשלה הודיעה ערב בואו של פאואל שהיא מסירה את הסגר מרצועת-עזה. הוא רק עלה למטוס והסגר חזר לרצועת-עזה. 
       
       הממשלה הודיעה שהיא משחררת אסירים. את מי היא שחררה? לא את המנהיגים הפלסטינים הפוליטיים שעצורים בישראל והם באמת פרטנרים למשא-ומתן; הם היו, כל אחד בארגונו, מובילי ההידברות. אחד מהם אפילו העז לבוא לכאן, לכנסת, מרואן ברגותי, עבד-אלרחים מלוח, תיאסיר ח'אלד, חוסיין חאדר – אנשים שהם פלסטינים גאים - - 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       טרוריסטים.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - אבל הם עומדים על זכותו של העם שלהם לחיות בשלום להיפטר מהכיבוש - -
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       ממש בשלום.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
        - - ולעומת זאת הם היו המובילים בדעת הקהל הפלסטינית ללכת להידברות בגובה העיניים, לא ההידברות בין הכובש לנכבש. 
       
מיכאל רצון (הליכוד):
       
       אתה יודע למה בגובה העיניים? כדי שלא יראו את חגורות הנפץ.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       באמת, באמת.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מיכי רצון, אדוני סגן השר, אתה רשום לדיבור. הרי תוכל לענות לו.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אבל מה הממשלה הודיעה כמחווה, אדוני סגן השר? שהיא משחררת קרוב ל=60 אנשים, 60 פלסטינים שהם עצורים מינהליים. מה זאת אומרת עצורים מינהליים? זאת אומרת שהם מוחזקים ללא אשמה, ללא משפט, על-פי שיקול דעתו של קצין בצבא, מפקד צבאי, כשאין תשתית אפילו להגיש כתב אישום. אבל בזה לא די. בעצורים ששוחררו, העצור שנשארה לו התקופה הכי ארוכה "לבלות" בכלא, הוא עצור שנשארו לו 12 ימים. מה זה? מה זה? עושים צחוק מהשלום? עושים צחוק מההידברות? עושים צחוק מהעם הפלסטיני? את מי מסדרים כאן? הרי גם העם בישראל משלם את המחיר של הציניות הפושעת הזאת. 
       
       אתמול קיים ראש הממשלה מסיבת עיתונאים משותפת עם השר פאואל. אני לא יודע כמה מכם שמו לב שבמהלך כל דבריו של ראש הממשלה הוא לא הזכיר אפילו פעם אחת את צירוף המלים "מפת הדרכים". שמתם לב? הוא לא הזכיר את צירוף המלים "מפת הדרכים". 
  
       זאת אומרת, הוא מלעיט אותנו בכל מיני דברים על ויתורים כואבים. אחר כך הוא שינה את הנוסח הזה ודיבר על  עשיית מאמץ מיוחד או מאמץ לא רגיל כדי להתקדם בשלום. אבל כנראה שכאשר הוא מדבר על ויתורים כואבים או על מהלכים כואבים, הוא מדבר על מהלכים כואבים לפלסטינים, ולא על מהלכים כואבים במובן הזה של  - - 
       
השר עוזי לנדאו:
       
       עשו מהלכים - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה לא מתבייש, אתה שר בממשלה, אתה לא מתבייש? 
       
השר עוזי לנדאו:
       
       - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה מהלל פה בכנסת את זה שמכאיבים לעם? עד התהום הזאת הידרדרת מוסרית? מה רע בזה?  
       
השר עוזי לנדאו:
       
       מה דיבור השטויות הזה? 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       עד התהום הזאת הידרדרת שאתה שמח, כולך תאווה, איך להכאיב לפלסטינים?
       
השר עוזי לנדאו:
       
       אתה מדבר על חבורה שרוצחת ושרצחו אנשים שנים ארוכות.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה אדם חסר בושה; היא נעדרת מלבו.
       
השר עוזי לנדאו:
       
       או שאתה חבר כנסת שנאמן למדינת ישראל, או - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה,  אם אדוני רוצה להעיר הערה,  בישיבה. 
       
השר עוזי לנדאו:
       
       - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       ממש מביש. הדברים שלך הם כתם, בושה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני השר, איש לא מנצל שום דבר, כל אחד אומר את אשר על לבו. הממשלה תשיב כמובן, וזו הדמוקרטיה שלנו, כמובן. אין חידוש בדבריו של חבר הכנסת ברכה. אדוני העיר את הערתו, והוא ימשיך את דבריו, ואדוני ודאי ישיב לו, בין בעצמו ובין באמצעות אחד משרי הממשלה, הלוא הוא השר גדעון עזרא.  בבקשה.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אני חושב, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שדבריו של השר לנדאו הם העדות החותכת לציניות ולשפל שהידרדרה אליו ההתנהלות של הממשלה הזאת. שר בממשלה שמדבר בתאווה, בתשוקה - מה רע בלהכאיב לפלסטינים. או שבעצם המלה שלום היא מלת גנאי אצל עוזי לנדאו? כמעט התפתיתי להתווכח אתו. על איזה  שלום הוא מדבר ועם מי? 

זאב בוים (הליכוד):
       
       למה לצעוק את קריאות השלום - - -
       

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       - - -

רוני בר-און (הליכוד):
       
       תלוי מי אומר - - - 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני סגן שר הביטחון, אני אגיד לך משהו. לפני כמה ימים עלה על הבמה הזאת  עמיתך למפלגה, חבר הכנסת מיקי איתן, ואמר שהוא מקווה שייווצרו בקרב הפלסטינים תנאים כאלה שהפלסטינים ידחו את מפת הדרכים ויפטרו אותנו מהעול להתעסק בעניין הזה. ממשלה או מפלגת שלטון שמתנהלת בנוסח של עוזי לנדאו ומיקי איתן ובוים וכל החבורה שם, מדרדרת את מדינת ישראל ואת האזור כולו לתהומות ש"התוכנית הכלכלית" שאנחנו מטפלים בה היום, או שבעצם היא מטפלת בנו, תהיה כאין וכאפס לעומת המצוקות שמצפות לנו. כי בסופו של דבר, בשום מקרה  אי-אפשר לנתק את העניין המדיני מהעניין הכלכלי.
       
       לפני שאני עובר לנושא הכלכלי בכמה מלים, בעצם, כל הדברים שמופנים לממשלה של 
אבו-מאזן - על מה מדברים? אומרים: לטפל בטרור ושהוא ידכא את הטרור, וכו'   וכו'.  אבו-מאזן מנסה לעשות מהלך, להגיע להבנה עם  ארגוני האופוזיציה על הפסקת הפיגועים. הימין והממשלה לא רוצים כנראה להפסיק את הפיגועים. הם רוצים או פיגועים או מלחמת אחים בקרב העם הפלסטיני. ואז, אם תהיה מלחמת אחים, עם מי תעשה הממשלה הזאת שלום? עם מי יעשה העם הזה שלום? מלחמת  אחים זה דבר שלא יהיה. על-פי מדיניותו ועל-פי אמירותיו ועל-פי היכרותי אתו, עם אבו-מאזן, דבר כזה לא יהיה. מי שמהמר על מלחמת אחים בקרב העם הפלסטיני, עושה טעות עניינית, כי הדבר הזה לא יקרה;  אבל הוא עושה טעות טרגית  כשהוא מהמר על הנורא ביותר, ואז אני לא יודע אם העם בישראל יצא נשכר מהמונחים והמינוחים האלה.   
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני סגן יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת ברכה, אתה למעשה סיימת את הזמן,  אבל הפריעו לך, ואם אתה רוצה לעבור לפרק הבא, אני מציע לך, אחרי שהבעת אי-אמון בממשלת ישראל, לא להביע אמון בממשלה אחרת  במסגרת הצעת האי-אמון. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה מתכוון שאני  צריך להגיד איזו ממשלה אני רוצה?    
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא, לא. אני לא אמרתי זאת. ברור לי כשמש איזו ממשלה אתה רוצה.  לי אין  ספק  בכנסת ישראל איזו ממשלה אתה רוצה. אין לי ספק בכלל. אני מדבר כרגע  על פרוצדורה, לא על מהות. זאת אומרת, אם אתה רוצה עוד זמן לדבר על הנושא, בסדר, אבל אחרי שהבעת אי-אמון,  אתה רוצה להביע אמון. אני לא יכול להרשות לך במסגרת הזמן שהוקצה. מחר אנחנו מדברים על אבו-מאזן,  כנראה אדוני יוכל להופיע עוד פעם. אז נא לסיים, אתן לך  עוד דקה וחצי. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אני מסיים. לכן,  כפי שאמרתי, אי-אפשר לנתק את הטרגדיה הכלכלית-החברתית שאנחנו עומדים בפתחה, מהנושא הזה  של הידברות והליכה לכיוון של השלום. בעצם, התוכנית הכלכלית האפקטיבית ביותר היא תוכנית השלום. והתוכנית האפקטיבית ביותר, שתיטיב עם העם, היא תוכנית שלום  והידברות לקראת שלום. אבל, ראש  הממשלה ושר האוצר מנסים למכור לעם בישראל סחורה שעם ישראל כבר לא יכול לקנות. אני אומר לכם, נכנסתי לכנסת לפני כמה רגעים, וראיתי את כל האמבולנסים שממלאים את קריית הממשלה, זה מחזה מחריד. אם הממשלה הזאת מגיעה לנגוס ולהכות בכל דבר, אני חושב שהממשלה הזאת אינה ראויה לאמון, לא בגלל התיק הכלכלי,  ולא בגלל התיק המדיני. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת ברכה. אדוני השר גדעון עזרא יענה  על שתי ההצעות, וגם השר עוזי לנדאו ביקש להתערב בדיון בענייני משרדו. בבקשה, אדוני השר.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שתי הצעות האי-אמון של חד"ש והסיעות הערביות האחרות ושל מרצ – אני מוכרח להגיד כאן בקול רם, שכולם ישמעו: מדינת ישראל רוצה שלום. מדינת ישראל רצתה לתת כתף - -  -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       שלום עם משת"פים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       התנהגתם כל כך יפה כשברכה דיבר, למה לא תשמעו? אפילו עוד לא שמעתם מה הוא אמר. האם כשהשר עזרא  אומר  שממשלת ישראל רוצה שלום, זה מקפיץ אתכם? 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       לא לעזוב את הכיבוש - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתם נגד  השלום?   
       
מיכאל רצון (הליכוד):
       
       מה רע  בשיתוף פעולה?
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - - מה עם מפת הדרכים, אתם מקבלים אותה בכלל?
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       רוצה שלום ועושה מלחמה. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       מדינת ישראל עמדה והתבוננה מן הצד כאשר אבו-מאזן היה צריך להיבחר לראש ממשלה עם סמכויות, וראינו איך היה מישהו שדאג לפגוע בסמכויותיו ולהשאיר אותו במידה מסוימת צולע. ואני מבין את חוסר היכולת שלו לפעול באופן חופשי. מצד שני, מדינת ישראל צריכה לדאוג לביטחונה, ואני רוצה להגיד לכם כמה דברים שקרו  מאז שאבו-מאזן בשלטון. ואני מוכרח להגיד, שאני לא בטוח שאבו-מאזן יכול היה להתגבר על הבעיות שהיו בשטח, אבל ישראל איננה יכולה להמתין עד אשר אבו-מאזן ישתלט  על הבעיות, וישראל צריכה לפעול בינתיים. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       שנתיים אתם בשטח. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אתן כמה דוגמאות. היום נודע על אודות מחבל משכם שרצה לצאת לפיגוע התאבדות בישראל. ומה חובתה של ממשלת ישראל לעשות לטובת אזרחיה? האם להגיב: אבו-מאזן יטפל בהם – והוא לא יכול. האם לתת לגבר לצאת ולבצע פיגוע, או אולי, וזה הפתרון הרצוי, ללכת ולדאוג לעצור את הגבר, לפני שהוא מבצע את זממו?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, יכולת להגיש הצעת אי אמון ולדבר. יכולת לבקש. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       דוגמה שנייה מהימים האחרונים – הבוקר התבשרנו שארבעה מחבלים נמלטו מכלא "עופר". תפקידו של מי לשים עליהם את היד?
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       על-פי מה אתה קובע שהם מחבלים? על-פי מה? 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני אענה לך. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ברכה, שאלתך ברורה, והרי השר משיב. 
       
מיכאל רצון (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני סגן שר המסחר והתעשייה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
מיכאל רצון (הליכוד):
       
       כל כך הרבה הרוגים בשנתיים האחרונות, במה הם טעו?
       
השר גדעון עזרא:
       
       אל תעזור לי. 
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רצון, אתה מפריע לשר להשיב על שאלתו של חבר הכנסת ברכה. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אל תטעה את העם. אתה מטעה את הציבור, חבר הכנסת ברכה. כאשר עוצרים מישהו למעצר מינהלי, זה לא מתוך חשק. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       לא מקובל שקוראים קריאות ביניים בכנסת - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לגבי שרים – לא נהוג שהם יקראו קריאות ביניים, אם כי כבר היו דברים מעולם. אני אישית מכיר שר אחד שלא יכול היה להתאפק. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       והוא היום יושב-ראש הכנסת. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבל גם בקריאות ביניים היתה מידה של הערכה לדוברים ולא הטחה. חברי חברי הכנסת, בוודאי סגני השרים, בבקשה תנהגו בהתאם להערתו של חבר הכנסת שריד, הוא צודק. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       כאשר מוציאים למישהו צו  מעצר מינהלי, מביאים את החומר שיש על אודותיו לפני שופט, והוא מחליט אם להוציא לו צו מינהלי כזה או אחר, כן או לא. כאשר השופט מחליט - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       השופט מחליט על מעצר מינהלי?
       
השר גדעון עזרא:
       
בוודאי. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       זאת פארסה. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אתה כנראה לא יודע; תשאל את חבר הכנסת יוסי שריד אם אני צודק או לא. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ברכה, אם אתה שואל שאלות, אתה צריך לצפות לתשובות. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       לא רק שופט, גם יש שימוע. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האם אדוני מגיש עכשיו אי-אמון במשפט ישראל?
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אתה יודע שזה לא נכון. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אני הופעתי שם, זה כן נכון. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       גם אני מכיר את זה מקרוב, תאמין לי. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, הסימפוזיון נסתיים.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       הכול על סמך חומר מודיעיני - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, זמנו של השר אינו מוגבל. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, גם חבר הכנסת שריד ביקש עכשיו רשות לקריאת ביניים, והוא קיבל אותה. אתה יכול לבקש בקשה. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       יש אמירה יפה של טליראן לגבי ההבדל בין בית-דין צבאי לבית-משפט. הוא אמר שזה כמו ההבדל בין תזמורת סימפונית לתזמורת מארשים. משפט צבאי זה כמו תזמורת מארשים. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       חבר הכנסת שריד, אני חושב שאתה פוגע במערכת משפט מהוללה. חבר הכנסת עמרם מצנע יכול לספר לך, כאלוף פיקוד לשעבר, עד כמה המערכת הזאת ניסתה להגיע לדין צדק או לא. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       משפט צבאי זה לא משפט. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני רוצה להגיד לך שבהרבה מאוד מקרים - - -
       

זאב בוים (הליכוד):
       
       אותו בית-משפט שאתה רץ אליו כל פעם כשנוח לך ומתאים לך ואז אתה מהלל אותו. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       הם שופטים 2,000 פלסטינים ביום אחד. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו לא נהפוך פה את הדיונים לסימפוזיונים, בוודאי לא להפקרות. מבקש חבר כנסת לשאול שאלה, ישאל. השר לא יכול בגלל כל מלה שהוא אומר לענות על מאה ועשרים שאלות. אני גם מבקש מהחברים מסיעתו של השר לא לעזור לו, כי הוא מסתדר מצוין. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       עכשיו הוא ידבר על השופטים הצבאיים. אדוני, נשמעה הערתך. אם ירצה – הוא יענה, הוא לא חייב. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       חברת הכנסת גלאון או חבר הכנסת ברכה – אני כרגע לא זוכר – ציינו את העובדה, שישראל פתחה את הדרך מעזה לישראל, ואך נסע מכאן מזכיר המדינה פאואל, מייד נסגר הגבול בחזרה. אני שואל את חברת הכנסת גלאון ושואל אותך, חבר הכנסת ברכה: התקבלה התרעה על אודות כוונה של תושב חבל עזה לחבל במדינת ישראל. אינך יודע את שמו, אתה יודע שהכוונה היא שזה יבוצע מחר, כפי שזה בוצע ב"סי פוד" וכפי שזה בוצע באלף מקומות אחרים. כמפקד צבאי, מה אתה עושה, אתה פותח ונותן לפיגוע להתבצע? 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
השר גדעון עזרא:
       
       אני אומר לכם בגדול, שראש הממשלה וממשלת ישראל - - -
       

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אני הייתי מודיע לדחלאן. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אם הייתי יודע שדחלאן ניסה אתמול ושלשום לעצור את ה"קסאמים" - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ברכה, באמירתך יש איזו סכנה לפתיחת מלחמת אחים, אני מציע לך להיזהר. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני השר, אתה הרי "יושב על מקורות", אתה האחראי והאפוטרופוס היחיד על כל מה שיוצא, וזה כפוף לשיקולים פוליטיים - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה, הובנת. אם אתה תדבר אל חברי כנסת ישירות, גם יענו לך ישירות. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       דע לך שאני יושב פה בשקט כל הזמן.  
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה מאה אחוז. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני רק מדבר. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה מאה אחוז, אבל אני מציע לדבר על הנושא ולא אל חברי הכנסת. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       תדבר לעניין - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, חבר הכנסת זחאלקה. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אתה חוצפן, מה זה לדבר לעניין? מי אתה שתגיד לי על מה לדבר? אני עונה לחברים שלך, על מה אתה מדבר? איזה חוצפן אתה, תתבייש לך. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אתה התחלת את זה. 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בוים, אתה לא עוזר. חבר הכנסת זחאלקה, אם לא הייתי נותן לחבר הכנסת ברכה לשאול את השאלה, הייתם אולי טוענים - - -
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       ללא קשר לעניין - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מבקש ממך, אתה יושב פה שלושה חודשים, אומנם מתמיד, אבל יש לך עוד כמה דברים ללמוד, לפני שבאמת תאמר לשר לדבר לעניין. אני מבקש לומר, שהשר גדעון עזרא מעולם לא דיבר שלא לעניין, כי הוא פשוט לא יודע אחרת. הוא מדבר תמיד לעניין, לפעמים זה אפילו יוצר סערות לא קטנות. תודה רבה. 

השר גדעון עזרא:
       
       נתבשרנו וקיבלנו את הידיעה המרה על הרצח של גדעון ליכטרמן, השם ייקום דמו, בשבוע שעבר. והנה נודע שהחוליה הזאת איננה חוליה של ה"חמאס" ואיננה חוליה של "הג'יהאד"; זו חוליה של ה"תנזים", קרי: חוליה של ה"פתח". ואני לא מאשים את אבו-מאזן. אני לא מאשים את אבו-מאזן ולא מאשים את דחלאן, שעד הרגע הזה לא שם את ידו על המרצחים, מאחר שהוא עדיין לא סיים את ההתארגנות שלו. אני מבין. אני רק אומר דבר אחד – האם אבו-מאזן ודחלאן נמצאים בדרך לבצע זאת? האם הם בכיוון? או האם ערפאת ממשיך ושולט בעניינים והוא ממשיך ושולח את המרצחים? זאת השאלה. ועד אשר יעשה אבו-מאזן - - -
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       מה ממשלת ישראל עושה כדי לאפשר לאבו-מאזן להתחיל לנהל את העניינים? תגיד מה עושה ממשלת ישראל במקום להגיד לפלסטינים מה לעשות. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני אומר לך שראש ממשלת ישראל - - -
       
מיכאל רצון (הליכוד):
       
       - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       הוא צריך לעשות? מה שרון עושה? מה הממשלה עושה? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רצון, עוד מעט אתה עתיד לעלות לכאן. אם חבריך יעזרו לך בקצב שאתה עוזר לשר, אתה לא תוכל לדבר אפילו מלה אחת. לכן אני מבקש, רבותי חברי הכנסת, השר עוד לא הספיק לומר משפט אחד בלי שהפרעתם לו. ברגע שחבר הכנסת אלסאנע גומר להגיד משהו, דהאמשה מתחיל. אתם מאותה סיעה, רבותי,  לא יכול להיות שאתם תפריעו. 

השר גדעון עזרא:
       
       ראש הממשלה מתכוון להיפגש עם אבו-מאזן. גורמי הביטחון מתכוונים להיפגש עם דחלאן. בואו ניתן לפגישה הזאת לצאת לפועל. 
       
       ואשר למה שנקרא "מחוות". אני אומר לכם, שישראל רוצה לאפשר לפלסטינים לחיות את חייהם, במידה שהדבר איננו מסכן את תושבי מדינת ישראל. ככל שאבו-מאזן ודחלאן יצליחו להתגבר על המגמות של ערפאת, הסיכויים שהביטחון ישרור יותר בשטח יותר גדולים, אם וכאשר זה יהיה. אל לכם לקרוא מהבוקר עד הערב איפה הסכמתה של ממשלת ישראל למפת הדרכים, כאשר היחידה שעושה משהו היא ממשלת ישראל. לא ראיתי שום מהלך, ולו הקטן ביותר - - 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אפילו לא קיימתם ישיבת ממשלה בעניין הזה. 

השר גדעון עזרא:
       
       - -  מצד הפלסטינים לעשות דבר כלשהו. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - 
       
השר גדעון עזרא:
       
       ואמר ראש הממשלה - - - 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       דיון ראשוני לא קיימתם.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני השר, חבר הכנסת טיבי הצביע יפה. האם כשתסיים את רצף דבריך תהיה מוכן לענות על שאלתו?

השר גדעון עזרא:
       
       תמיד. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       עוד שנייה.


השר גדעון עזרא:
       
       אבו-מאזן ציפה לקבל מערפאת את מירב הסמכויות. לא שמעתי את חברי הכנסת שיושבים כאן בכנסת קוראים לערפאת לתת לאבו-מאזן את הסמכויות. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - - 

השר גדעון עזרא:
       
       חלקכם כנראה נמצאים בצד של ערפאת. אם אתם רוצים לתמוך בשלום, תתמכו אולי יותר בצד של אבו-מאזן. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, תודה רבה. 

השר גדעון עזרא:
       
       אני מציע לכולם לקרוא לפלסטינים ולהסביר להם, שככל שתפחתנה ההתרעות על טרור אפשרי, כך לא  תיכנס ישראל לאזורים ולא תצטרך לעצור אנשים.  
       
       אשר לשחרורים, דעו לכם דבר אחד: יש קושי לישראל לשחרר אנשים שעם יציאתם וחזרתם לשטח הם יבצעו פיגועים נוספים. יש לנו ניסיון אוסלו, רבותי. יש רשימה ארוכה מאוד של אנשים שנכנסו עכשיו לכלא. אתן לכם דוגמה של אחד מהם שבמקרה זכור לי, וחבר הכנסת טיבי אולי יכול גם לבדוק את זה: יש גבר בשם נאסר אבו-חמד, תושב  מחנה הפליטים אל-עמארי. באינתיפאדה הראשונה הוא רצח שבעה אנשים והועבר ליריחו. ישראל הסכימה לשחרר אותו במסגרת הסכמי אוסלו. האיש הזה עמד בראש רשימה ארוכה  של פיגועים קשים מאוד נגד ישראל במהלך המלחמה הזאת. אם אתם חושבים שהיה קל ללכוד אותו פעם נוספת, אתם טועים. תשאלו, האם כתוצאה ממעצרו פחתו הפיגועים מהכיוון הזה?  התשובה שלי - כן.   מי שישווה את רמת הפיגועים שהיתה לפני שנה לרמה שיש היום  יבחין שיש הבדל. זה לא בגלל רצון טוב של הפלסטינים, זה בגלל הפעולה של כוחות הביטחון.
       

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אולי כן? 

השר גדעון עזרא:
       
       אולי כן ואולי לא. אני אומר לכם, אנחנו נשמח מאוד  לברך על כל פעולה פלסטינית לביעור הטרור.
       
       לבסוף מלה אחת: כאשר יש חוליה שעושה פיגועים כנגד ערבים, והיו כמה חוליות כאלו, ישראל נלחמת בהן  ומנסה להביא את מירב המידע שהיא יכולה על אודות החוליות הללו כדי להענישן ולהרחיק אותן מהציבור. 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
        השר מספר לנו סיפורים. שיענה על השאלות שעלו כאן. מה עם מפת הדרכים? שידבר על מדיניות הממשלה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, הוא יאמר מה שהוא רוצה, כפי שאתה תאמר מה שאתה רוצה. אתה לא תגיד לו מה לומר. אתה הגשת אי-אמון, אתה תאמר את דברך.

השר גדעון עזרא:
       
       כאשר אנחנו מבקשים מהפלסטינים  להילחם בטרור, אומרים לנו, מלחמת אחים. רבותי, מי שלא יילחם בטרור, הטרור יפעל נגדו.
       
       אשר למפת הדרכים: השלב הראשון של מפת הדרכים  הוא המלחמה הפלסטינית בטרור. אני מציע שתציעו לכולם שיתחילו להתארגן כנגד הטרור. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       למה לא התקיים דיון בממשלה בעניין?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני השר, האם אדוני מסכים לענות לאנשים שלא זעקו זעקות ביניים אלא באמת הצביעו? חבר הכנסת טיבי וחברת הכנסת גלאון, לפי הסדר שביקשו, רצו לשאול. האם אדוני מסכים?

השר גדעון עזרא:
       
       כן, ברצון.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה. 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אמרת שהרשות הפלסטינית לא עשתה שום דבר בקשר לקיום התחייבויות. אני רוצה להגיד לך שהרשות הפלסטינית סיכלה  בחמשת הימים האחרונים שני פיגועים: האחד, נגד בית-כנסת ביישוב שקד, והשני היה אמור להתבצע בבית-לחם. שני האנשים שנעצרו הועברו לכלא פלסטיני ביריחו. כלומר, היה סיכול.  למה אתם לא אומרים את זה לציבור? למה אתה לא מגלה  מה עשתה הרשות הפלסטינית, מה עשו מנגנוני הביטחון הפלסטיניים, שהכיתם ביכולת שלהם?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טיבי, תודה, זה כבר נאום. 

השר גדעון עזרא:
       
       חבר הכנסת טיבי, אני פשוט לא יודע את הפרטים הללו. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת גלאון, בבקשה. 

זהבה גלאון (מרצ):
       
       אדוני השר, שמעתי את ההסבר שלך. אני מבינה שעל-פי ההיגיון שלך  צה"ל צריך להישאר בשטחים לנצח, צריך להמשיך להחזיק את כולם במעצר, אף אחד לא יצא, אין יוצא ואין בא, וכך נמנע פיגועים. האם זה ההיגיון שמאחורי דבריך?

השר גדעון עזרא:
       
       את לא היית כשדיברתי.

זהבה גלאון (מרצ):
       
       הייתי בהתחלה ויצאתי.

השר גדעון עזרא:
       
       הבוקר עצרו  בשכם את המחבל שרצה לצאת להתאבד בישראל.  אם אבו-מאזן ודחלאן יצליחו להשתלט על מה שקורה בשכם, ותתקבל הידיעה על-ידם או על-ידינו על אודות המחבל הזה, ונדע שאבו-מאזן ישים עליו את היד, נשלח אותו לחקירה ולבית-משפט. אני משוכנע שבאותו זמן ישראל לא תצטרך להיות על אדמת שכם. 

זהבה גלאון (מרצ):
       
       אבל שאלתי שאלה - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, תודה רבה. אני מאוד מודה לאדוני. אין פה שעת שאלות לשר גדעון עזרא. השר עוזי לנדאו, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       השר לא נתן תשובות.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בסדר, אז אתה תצביע בוודאי בהתאם. בוודאי תביע את עמדתך בהצבעתך. השר לנדאו, בבקשה. 

השר עוזי לנדאו:
       
       אדוני היושב-ראש, שמעתי את הפאתוס, את הזעם של חבר הכנסת ברכה, שהתפלא איך אני יכול לפנות ולצפות שגם הוויתורים אצל הפלסטינים יהיו כואבים.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       לא כואבים.

השר עוזי לנדאו:
       
       שיכאב גם להם.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       שיכאב להם.

השר עוזי לנדאו:
       
       תודה, אני מודה לך על התיקון.  

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       זה שפל מוסרי. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ברכה, אמרת זאת. הוא עונה לך לפי הפרוצדורה.  כדאי שתשמע מה הוא אומר. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       זו שפלות. 

השר עוזי לנדאו:
       
       שמעתי את המתחזה לבעל רגישות אנושית וצדק מוסרי. אני רואה את אבו-מאזן והפלסטינים מוסיפים ללמד במערכת החינוך הרגילה החל מגיל הגן את ילדיהם, כי יהודי הוא שטן עלי אדמות, הוא אויב האנושות, וכי יש להרוס את מדינת ישראל. הפנייה היא לילדים מן הגיל הרך להיות מוכנים למסור את נפשם ולהתאבד בתוכנו.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אתה עושה דמגוגיה זולה.


השר עוזי לנדאו:
       
       תקשיב יפה. רבים ממאות האנשים שאותם פלסטינים רצחו בנו באו ממערכת החינוך הזאת, שערפאת עמד בראשה, ועכשיו אבו-מאזן אמור לנהלה. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - - 

השר עוזי לנדאו:
       
       אני ממתין לוויתור הזה,שאבו-מאזן יבוא וערפאת יבוא, ויאמרו: רבותי, אנחנו מסלקים את כל ספרי הלימוד ומכניסים ספרי לימוד חדשים ועושים מה שישראל עשתה אחרי הסכם אוסלו. אני רוצה רק לרענן את זיכרונך, שמשום-מה הוא קצר: ישראל בשנה הראשונה אחרי אוסלו קראה בבתי-הספר לשנת שלום. במשך שנה שלמה לימדנו ילדים מגיל הגן ואמרנו: ערפאת איננו עוד טרוריסט, והפלסטינים הם שכנים, ועמם נעשה שלום. לא לימדנו להתאבד בתוכם ולפוצץ אותם. אני יודע שלפלסטינים זה ויתור קשה. כן, חבר הכנסת ברכה. לא רק אני מצפה מהם לוותר את הוויתור הזה. כמעט אמרתי שאני משתומם, אבל כבר לא. אני מצפה ממך לתבוע מהם שישנו את מערכת החינוך שלהם, שילמדו על שלום. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - 

השר עוזי לנדאו:
       
       חבר הכנסת ברכה, צעקותיך כצעקות הקוזק הנגזל. ככל שאתה צועק יותר אתה לא נגזל יותר, אתה קוזק יותר.
       
       אני רוצה עוד דבר להעיר לך. זה יירשם בפרוטוקול ואני אמשיך עם הדברים האלה. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       מה הדיבור הזה, אדוני היושב-ראש? 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה ביטוי פרלמנטרי לחלוטין.


השר עוזי לנדאו:
       
       כדי שיהיה כאן שלום אמיתי הפלסטינים צריכים לוותר עוד ויתור כואב מבחינתם, והוא הוויתור על שיבת הפליטים. כל עוד הם אינם מוכנים לוותר על כך, אין כוונתם האמיתית לשלום. בבקשה, שיוותרו. אני קורא לך להודיע להם לוותר.

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - - 

נסים זאב (ש"ס):
       
       - - - 

השר עוזי לנדאו:
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה  לומר דברים פשוטים ביותר - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, נא לשבת. אל תקרא קריאות ביניים בעמידה. קריאת ביניים רק בישיבה. 

השר עוזי לנדאו:
       
       חבר הכנסת ברכה, אולי תלמד משהו. אם גם תוציא נייר ועיפרון ותרשום את כל ההערות שאני מעיר לך, תהיה גם חבר כנסת הרבה יותר טוב. תקשיב טוב. תקשיב טוב - - -

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       מה ההתנשאות הזאת?
       
השר עוזי לנדאו:
       
       אני גם אומר, במקום זכות שיבה, שיבת פליטים - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       מה אתה מטיף לי מוסר?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ברכה.
       
השר עוזי לנדאו:
       
       - - משום שלצערי רבים מאתנו נופלים והופכים שבויים במלכודת המונחים שלכם, של אש"ף, של אויבינו.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אין גבול לציניות.
       
השר עוזי לנדאו:
       
       אין זכות שיבה. אין לכם שום זכות כזאת. אתמול ראיתי בעיתון שכתוב "פעילי שלום", החבורה הזאת שבאה ליהודה ושומרון - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני השר, יש לנו על זה הצעה לסדר-היום.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       מה זה קשור ליהודה ושומרון?
       
השר עוזי לנדאו:
       
       - - הם לא פעילי שלום, הם אנשי מלחמה ומשתפי פעולה.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       מה הנאום הזה?
       
השר עוזי לנדאו:
       
       אין מעגל אלימות. יש, מצד אחד, טרוריסטים, ומצד שני, משטרה ואנשי כוחות ביטחון שמגינים על הקורבנות, ואין אינתיפאדת אל-אקצא, יש אינתיפאדת אוסלו, בגלל אוסלו.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אתה רוצה עם דחפורים לדרוס את פעילי השלום.
       
השר עוזי לנדאו:
       
       זאת לא אינתיפאדה, זה היה טבח, זה רצח עם, זה פשעים נגד האנושות. וחבר הכנסת ברכה, זו כבר השנה השלישית שאני מבקש ממך ומכל חבריך מן המגזר הערבי - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה לא יכול לבקש שום דבר. אתה מתחסד והגעת לשפל מוסרי.
       
השר עוזי לנדאו:
       
       - - לדבר אל הציבור של ערביי ישראל שתמך בכם לסייע למשטרת ישראל במאבקה נגד הטרור. את זה עוד לא עשית.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       לא אתה האיש. לא אתה האיש שיבקש.
       
השר עוזי לנדאו:
       
       ולכן, לא רק הפלסטינים נדרשים לוויתורים כואבים, כנראה גם בעבורך זה ויתור כואב לקרוא לאזרחי ישראל הערבים להילחם נגד הטרור ולסייע למשטרה. גם בעבורך זה ויתור כואב. עד שלא תעשה את זה, לא תהיה ראוי להיות חבר בכנסת ישראל.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני השר, הוא נבחר לכנסת.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       לא אתה האיש שיבקש.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ברכה, איש לא יקבע פה אם אתה ראוי או לא ראוי. נבחרת, ובזה נגמר העניין. הוא אמר את מה שאמר. אתם לא שמים לב מה אתם אומרים כשאתם על הדוכן; ואילו זעקות - - -
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       מה ההתבטאויות האלה? אתה יושב-ראש, אתה מנהל את הישיבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע, אדוני הגיש הצעה לסדר-היום. למה אתם מנצלים - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       הרבה חברי מפלגות ניאו-פאשיסטיות בעולם הרגישו מבוכה אחרי דבריו של עוזי לנדאו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לומר, למשל, על מפלגה שהיא ניאו-פאשיסטית זה כמו לומר על מישהו שהוא קוזק נגזל. שניהם לגיטימיים.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       לא. קוזק נגזל זה ביטוי ספרותי.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אתה יודע מה זה קוזק נגזל, אתה רואה קוזק נגזל בראי כל יום. כל יום, כשאתה עומד מול הראי, אתה רואה קוזק נגזל.
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לך, חבר הכנסת זחאלקה. תודה רבה. תשמעו, אם תתחילו להפריע יותר מדי, אני איאלץ להיות יושב-ראש מן המניין. תודה רבה לאדוני, יושב-ראש ועדת הכנסת.
       
       חבר הכנסת יעקב ליצמן יעלה ויבוא ויביע את עמדת מפלגתו, מדוע יש להביע אי-אמון בממשלה. בבקשה.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו רוצים להגיש אי-אמון בשם סיעות יהדות התורה וש"ס על כך שזו הפעם הראשונה שמכרו חמץ בפסח בגלוי בחסות הממשלה.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       ממש לא נכון.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       עוד מעט תבדוק אם זה לא נכון.
       
       מהיום נקרא לממשלה "ממשלת שאור שבעיסה".
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       איך המפד"ל לא שמרו על הכשרות?
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אני חושב שהממשלה הזאת - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       גם בני אלון לא התעורר.
       

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       עוד מעט נגיע לבני אלון.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, חשבתי שעכשיו תורו של חבר הכנסת ליצמן.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       חבר הכנסת ליצמן, חבר הכנסת דהאמשה שואל איפה המפד"ל.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אני מגיע לכך.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, האם אדוני רוצה לדבר במקום חבר הכנסת ליצמן?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אז למה מפריע אדוני לחבר הכנסת ליצמן?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       עזרתי לדהאמשה.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       דהאמשה הרי מכר  את החמץ. הקונים זה המפד"ל.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       על דהאמשה אפשר לסמוך יותר מאשר על המפד"ל.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       זה חוק בכלכלה. אם יש קונים, יש מוכרים.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       הם קנו. חבל שלא יצאת לירושלים לראות איך מכרו חמץ.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האם אדוני מתכוון גם להגיע לממשלה או שהוא רוצה להישאר אצל דהאמשה?
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       עיקר פנייתי הוא לחברי הכנסת המסורתיים בליכוד. אני רוצה לשאול אתכם, רבותי, איפה אתם? חמץ בפסח זה דבר שכל אבותינו מסרו נפשם בגללו. בשואה, אנשים מתו מפני שסירבו לאכול חמץ בפסח. איפה אתם? אני לא מדבר על המפד"ל, עוד מעט אנחנו נגיע למפד"ל, עוד מעט נגיע לבני אלון. אבל בליכוד יש אנשי מסורת, איפה אתם? איך אתם נותנים לזה לקרות? הכול ברשות שינוי? איך אתם שותקים על זה? הציבור המסורתי שמצביע עבור מפלגתכם גדול מציבור המצביעים עבורנו. למה אתם שותקים? למה אתם לא צועקים, חמץ בפסח? מה אבא שלך היה עושה לך על דבר כזה, רחמנא ליצלן? מה הוא היה עושה לך אם הוא היה רואה חמץ אצלכם? ואתם שותקים, הכול בסדר. איפה הליכוד? איפה מנחם בגין, איפה? כולם שותקים. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       ז'בוטינסקי היה חילוני.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       רבותי, אם יש אפשרות לסרב לאכוף חוקים, ואת זה למדנו מהשר פורז, מה ההבדל בין חמץ ושבת אצל אולמרט לבין מס הכנסה? יבוא מישהו ויגיד: אני לא רוצה לאכוף את חוק מס הכנסה. הוא חייב? מה ההבדל? יש הבדל בין חוקים לחוקים? מה יהיה הדין אם מישהו יבוא ויגיד, למשל, שביום הזיכרון הוא לא רוצה לאכוף את החוק לסגור חנויות, הוא רוצה לפתוח חנויות? מה יגידו לו?
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       יש כאלה שלא מבצעים זאת.
       

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       יש חוקים שצריך לאכוף ויש חוקים שלא צריך לאכוף, שאסור לאכוף? מותר לרשום גויים כיהודים? רבותי, אם אתם רוצים מדינת חוק, תאכפו את כל החוקים; לא רוצים מדינת חוק, אל תבואו בטענות על הפרת שום חוק אחר.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אתה מכבד שתי דקות עמידה ביום הזיכרון?
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אני מכבד את החוק פי-עשרה יותר ממך ומהשר שלך. מי שיודע רק לעשות נגד, זה חלק מהגזענות שאתם מדברים עליה כאן. מי שיודע רק ללחום נגד הדתיים, נגד החרדים, זה חלק מהגזענות.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       זה נגד הכפייה.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אני לא שומע אותך. תגיד מה שאתה רוצה, אני רוצה לשמוע מה שאתה אומר.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא אמר שזה נגד הכפייה.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אנחנו נגד הכפייה, לא נגד הדת.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       איזו כפייה? מה אתה מדבר על כפייה? איפה הכפייה במס הכנסה? למה אתה אוכף את חוק מס הכנסה? תגיד, מבחינה מצפונית אני לא רוצה מדינה דמוקרטית. מה ההבדל? האם מפני שזה חוק דתי? עם חוק דתי מותר לעשות הכול?
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יושב-ראש ועדת החינוך, תמיד עומדת בפני הכנסת אפשרות לשנות חוקים, אבל כל עוד היא לא שינתה, החוק קיים.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       רבותי, יש לי טענה עוד יותר גדולה ליועץ המשפטי לממשלה. אני לא מבין איפה היועץ המשפטי לממשלה. 
       
       אני חייב להגיד שאני לא רואה את מפלגת המפד"ל כאן, כנראה הם מתביישים.
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       גם אנחנו לא רואים אותם.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       כנראה הם מתביישים, כי הם הגישו את החוק על חמץ בפסח, הם רצו שיאכפו את החוק. לא רואים אותם כאן. הם מתביישים, הם לא יכולים להצביע אי-אמון, הם היו צריכים להגיש את האי-אמון.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אולי הם הלכו למילואים.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אותו דבר גם לגבי האיחוד הלאומי, לגבי השר בני אלון. דווקא טסתי אתך לארצות-הברית באותו מטוס. ראיתי אותך, עמדתי במרחק של כמה אנשים לפניך בבדיקת הדרכונים. מה אתה מחפש שם תיירות, כשמוכרים חמץ? שם מישהו היה מעז למכור חמץ ב"בורו פארק"? מישהו בחוץ-לארץ, ב"בורו פארק" או באזור היהודי, היה מעז למכור חמץ? איפה אתם? אתה היית צריך להגיש את האי-אמון הזה.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       למה אתה מרשה לי לנסוע במכונית שלי בשבת?

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אני פונה שוב, רבותי, לחברי הכנסת של הליכוד. אני חוזר ואומר: רבותי, אתם אנשי מסורת, ואתם מכבדים את המסורת, וחבל שאתם הורסים דרך הראשים שלכם, הורסים את הדבר שאבא שלכם וסבא שלכם מסרו נפשם עליו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת ליצמן. השר גדעון עזרא ישיב בשם הממשלה. 

השר גדעון עזרא:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת ליצמן, אתה צודק בכל מאת האחוזים שחוק הוא חוק, ולא משנה איזה חוק, וצריך לאכוף אותו במדינת ישראל. ואומנם זאת גם כוונתו של ראש הממשלה, שהודיע שהממשלה מחויבת לקיים את החוק באשר הוא חוק. ראש הממשלה מאמין ששמירת החוקים, אם אלה שנוח לנו עמם ואם אלה שלא, היא הכרחית.
       
       במקרה הזה צריך לדעת שאכיפת אי-מכירת חמץ בפסח מצויה בתחום הפעולה של הרשויות המקומיות, לפי החוק. אף רשות מקומית לא ביקשה את הסמכתו של שר הפנים לביצוע האכיפה הזאת. למשרד הפנים אין פקחים יהודים לאכיפת חוק החמץ. בעבר, שר הפנים אלי ישי השתמש בסמכותו כשר הפנים להסמיך פקחים של משרד העבודה והרווחה. זן  פעולה ששר לא חייב לנקוט,  מכיוון שאין למשרד הפנים המשאבים לכך. 
       
       ראש הממשלה מבטיח שהוא יקפיד שהשרים יפעילו את סמכותם באופן כזה שהחוק יקוים, ולעת עתה לא תיבחר לראשות הממשלה. תודה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. נפתח את הדיון. ראשון הדוברים, חבר הכנסת אופיר פינס, בבקשה. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, מטבע הדברים אתייחס לשני הנושאים המרכזיים שעומדים על סדר-יומה של הכנסת היום ועל סדר-יומו של הציבור - ביקור פאואל והיכולת להתחיל את מפת הדרכים, ותוכנית הגזירות הכלכליות והשביתה במשק. אני חושב שהביקור של פאואל אתמול היה ביקור מוחמץ, ואני חושב שראש הממשלה החמיץ את הביקור הזה באופן מתוכנן ויזום. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       מוחמץ וחמוץ וחמץ. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       כמי שחרד למה שקורה כאן במדינה, אני סבור שראש הממשלה, ביכולת שלו להפוך את האסטרטגיה לטקטיקה ואת הטקטיקה לאסטרטגיה, עלול לסגור חלון הזדמנויות חשוב מאוד מאוד, אני לא רוצה לומר בלתי חוזר, שיכול לעשות את השינוי במדינה הזאת ובאזור הזה, את השינוי המיוחל שרוב רובו של הציבור בישראל רוצה בו - מפת הדרכים. יכול להיות שכל חבר כנסת כאן היה מסרטט את המפה הזאת אחרת, ולא בטוח שזאת המפה הכי טובה, לא לנו ולא לפלסטינים. אבל זאת תוכנית שאפשר לקבל עליה קונסנזוס רחב בארץ, ברשות הפלסטינית, בעולם כולו, ובלי כל ספק זאת יכולה להיות תוכנית שדרכה אפשר להפסיק את הטרור ואת שפיכות הדמים הנוראה שאנחנו חיים בתוכה בשנים האחרונות ולפתח הזדמנות להידברות מדינית שיכולה להוביל כאן  תהליך מדיני עד כדי חתימת הסכם שלום. הביקור אתמול היה ביקור מוחמץ, משום ששום דבר ממה שאמרתי עכשיו לא קרה, ופאואל – כפי שהוא בא כך יצא. נשארנו במין ערפל קרב לא ברור, שלא מוביל לשום מקום חוץ מאשר לתסכול. 
       
       נבחר ראש ממשלה לרשות הפלסטינית, אבו-מאזן. פרט לדיבורים סבירים, ראש הממשלה מתייחס לאבו-מאזן גרוע מאשר הוא התייחס לערפאת - אני אומר את זה כאן ועכשיו, למה? ראש הממשלה לפחות התייחס לערפאת כשערפאת הוביל את העם הפלסטיני. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       הוא עדיין מוביל. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       הוא עדיין מוביל, אבל הוא היה מתייחס אליו ואומר לו: טפל בטרור, אתה נושא באחריות. אפילו את זה הוא לא אומר לאבו-מאזן. איך אומרים אצלנו בשפת החבר'ה? הוא לא סופר אותו. 

מיכאל רצון (הליכוד):
       
       גם ערפאת לא סופר אותו. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       הוא לא מבקש ממנו לטפל בטרור, הוא לא מתייחס אליו ואומר לו: אדוני, ראש ממשלת הרשות הפלסטינית, תעשה סדר, תטפל באנשיך. הוא פשוט נכנס לעזה ועושה בה כבתוך שלו. הוא לא סופר לא ממשלה פלסטינית ולא ראש ממשלה פלסטינית ולא שום דבר. 
       
       אני חושב שהגישה הזאת תוביל להחלשת מעמדו של אבו-מאזן, בסופו של דבר, ולחיזוק של ערפאת, תתפלאו, בסופו של דבר. כי היום יש ציפייה ברשות הפלסטינית מאבו-מאזן, וברגע שהיא לא תתממש כולם יחזרו לאופציית ערפאת. מי שיגיד לי שזה לא מתוכנן ואין כאן מחשבה מאחורי המהלכים האלה, יהיה לי קשה לקבל את זה, או אקבל את זה בספקנות. 
       
       בנושא הכלכלי-החברתי, תוכנית הגזירות של הממשלה היא תוכנית מרחיקה לכת בכל המובנים שלה – גם ביחסי עובדים--מעבידים, גם בנושא הרווחה – דברים קשים ביותר. אני אומר לכם זאת כמי שקרא את התוכנית הזאת. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       אתה פתרת את הבעיה הכלכלית של מפלגת העבודה, עם גירעון של 140 מיליון שקלים? אני שואל אותך כיושב-ראש אופוזיציה. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       תשאיר לי את הבעיה הכלכלית של מפלגת העבודה, תהיה רגוע. אני שואל אותך כיושב-ראש קואליציה, האם זה נכון לנקוט את כל הצעדים הדרסטיים האלה, שלצערי הם נובעים לא רק מהמציאות אלא גם מאיזו השקפת עולם כלכלית ימנית קיצונית ביותר. מנסים כאן היום לשבר את מדינת הרווחה במדינת ישראל. ואני אומר לך: זה לא במקרה. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       צריך לנקוט צעדים דרסטיים כדי לשנות את מפלגת העבודה. 

היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת סער, הערת ביניים אפשר, אבל לא דיונים. את הדיונים תעשו בוועדות. 

אבשלום וילן (מרצ):
       
- - -  ביבי הציל אותך עם מיליונים שהביא מאמריקה. מי שמדבר. מי שיש לו חמאה על הראש שלא יצא לשמש. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       הצעדים שהממשלה נוקטת אינם תוכנית כלכלית. הם לא יביאו לצמיחה, אין להם עתיד ואין בהם חזון. למה? משום שהממשלה הזאת לא מוכנה לעשות את המעשה המדיני, שיש לו מבחינה כלכלית חשיבות מכרעת, וכל מה שהם עושים זה אוסף של גזירות, שלדעתי הן מוגזמות, פוגעניות, בחלקן לא נחוצות ובחלקן אכזריות, שנשלם עליהן כחברה מחיר יקר מאוד מאוד עוד הרבה מאוד שנים. לכן אני מציע לכנסת לעשות כל מאמץ כדי לפרק את התוכנית של הגזירות של נתניהו, להוציא ממנה כמה שיותר סעיפים ולהשאיר אותה עירום ועריה. תודה. 

היו"ר נסים דהן:
       
       תודה. חבר הכנסת מיכאל רצון, בוודאי תרצה לענות על כל מה שנאמר. עומדות לרשותך חמש דקות, בבקשה. 

מיכאל רצון (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נפלה לידי זכות גדולה לשרת בכנסת הזאת תחת ראש ממשלה, שלדעתי הוא אחד מגדולי המנהיגים של עם ישראל ושל מדינת ישראל מאז הקמתה. 
       
       אני יושב פה ומקשיב להצעות אי-אמון, ולא מאמין למשמע אוזני. עולה לפה חברת הכנסת גלאון ומביעה אי-אמון בממשלה בתחום המדיני-הביטחוני, ואני שומע את הצד הימני שלי כרגע - הצד השמאלי בבית - לרבות חברי הכנסת הערבים, שהם צועקים, צועקים חמס. 
       
       רק לפני שנתיים וחצי, או נתחיל אפילו לפני ארבע שנים - בשנת 1999 - אתם שלטתם במדינה, קיבלתם מנדט לשלוט במדינה. אגב, זה קרה גם ב-1992 - לאן הבאתם את המדינה הזאת?

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אנחנו שלטנו?

מיכאל רצון (הליכוד):
       
       לא, אתם לא. אבו וילן, זהבה גלאון, מפלגת העבודה. בשנת 1993 הביאו לפה את כל המחבלים מתוניס, עם נשק, ונתנו להם את הרשות להרוג בנו. בשנת 1999 קם ראש ממשלה, אהוד ברק - אמיץ, אבל אמיץ עד כדי שיגעון - היה מוכן לתת את הכול, חבר הכנסת ברכה, הכול. ומה הוא קיבל? הוא קיבל אינתיפאדה עם 800 הרוגים, הוא קיבל אינתיפאדה עם אלפי פצועים - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -

מיכאל רצון (הליכוד):
       
       - - והוא קיבל מלחמה מאותו ערפאת שאתם כה גאים בו - עם רוצח בדם קר. ואותו איש, שחלק מאתנו טוענים שהוא לא רלוונטי - אני מוכרח לומר בצער וביגון שהוא עדיין רלוונטי, לצערנו הרב. ואם אנחנו לא מסכימים שהוא רלוונטי, אפשר לשאול את אבו-מאזן. אבו-מאזן יגיד כמה הוא רלוונטי, כי גם אבו-מאזן לא מסוגל לעשות  דבר. וכל מי שתולה בו היום תקוות כאלה גדולות, כנראה איננו יודע מה הוא סח. 
       
       עד שאותו ערפאת לא יסור ולא יצא מהבמה הפוליטית - ככל הנראה נגזר יהיה עלינו עדיין להילחם, ולהילחם בטרור בראש ובראשונה, ולקיים את עצמאות מדינת ישראל.
       
       אבל אותו ראש ממשלה - דווקא ראש הממשלה הזה - שעושה כל מאמץ וניסיון גם לפתור את בעיית הביטחון וגם לקדם את תהליך השלום - דווקא אותו אתם תוקפים. אני חושב שאין זה ראוי ואין זה נכון. 
       
       ולעניין הכלכלי - הממשלה הזאת, מאז קמה, מטפלת באופן אינטנסיבי בתוכנית הכלכלית על מנת לפתור את הבעיות הכלכליות של מדינת ישראל. עושים כל דבר - גם אם הוא קשה - - -

היו"ר נסים דהן:
       
       דקה וחצי לסיום.

מיכאל רצון (הליכוד):

       - - - ממשלה שיש לה אומץ הלב לומר לציבור את האמת, ורק את האמת, ולהביא את מדינת ישראל לגאולה כלכלית וחברתית. 
       
       ואני רוצה לומר בהפתעה רבה: מאז קמה הממשלה הזאת, השווקים - לא רק הציבור שנתן אמון בלתי מסויג בממשלה הזאת, ובליכוד - השווקים נותנים את האמון. הריבית יורדת; הבורסה גואה; הדולר יורד. מה יותר מאשר האינדיקטורים האלה - האובייקטיביים - מביע אמון בממשלה ובתוכנית הכלכלית?
       
       אני מאמין שאם הממשלה הזאת תלך באומץ לב ותגיש את התוכנית הזאת לקריאה שנייה ושלישית - הגם שאני מקווה שתגיע להבנה ולהסדר עם ההסתדרות, אבל לא תיכנע ולא תפגע בתוכנית הזאת, כי התוכנית הזאת  יש לה סיכוי טוב להצעיד את מדינת ישראל אל חוף מבטחים מבחינה כלכלית. 

היו"ר נסים דהן:
       
       תודה.

מיכאל רצון (הליכוד):
       
       אני רוצה מלה אחת, ברשותך - -

היו"ר נסים דהן:
       
       עוד מלה, בבקשה.

מיכאל רצון (הליכוד):
       
       - - לחבר הכנסת ליצמן, שהגיש את הצעת האי-אמון. כמובן אני מתנגד להצעת אי-אמון, אבל בלי ספק - בלי ספק, חברים, וכדאי שנעשה את זה, כל סיעות הבית - את החוק במדינת ישראל צריך לקיים, אם אנחנו אוהבים אותו ואם איננו אוהבים אותו. ביום שבו נפסיק לקיים את החוקים במדינת ישראל - אז איש את רעהו יאכלו. תודה רבה.
       

היו"ר נסים דהן:
       
       תודה גם לך, וגם על הדייקנות בזמן. בפעם הבאה תקבל בונוס. חברת הכנסת מלי פולישוק-בלוך, גם לרשותך חמש דקות.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       מי אחריה?

היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת אלי ישי. אם אתה מתעקש לדעת מתי אתה מדבר, אז אחרי אורי אריאל, אחרי אבשלום וילן, אחרי שאול יהלום, אחרי מאיר פרוש, יגיע גם התור שלך ידידי. חמש דקות, בבקשה.

       
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהצעת האי-אמון של מרצ מלינה חברת הכנסת זהבה גלאון על המצב המדיני, החברתי, הכלכלי, שבו אנחנו שרויים. יש לי הפתעה בשביל חברת הכנסת גלאון - גם אנחנו מלינים על כך, ולכן באנו לכאן - אנחנו, אנשי שינוי - לכנסת בכוחות מתוגברים והצטרפנו לממשלה כדי לעשות את השינוי, את השינוי במצב הכלכלי  שבישלו לנו בעבר, את המדיניות הכלכלית של ממשלות העבר - - -

היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת טיבי, לא ראוי להפנות גב לדוברת. 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       סליחה.

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       אני מציעה לחבר הכנסת בורג:  אולי תבוא לוועדת המדע באותה הזדמנות, שם תדבר.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אני לא חבר.



מלי פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       ככה כתוב, שכן. 

היו"ר נסים דהן:
       
       זה על חשבונך, גברתי חברת הכנסת - ההערה הזאת. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אני ביקשתי להיות חבר בוועדה אחת בלבד כי אני חושב - - -
       

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       - - - את המדיניות הכלכלית של הממשלות הקודמות, שעודדו קצבאות, עודדו עבודה זרה,  תרתי משמע,  והביאו ליותר עוני. 
       
       המטרה של התוכנית הכלכלית שבה אנחנו עוסקים בימים אלו - ובגינה ההסתדרות משביתה בחוסר אחריות מוחלט את המשק - היא להוציא את המשק ואת המדינה מהמצב הכלכלי הקשה. התוכנית אכן פוגעת באוכלוסיות רבות - אף אחד לא מסתיר את זה, אף אחד לא מנסה להתכחש לזה. כל תוכנית כלכלית שבאה לצמצם את ההוצאות הציבוריות, פוגעת באוכלוסיות רבות. 
       
       אנחנו עושים כמיטב יכולתנו כדי לצמצם את הפגיעה. אני אתן לכם דוגמה. אני מסכימה עם אלה הטוענים שפיטורים יביאו להתכנסות נוספת של המשק ולצמצום כוח הקנייה של הציבור, ולכן צריך להימנע ככל האפשר מפיטורים. צריך ללחוץ ולהביא לפרישה מרצון של אנשים רבים ככל האפשר בסקטור הציבורי. מורה שהגיעה לחוסר יכולת לתפקד מפני שהיא מותשת - וזה קורה הרבה - מייצרת תפוקה של חינוך פחותה בהרבה מזו של מורה צעירה, שהיא האחרונה שבאה והיא הראשונה לצאת בגלל הפיטורים. ההפסד בתוצר - החינוכי, במקרה זה - יהיה גדול בהרבה ממה שיתקבל אם רק נחשב את מספר השעות שאנחנו מוותרים עליהן. 
       
       לעומת זאת, אני כן מסכימה עם העקרונות הבסיסיים של התוכנית לצמצם את משקל הסקטור הציבורי במשק; אני כן מסכימה שצריך לדאוג, ובהקדם, לכך שישראלים יחזרו לעבוד - לא לעבודה, אלא לעבוד - ולא יתפרנסו מקצבאות; אני כן מסכימה שצריך להפחית - מהר ככל האפשר - את המיסוי כדי לאושש את המשק היצרני כי רק הוא משלם מסים ורק הוא מהמסים האלו יכול ליצור אותה מדינת רווחה שגם אני וחברי בשינוי רוצים להשיג.

אבשלום וילן (מרצ):
       
       במודל של צמיחה, לא במודל של מיתון.

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       כן חסר לי - ואני עונה על הקריאה שלך - - -

אבשלום וילן (מרצ):
       
       - - - מי שנדפק זה המעמד הבינוני - - -

היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת אבשלום וילן, הנה היא עונה.

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       כן חסר בתוכנית הזאת דגש רב יותר בהשקעות להגברת הצמיחה, בהחלט  חסר. אני מצפה מהממשלה שתיערך להשקעה מסיבית במיוחד בענף ההיי-טק - במדע ובטכנולוגיה. זה התחום היחיד שבו יש לנו יתרון יחסי ובו אנחנו יכולים להביא לצמיחה כבר השנה. 
       
       אני הכנתי תוכנית עבודה - ואני מקווה שהממשלה תאמץ אותה - שתביא ליצירת עשרות אלפי מקומות עבודה, שתוציא את המשק מהבוץ, וחשוב לא פחות מכך - היא תשאיר את הצעירים ואת הצעירות המוכשרים שלנו כאן בישראל, וזה חשוב מאוד לעתידנו.

היו"ר נסים דהן:
       
       דקה.

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       כל הצעדים האלה ביחד חייבים לבוא עם מאמץ בלתי נלאה להסדר שלום, ומכיוון שיש לי רק דקה - אולי דקה וחצי, אני מקווה - אני רוצה לשלוח מכאן תמיכה בראש הממשלה, ואני מברכת אותו על כל ההכרזות שלו שהוא רוצה - באמת רוצה - להגיע להסדר עם הפלסטינים.
       
       אני קוראת לכם, חברי הכנסת הערבים:  אתם מייצגים קהילה מאוד חשובה, מאוד גדולה, במדינת ישראל, ויש לכם קשרים טובים עם הפלסטינים. תהיו אתם הגשר שמוביל לשלום. אל תהיו אלה שאומרים, אי-אפשר להאמין לאף אחד - -



עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - - כיבוש - - -

אילן שלגי (שינוי):
       
       - - - אתה לא זוכר איך זה התחיל? אתה לא זוכר את מאי 1967? - - -

קריאות:
       
       - - -

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       - - אני קוראת לכם להיות אלה שעושים, שמשכנעים את הפלסטינים להביא לפשרות. 
אי-אפשר - - -

קריאות:
       
       - - -

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       זה לא על חשבוני. 

היו"ר נסים דהן:
       
       חבר שלך מפריע לך. 

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       אז מה אני אשמה? אולי הוא לא חבר? 
       
       חבר הכנסת דהאמשה, תן לי לומר דבר פשוט. 

היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת שלגי, חברה מדברת מעל הדוכן, אתה דווקא לה מפריע? אל תעזור לה, היא יודעת לדבר יפה מאוד.



מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       ראש הממשלה שלנו כבר הודיע, חבר הכנסת דהאמשה, שהוא יהיה מוכן לוויתורים מכאיבים. לא שמעתי הצהרות כאלה מכם, לא מאבו-מאזן - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אתה כבר מנהל כאן דיון חדש. 
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
	לא שמעתי הצהרות כאלה מכם; לא מאבו-מאזן, בוודאי לא מערפאת, אבל אפילו לא מכם, חברי הכנסת נציגי המגזר הערבי, אזרחי מדינת ישראל.

היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אתה מפריע. 
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       גם אתם צריכים להצהיר את ההצהרות האלה, גם אתם צריכים להפנים את המסר שצריכה להיות כאן פשרה כדי להגיע להסדר, וככל שיותר מהר כן ייטב.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אתם יכולים למסור - - - 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אתה מפריע, כי התור שלך מגיע, ואתה רק דוחה אותו.
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       אני רוצה לסיים.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       גברתי, 20 שניות, זמן פציעות. בבקשה. 
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       ממש בקצרה. לפני כמה ימים – בשבוע שעבר –  ציינו את יום הזיכרון לחללי צה"ל במערכות ישראל. בעומדי דום לזכרם של הקורבנות הרבים שהיו לנו הבטחתי לעצמי, שאני אחת מתוך ה=120, אבל אני אעשה הכול כדי שנגיע להסדר מדיני. אני קוראת לכם להצטרף אלי כדי שנוכל לומר לילדינו שעשינו הכול כדי שיהיה כאן יותר טוב, שיהיה כאן עתיד, שתהיה כאן חברה בריאה, סובלנית, ששמה את כל מרצה בחינוך, במדע ובתרבות. זה בידיים שלנו וזו החובה שלנו. בואו נעשה את מה שמוטל עלינו. תודה.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת אורי אריאל - אינו נוכח. חבר הכנסת אבשלום וילן, בבקשה. חמש דקות לרשותך, אדוני, מהרגע שתגיע לדוכן. בבקשה.
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מפת הדרכים – יש עמה סיכוי לישראל. פעם ראשונה שהקהילה הבין-לאומית כולה – ארצות-הברית של אמריקה, אירופה, האו"ם ורוסיה – באה עם עמדה משותפת. בפני הפלסטינים, לראשונה בהיסטוריה שלהם, הועמדה תביעה חד-משמעית על-ידי הקהילה  הבין-לאומית להילחם עד חורמה בטרור. ערפאת, לאורך כל השנים, עבד רק כאשר הוא גיבש קונסנזוס טוטלי, לרבות עם הארגונים הקיצוניים. זו הפעם הראשונה שבעצם יש סיכוי שבמחנה הפלסטיני יתחיל מאבק אמיתי כנגד ארגוני הטרור. 
       
       במקום שנראה את ההזדמנות ונבין זאת, מה אנחנו עושים? שתי מפלגות בתוך הקואליציה הנוכחית חוזרות השכם והערב על כך שהן נגד כל סוג של פתרון פוליטי. כאשר אריאל שרון, ראש הממשלה, נתבע לעצור לפרק זמן של כמה שבועות את מדיניות החיסולים כדי לאפשר לפלסטינים להתחיל את המאבק,  הוא שולח את שר הביטחון מופז להסביר לנו מדוע הדבר הזה בלתי אפשרי. רק בשלושת הימים האחרונים קמים שלושה מאחזים בלתי חוקיים בעליל – עם פרסומה של מפת הדרכים, כאשר שר החוץ האמריקני פה באזור - והממשלה הזאת משחקת ב"לא יודעת ולא רואה". מצד אחד, אריאל שרון מצהיר הצהרות מרחיקות לכת על נכונות לוויתורים; מצד אחר, בשטח הוא מאשר כל חיסול באופן אישי, לא נוגע במאחזים הבלתי-חוקיים וחושב שבאיזה מקום אפשר – בלשון העם – לעבוד על כולם בעיניים. 
       
       מה הבעיה? הבעיה היא שמהר מאוד תאבד ישראל, ראשית, את הסיכוי הממשי היחיד כרגע להתקדם במסלול המדיני; שנית, במקום להפעיל את הלחץ על הפלסטינים כדי שתתחיל התמודדות אמיתית עם הטרור בדרך לאפשרות להסדר, מעגל הקסמים – וצר לי לומר זאת – של שני המבוגרים שבזירה, ערפאת, מצד אחד, ולהבדיל, שרון, מצד אחר, יוצר מערכת פוליטית שבה זה מחזיק את זה, ואין התקדמות מדינית. אדוני היושב-ראש, באורח פרדוקסלי הצמד-חמד, שרון את ערפאת, מזינים זה את זה, מחזיקים זה את זה, ולא מאפשרים - - -
       
       
אהוד יתום (הליכוד):
       
       - - -
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אמרתי להבדיל, ואמרתי: אם אריאל שרון היה באמת רוצה להתקדם, היה באמת רוצה לבודד את ערפאת, לתת לדחלאן ולאבו-מאזן להתקדם, הוא היה צריך לעצור עכשיו את החיסולים, הוא היה צריך להוריד מייד מאחזים בלתי חוקיים, של השבוע האחרון – אני לא מדבר כרגע על ההיסטוריים, עמדתי ידועה – והיה באמת מראה, במעשים, לא בדיבורים, שישראל רצינית.
       
       תראה, אדוני היושב-ראש, אנחנו עכשיו בעיצומם של דיונים על תוכנית כלכלית. רוב הציבור הישראלי לא רוצה את התוכנית הזאת. מי כמוך שמכיר את כל המספרים הקטנים יודע את זה, אבל רוב הציבור, כנראה, חושב שאין ברירה. אבל מי שלא מבין שהשילוב של מדיניות כלכלית אנטי-חברתית בהגדרה – הרי אלה אינם רק צעדים הכרחיים, זאת תפיסה אידיאולוגית שבעצם מפריטה את כל הסולידריות החברתית במדינת ישראל. המסכנים – זאת בעיה שלהם; הנכים – זאת בעיה שלהם. אין שום אחריות חברתית ואידיאולוגיה. אז באים ומספרים לנו סיפורים על השמן והרזה – שקר - וכאילו בשם הסקטור הציבורי המנופח ממוססים את שאריות מדינת הרווחה החברתית האלמנטרית.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חצי דקה לסיום, בבקשה.
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       ולכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שממשלה שמבחינה חברתית נוקטת ביודעין צעדים שיידרשו הרבה מאוד שנים לתקן אותם – הם לא יובילו לשום צמיחה כלכלית, הם יביאו לכאוס חברתי – ואיננה מנצלת את ההזדמנות המדינית שנקרתה בדרכה, היא ממשלה שביסודו של דבר פועלת כנגד המטרה הבסיסית ביותר של החברה הישראלית, והיא צמיחה, גם כלכלית, גם מדינית וגם חברתית. תודה, אדוני היושב-ראש.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה, גם על הדיוק. חבר הכנסת שאול יהלום - אינו נוכח. חבר הכנסת הרב מאיר פרוש, ואחריו -  חבר הכנסת אחמד טיבי. 
       
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש,  חברי הכנסת, על הנימוקים להצעת האי-אמון שיהדות התורה הגישה  כבר דיבר חברי הרב ליצמן במסגרת הודעות הסיעות, ואני גם כן מבקש לומר כמה מלים. אני חושב שקורה משהו חמור ביותר בתולדות מדינת ישראל. אנחנו יודעים שכל אזרח מחויב לשמור על החוק ואנחנו יודעים שזה הדבר המינימלי שנדרש מכל אחד שרוצה להיות כאן, ואם חלילה כל אחד יעשה ככל העולה על רוחו, הרי פשוט לא יהיה ממשל, לא יהיה שלטון, לא יהיו סדרי ממשל, לא יהיה שום דבר תקין במדינה הזאת. 
       
       מה שקורה הוא, שבא שר בישראל, אומנם ממפלגה שיש לה 15 מנדטים, אומנם הוא בעל מפלגה שמחזיקה בגרון את ראש הממשלה – ואולי זו הסיבה ששרי שינוי עושים ככל העולה על רוחם בכל מה שקשור לנושאי דת – בא שר בממשלה, שר הפנים, שהוא לכאורה אחראי על הרשויות המקומיות, וברשויות המקומיות האלה יש מכירת חמץ, ואומר: אני את החוק הזה לא מבקש לאכוף. דהיינו, יש שני סוגי חוקים במדינת ישראל: יש חוקים שהם חשובים לשינוי, יש חוקים שהם חשובים לשמאל, ויש חוקים שהם לא חשובים  וכל אחד יעשה ככל העולה על רוחו. 
       
       ואותו שר הפנים גם לא מתבייש להודיע ולבקש מהפרקליטות לומר בשמו שאפשר למכור חזיר במדינת ישראל, ובמקרה של בית-שמש ביקש שר הפנים פורז שהפרקליטה תאמר בשם הפרקליטות שאפשר למכור חזיר והוא לא בעד אכיפת החוק נגד מכירת חזיר. 
       
       אותו שר הפנים, כאשר עלה על דעתו רעיון שצריך לצרף עוד ועוד קהלים לעם היהודי, מודיע שכל מי שיגיש בקשה ויעשה את מה שנראה לשר פורז חשוב שייעשה למדינת ישראל – ויהיה חשוב ככל שיהיה –  נחשב יהודי. 

       ואני רוצה לשאול כאן מעל הדוכן, אפילו נאמר שמדובר בכאלה ששירתו בצה"ל - דבר חשוב, הם מגינים על המדינה, בעזרת השם -  אני שואל את חבר הכנסת איוב קרא, הדרוזים שגאים באמונתם ובדתם, האם הדרוזים שמשרתים בצה"ל, מוכנים לוותר על דתם ואמונתם ולהפוך להיות יהודים? ברור לי שלא. מתוך ההיכרות הקרובה שיש לי עם בני העם הדרוזי, שהם משרתים בצה"ל, בשבילם זה כבוד לשרת בצה"ל, הם נשארים דרוזים והם עושים את השירות הצבאי. מה הקשר, אם מישהו עשה דבר חשוב וטוב למדינת ישראל, לכך שהוא ייחשב יהודי? לאורך כל ההיסטוריה היו לנו חסידי אומות העולם. האם חסידי אומות העולם הפכו להיות יהודים? 
       
       חברי הכנסת, מוטלת עלינו חובה, ואני פונה אליכם, חברי הליכוד, לגברת רוחמה אברהם, לחבר הכנסת בנלולו, לחבר הכנסת יתום, לחבר הכנסת אדלשטיין, לחבר הכנסת בוים ולחבר הכנסת קרא, אתם חייבים לבער את החמץ הזה. 

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       איזה מהם?

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       בא שר הפנים ומבקש לגרום לכך שיוכלו למכור חמץ. מחובתכם, אתם חייבים לבער את החמץ. רק אם אתם תבערו את החמץ, רק אם תצביעו אתנו אי-אמון בממשלה הזאת, על רקע זה, אנחנו נוכל לבער את החמץ. אותו דבר, אני פונה אליך, שר התיירות בני אלון, מחובתך, מוטלת עליך החובה לבער את החמץ. וגם אליכם, חברי הכנסת אורי אריאל ואריה אלדד, מחובתכם לבער את החמץ. חבר הכנסת אלדד, שנים רבות הייתי בעיריית ירושלים, עם אמך, תיבדל לחיים טובים - - -

שר התיירות בנימין אלון:
       
       זיכרונה לברכה. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       זיכרונה לברכה. אני בטוח, שאם אתה רוצה לגרום לה נחת היום, תצביע אי-אמון בממשלה על רקע זה. אין לי ספק שזה נחת רוח שאתה צריך לעשות. 

אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני מבער את החמץ. 


מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אנחנו חייבים לבער את החמץ כמו בפסח, לבער את שר הפנים בממשלת ישראל. 

היו"ר נסים דהן:
       
       משפטים אחרונים. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אני מסיים, אדוני היושב-ראש, ורוצה לומר לכם, חברי הכנסת, כמו שבפסח אנחנו מבערים את החמץ, שר הפנים פורז מחמיץ את פניה של המדינה, הוא מחמיץ את פנינו היהודיים. אנחנו מבקשים ממנו שיסתלק מהממשלה; מוטב לנו שיסתלק לגמרי מהבמה הפוליטית. 

היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה. יושב-ראש תנועת ש"ס, חבר הכנסת אלי ישי, חמש דקות. 

קריאה:

	למה חמש דקות? 

היו"ר נסים דהן:
       
       כמו כולם. 

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       אני מוכן לתת לו עוד חמש דקות מזמני. 

היו"ר נסים דהן:
       
       טוב, מחקתי אותך, אפילו שאתה לא רשום. בבקשה, אדוני. 


אליהו ישי (ש"ס):
       
       אני מדבר כאן אל חברי הכנסת, חלקם ותיקים, חלקם חדשים, אבל כל חבר כנסת יודע לכבד את חוקי המדינה גם אם כשחוק לא מוצא חן בעיניו, גם כשחוק סותר את דעותיו או את הדרך שבחר. קורה כאן משהו. מדינת ישראל מתחילה להידרדר. לצערי הרב, ממשלת ישראל מובילה את מדינת ישראל לאחור בהידרדרות גדולה, הייתי אומר בכל המישורים של המדינה, אדוני היושב-ראש, אם בהיבט החברתי - ואגע בזה מעט - אם בהיבט הכלכלי ואם בהיבט המדיני. יש פה דבר, תעלומה מאוד מוזרה, אני חושב שאפילו התקשורת עדיין לא מצליחה לבחון את התעתועים או הניסיונות לתעתע ובלבד שיהיה אפשר לתפוס חזק מאוד את הכיסא. אני אסביר בכמה דקות, אבל אתחיל בדבר החמור שעליו הגשנו את הצעת  האי-אמון, מכירת חמץ. 
       
       נכון, מה לעשות, יש כאלה שאוכלים חמץ בפסח. אגב, רוב העם היהודי לא אוכל חמץ בפסח. חבר הכנסת בנלולו מסכים אתי, גם רוחמה אברהם, כולם, גם חבר הכנסת אדלשטיין, אפילו חברי הממשלה, אפילו השר עוזי לנדאו והשר הנכבד שמפריע לי כרגע, יסכימו אתי שרוב עם ישראל לא אוכלים חמץ בפסח, אוכלים כשר, בטח לא להכעיס. גם אם יש מישהו שלא יכול להתאפק ורוצה לאכול פיתה, למרוח אותה בחומוס, מה הוא עושה? הוא מורח זאת, לא בפרהסיה, לוקח את הפיתה ואוכל. גם אם יש כאלה, תאמינו לי, אני לא מכיר הרבה כאלה. 
       
       מישהו סיפר שנשיא מצרים, מובארק, פעם תקף, דיבר באחת השיחות עם אחד השרים בממשלה, הוא אמר אז על שולמית אלוני, שהלכה לאכול חמץ בפסח, דווקא, להכעיס, הוא אמר: אני לא מבין אותה, היא כל כך רוצה לאכול את הלחם הזה; למדינת ישראל יש ערכים כמו לכל מדינה ששומרת על הדת שלה, למה להכעיס עד כדי כך. מובארק אמר זאת, כך שמעתי. 
       
       אני רוצה להגיע לעניין. זה חוק במדינת ישראל, מה לעשות. יש גם חוקים שמפריעים לכמה אנשים מבין חברי הבית - חוק השבת, חוק החמץ הם חוקים. אמר פעם נשיא בית-המשפט העליון על חוק שעות עבודה ומנוחה: נכון, זה חוק שקשור לזהות היהודית של מדינת ישראל. או להבדיל, בארצות-הברית אמר אחד מנשיאי בית-המשפט העליון שם: נכון, על-פי המסורת, יום ראשון על-פי המסורת הוא יום שבתון אצלנו, אדרבה, נשלב את החוק הסוציאלי לחוק שעות עבודה ומנוחה. כנ"ל גם פה. 
       
       אבל היום נוצר מצב חדש, אדוני היושב-ראש, שהוא מאוד מסוכן. כל דבר שקשור ליהדות, כל דבר הקשור לזהות היהודית, כל דבר הקשור לתורת ישראל, יש מצב שכולם צריכים לקום, לעקור אותו, לפגוע בו, להילחם נגדו. למה? ריבונו של עולם, למה? למה במדינות בעולם יש חוקים שונים, חוקים של אדם מסוים שמחוקק, למשל, חוק שאסור לגעת בלווייתן - באירלנד, בהולנד, לא יודע איפה, קם מישהו והחליט שהחוק הזה הוא חוק טוב, הוא עבר אצלם בפרלמנט וזה בסדר גמור. אבל  לגבי חוק שלנו, שיהיה החוק הכי טוב שיכול להיות, עצם העובדה שהוא קשור לתורת ישראל, פתאום כולם קמים נגדו.
       
        ראו איזה פלא. קם שר הפנים במדינת ישראל והחליט שלא לאכוף את החוק. אני שואל את חברי הכנסת, את חברי הממשלה, האם שר יכול לבחור איזה חוק הוא אוכף ואיזה חוק הוא לא אוכף? האם שר יכול לקום ולומר שהחוק הזה לא מוצא חן בעיניו? יקום השר לביטחון פנים ויאמר: חגירת חגורת בטיחות בשטח בנוי - אני מבקש שלא יאכפו. האם אותו שר לביטחון פנים מסוגל לעשות זאת? האם יכול שר הפנים לומר: מי שבונה ללא רשיון מרפסת שגודלה פחות ממטר וחצי, אני לא אוכף עליו את החוק. מי שסוגר מרפסת עד מטר - אני לא אוכף. מה יקרה באותו יום בממשלה, מה יקרה בכנסת? מה יעשו אותם אנשים ששלטון החוק חשוב להם כל כך? מה יעשה שר המשפטים? איך יתמודד היועץ המשפטי לממשלה או  שר המשפטים, עם שר שקם במדינת ישראל ואומר, החוק הזה לא מעניין אותי. שערורייה. רעש. בלגן. אף אחד לא יקבל את זה, כולם יתקפו אותו. 
       
       תראו, היום, למשל, לא הסירו את החסינות של חברת הכנסת בלומנטל. אגב, עזרנו לה שלא יסירו לה את החסינות. דווקא החברים שלה ניסו להפיל אותה אבל לא הצליחו, אנחנו בחרנו לעזור לה.

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       - - - 

אליהו ישי (ש"ס):
       
       כל מי שתמך, חברת הכנסת רוחמה אברהם, ההערה שלך במקום, אני מקבל אותה, כל מי שתמך  - יבורך. אני שמח שהיא הצליחה; אני לא רוצה להיכנס כרגע לפרטים משום שלא לזה עליתי לדוכן היום. 

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       הצדק ניצח. 

אליהו ישי (ש"ס):
       
       יפה. במקרה הזה, אתה אומר שהצדק ניצח, בסדר גמור. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני שמח שהצלחתי לעשות סדר אצלכם בבית. 

אליהו ישי (ש"ס):
       
       נו, אתה רואה, זה אומנם מפריע להרבה אנשים, אבל ברוך השם, הסדר אצלנו תמיד היה, להבדיל ממפלגות אחרות. אני אספר לך, חלק מהשרים מסיעתך, שנמצאים בממשלה, כשהיה משבר, גם בעבודה אגב, אמרו לי, תשאיל לנו לחמש דקות את מועצת חכמי התורה. תן לנו חמש דקות את הרב עובדיה ועושים סדר מוחלט אצלנו. תראה את ההבדל. איך אמר השופט שטרוזמן, כמדומני, הוא כתב ב"מעריב", אני חושב, על השערורייה של הפריימריס, ומי כמוך יודע מה קרה. היום יש חקירות על הדבר הזה, איזה בלגן, זה קונה את ההוא וזה משכנע את ההוא. לעומת זאת, מועצת חכמי התורה היא הוועדה המסדרת הכי טובה שיכולה להיות. אתה מסכים אתי? זה כבר טוב, רוני בר-און מסכים. בוחנים על-פי כישורים, על-פי יכולות, וברוך השם שקט, דממה והצלחה גדולה מאוד. יש הבדל, מה לעשות? אתם מודים בזה וזה לא נורא, מותר גם להודות.
       
        נחזור לענייננו – מכירת החמץ. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       חוץ מרוחמה, כולם מסכימים. 
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אם אנחנו נשים אשה, היא גם כן תסכים. מבחינת הסדר היא תסכים. היא לא מסכימה לכך שאין אשה, וזה לגיטימי, אבל על הסדר היא מסכימה מאה אחוז. רוחמה אברהם נבחרה בזכות האישיות שלה והכשרון שלה. אני מכיר אותה עוד מהתקופה שהיא היתה מנהלת לשכתו של בנימין נתניהו. היא הצליחה והגיעה לאן שהגיעה הרבה בזכות העשייה שלה.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       תודה רבה. 
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       מגיע לך. אני לא אכנס כרגע לשיטות, אם כי כולכם מסכימים אתי. אגב, מי שלא מסכים באמצעי התקשורת או בצורה גלויה בכנסת, מסכים אתי בארבע עיניים, באוזן, שזאת השיטה הכי נכונה. 
       
       אבל נחזור לענייננו, חבר הכנסת יהלום. מכירת חמץ היא חוק, חוק במדינת ישראל שלא אוכפים אותו, כי זה לא מעניין את השר פורז. זה לא מעניין אותו. יותר טוב לו לקום ולהגיד שאותו אדם לא יהודי שהוא רוצה לתת לו אזרחות, הוא יותר טוב מיהודי שומר תורה ומצוות. הוא יותר טוב מאתנו, מה לעשות? הוא מפריד, הוא גורם לאיזו אפליה ואומר שאנחנו פחותים בעיניו. אלה אותן התבטאויות אומללות - כמו שהוא אומר  למשפחה אומללה, שאין לה כסף לשלם מים וניתקו לה את המים. מה הוא אומר לה? שתאסוף מי גשמים. מה זה מזכיר? משפחות נאנקות, מתמוטטות, והוא יושב עם כפית זהב בפה, כך הוא גדל, ואומר לאותה משפחה לאסוף מי גשמים. זאת לא רשעות? זאת לא אכזריות? אותו שר הפנים לא אוכף את חוק החמץ כי זה לא מעניין אותו בכלל. 
       
       יש ממשלה עם קואליציה. לשינוי שיחק המזל. אין פה חברי כנסת או שר משינוי? אין פה. שיחק להם המזל, הם הקימו ממשלה עם מפלגה שלצערי הרב הזניחה את נושא השבת, את נושא היהדות ואת נושא תורת ישראל וזה כנראה לא מעניין אותם. אמר אותו ראש מפלגה, אפי איתם, שאין לו קווים אדומים ואין לו בשום דבר קווים אדומים. 
        
       הקימו את הקואליציה, ואולי, במרכאות, יש תחושה שיש דתיים בממשלה הזאת ואפשר בהזדמנות הזאת ללכת למכירת חיסול – שבת, חמץ, מוסדות התורה ועולם התורה. כל דבר שיש בו זיקה או זיק לתורת ישראל, למסורת ישראל ולערכים של העם היהודי, אפשר לחסל אותו. זאת ההזדמנות של מכירת חיסול, וממשלה כזאת יכולה לעשות הכול, מה עוד שגם הרגש החברתי והרגש היהודי אינם שוררים היום בממשלת ישראל או בין חברי ממשלת ישראל. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר שזה אחד הדברים הקשים והחמורים ביותר בממשלה, שהיא מאבדת את העוצמה הדמוקרטית של מדינת ישראל. כשאתה קם ואומר: החוק הזה לא מוצא חן בעיני, זה אסון. זה אסון. אפשר לומר: בואו נשנה את החוק. ויסכימו אתי חברי הכנסת רוני בר-און ואברום. נכון או לא? 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       תמיד. 
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       מי שרוצה לשנות חוק - יבוא לכנסת. יש ממשלה חילונית - ישנו את החוק פה. לא יכול להיות שיקום שר ויאמר שהחוק הזה לא מוצא חן בעיניו והוא לא אוכף אותו. הוא הצהיר אמונים מעל דוכן הכנסת. 
       
יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       עוד כמה זמן, אדוני?
       
היו"ר נסים דהן:
       
       עוד 1.32 דקה מתוך שבע הדקות שמגיעות לו. 
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אם אני מפריע לך, אני מוכן לקצר. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       מרגע שהוא עלה לדוכן יש שעון. אולי זה לא מוצא חן בעיניך, אבל זה הזמן. 
       

אליהו ישי (ש"ס):
       
       יושב-ראש הכנסת לא עושה מחווה. דווקא היום התלונן בפני בסיעה חבר הכנסת נהרי ואמר: היושב-ראש התורן לא נתן לי לסיים את הדברים שלי. עד כדי כך הוא לא רצה להיראות חשוד. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       עוד דקה, אדוני. אדוני, יושב-ראש התנועה שלי, יש לך עוד דקה. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       מפריעים לו. 
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אני אומר את הדברים האלה באמת בצער, בצער גדול. יכול להיות שכותרת בעיתון יותר מעניינת משליחות ציבורית. הציבור בוחן בשבע עיניים, האם באמת נבחרי הציבור פועלים מתוך אמונה, מתוך השקפת עולם, מתוך מה שהם מאמינים בו, או שהם פועלים לפי קפריזה כזאת או אחרת. 
       
       אני חושב שהממשלה מקבלת החלטות אומללות, למשל בנושא האזרחות. 10,000 עובדים זרים יקבלו אזרחות. מישהו חשב, השר בני אלון, על כך שיכול לקום אבו-מאזן ולומר: אני מבקש את זכות השיבה לאלה שהיו פה ועזבו. אתה מביא מפולין, אתה מביא מרומניה 10,000 עובדים זרים ונותן להם אזרחות. מטבע הדברים, השר אלון, אם אתה נותן אזרחות ל=10,000 עובדים זרים, אתה לא יכול שלא לתת להורים שלהם. מכובדי המלומד בר-און, מבחינה משפטית אתה יכול לתת אזרחות לילד ולהשאיר את אבא ואמא שלו בחו"ל? לא. אתה נותן גם לאבא ולאמא, נכון? זה 10,000 ועוד 20,000, כלומר 30,000. אני, שהייתי שר הפנים, יכול לומר לך בוודאות, שאם ההורים האלה יגיעו לארץ על-פי חוק הכניסה, הם יהיו רשאים להביא גם את ההורים שלהם, וביחד זה 50,000. 
       
       אין כסף לקצבאות, אין כסף לילדים, אין כסף לנכים, אין כסף למוגבלים, המדינה מבחינה חברתית מתפוררת ומתמוטטת, ויביאו עוד 50,000 או אולי עוד 100,000. למה שלא ייתנו מחר את זכות השיבה? לא שמעתי קול זעקה משום שר בממשלה, וזו  טענה לגיטימית. הוא יבוא אתה לאו"ם, ואיך אנחנו נתמודד עם זה כמדינת ישראל? טוב מאוד, אפשר להביא את הכול בשקט. זהו מצב שלא קרה פה מעולם – הכול עובר בדממת אלחוט. אין פה אידיאולוגיה, שום דבר לא מעניין אף אחד, רק הכיסא. אפשר לקום ולומר את האמת. אתה יודע מה? הייתי מעריך אם מישהו מהשרים, אפילו שר הרווחה, היה קם ואומר את זה. המצב הכלכלי בכי רע, קטסטרופה. הצוות המקצועי משתולל, הצוות המקצועי זועק. לא ראיתי שקם מישהו ומגן או אפילו מנסה. 
       
       הייתי במשרד העבודה והרווחה והיו ניסיונות לפגוע ולקצץ בכמה דברים שהם קשים וכואבים, אבל כשלמדינה אין כסף, לפעמים באמת אין ברירה. מה שהולך להיות פה זה אסון. אסון. לדוגמה, עקרות-בית,    משפחות חד-הוריות, נכים ואנשים מוגבלים יצטרכו לשלם דמי בריאות בסך 85 שקל בחודש. הורידו להם את הקצבה, פוגעים להם בהכנסה, הם ישלמו יותר ארנונה, לא יקבלו הבטחת הכנסה – פגיעה משמעותית בהבטחת הכנסה – אין להם ממה להתקיים, פגיעה בקצבאות הילדים, ועכשיו הם גם ישלמו 85 שקלים דמי בריאות. על מה? ואם אותה אשה לא תשלם? אדוני היושב-ראש, אתה יושב בוועדת כספים. יש לי שאלה – אם היא לא תשלם יעקלו לה את המקרר? מה יעשה הביטוח הלאומי? ייקח את התנור שכבר ככה הוא מקולקל? מה הוא יעקל, את התינוק? את הבן הנכה בבית? את מי הוא יעקל?
       
היו"ר נסים דהן:
       
       על-פי החוק אי-אפשר לעשות כלום. 
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אז מה הקשקוש הזה? מה ההתעללות הזאת? תביא לכאן עוד 10,000 עובדים זרים, תן להם אזרחות, תן להם סל קליטה, תן להם תקציב מקצבאות ילדים. לזה כן יש כסף? קם מישהו ושאל למה? מה קרה פה? איזה מין החלטה? הממשלה לא שותפה למחדל כזה? אבל זה מתחיל כשאותו שר קם ואומר: את החוק הזה אני לא רוצה לאכוף, חוק החמץ לא מעניין אותי, חוק השבת לא מעניין אותי, אבל הרומנים והפולנים, העובדים הזרים, הם כן מעניינים אותי. 
       
       קם חבר הכנסת חמי דורון משינוי - הוא לא נמצא פה -ובהתבטאות אומללה וחסרת תקדים, חמורה מאין כמוה, הוא אמר: אתה הבאת את האתיופים לארץ. בושה וחרפה. הוא משווה בין יהודי אתיופי לבין עובד זר מרומניה או מפולין? זאת לא בושה וחרפה? תראו לאן הממשלה הזאת הולכת, לאן היא מידרדרת. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       בשביל מה אתה חוזר על זה?
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אני אסביר לך למה אני חוזר על זה. אני חוזר על זה מסיבה אחת פשוטה: יש פה שקט לא מובן, גם בתקשורת. לא ראיתי למחרת אפילו כותרת בעיתון. לו אתה היית אומר את זה, רוני, מה היה קורה לך? לו היה אומר את זה חבר כנסת מש"ס מה היה קורה? איזה כותרות  היו בעיתון? מה היו עושים לו? שקט, דממה. התבטאות אחרי התבטאות, החלטות קשות ונוראיות, אכזריות ואומללות, ושקט, פשוט שקט דממה. אף אחד לא מדבר. אף אחד לא מדבר. 
       
       יושב-ראש סיעת מפלגת העבודה, כל מפלגה עוברת משברים, וזה דבר מאוד טבעי. זה קרה לכולם וזה יקרה לכולם. אתם תצאו מהמשבר הזה ואתם - לא שינוי, מפלגה שהיא חולפת, שינוי חולפת - אתם עוד תחזרו לעצמכם, ואני מאחל לכם שתחזרו לעצמכם. אדוני היושב-ראש, אני מייד מסיים. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       קח את הזמן שלך.
       
 אליהו ישי (ש"ס):
       
       דווקא בתקופה הזאת, בימים קשים ושחורים לחברה בישראל, הולך לעבור פה תקציב נוראי. דווקא בשעות האלה של משבר, שצריך להתגבר עליו ותתגברו עליו, אני מקווה וגם מאמין, בואו נחשוב ביחד למרות כל המשבר, למרות ההתפטרות של יושב-ראש המפלגה עמרם מצנע, איך עושים שלא יהיו חיים קלים לממשלה, שהכול עובר אצלה בשקט כרגע, כי כל אחד מעניין אותו רק הכיסא שלו. אנחנו מוכנים לעשות כל דבר. אנחנו מובילים, אנחנו עושים כל מה שאנחנו רק יכולים, אבל חשוב פה שהאופוזיציה תהיה יותר מלוכדת. זה שאתם כרגע במשבר פנימי, זה משפיע מאוד בשבועיים-שלושה הקרובים. בואו נחשוב איך עושים - - - 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       שניפגש על הבימה?
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אני מוכן בכל רגע בכל מקום שתרצה.

היו"ר נסים דהן:
       
       כאן זה לא ועדת כנסת, פה זה המליאה בינתיים. 
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אני מוכן באמת לשיתוף פעולה - - -
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       - - -
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, תגיד ליושבת-ראש סיעת העבודה כמה זמן ארך הוויכוח אם ש"ס תקבל שבע דקות או חמש דקות.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       אתה תשאל אותה ישירות אחר כך.
       
       נא לסיים. חבר הכנסת בר-און יושב על קוצים. הוא צריך להודיע הודעה עוד לפני הטלוויזיה. 
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אני אשמח מאוד אם נשב ביחד: מפלגת העבודה, ש"ס, מרצ, כדי לראות ביחד מה עושים. אני מאמין, שאם נקים קול זעקה, נעורר את הציבור ונצא לרחובות, אז אולי סוף-סוף דרך השטח, דרך הרחוב, הממשלה תבין שהם הולכים לקטסטרופה כזאת, שמהר מאוד היא תסיים את כהונתה. אולי לפחות הם ירחמו על הכיסא שלהם ובסופו של דבר הם יבינו שהם גורמים פה לנזק בלתי הפיך. ייקח הרבה שנים, עשרות שנים, עשרות מיליארדי שקלים, אם בכלל יהיה ניתן לשקם את הנזקים הכבדים שהממשלה הזאת מביאה לעם ישראל. תודה רבה על הסבלנות, אדוני היושב-ראש.  

היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה.
       
      
      הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת
       
היו"ר נסים דהן:
       
       הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת בר-און, בבקשה.
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום, כי ועדת הפנים ואיכות הסביבה תדון בהצעה לסדר-היום בנושא: גל אלימות כלפי נבחרי ציבור, הצעתו של חבר הכנסת אהוד יתום.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       איפה יש אלימות נגד נבחרי ציבור?
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       שאל את חבר הכנסת אהוד יתום. תבוא לוועדת הפנים, שם תשמע, אין שום ספק.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת שריד, אתה שואל איפה יש אלימות? אתה המאוים הכי גדול. 
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       אבל הוא רגיל.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       מה קרה עכשיו?
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       ועדת הכספים תדון בהצעות לסדר-היום בנושא: העלאת הריבית של משיכות היתר, הפחתת הריבית על פיקדונות ועליית שער הדולר, הצעותיהם של חברי הכנסת אמנון כהן ויעקב ליצמן.
       
       ועדת החוץ והביטחון תדון בהצעות לסדר-היום בנושא: מינויו של אבו-מאזן לראש ממשלה ברשות הפלסטינית - הצעותיהם של חברי הכנסת מתן וילנאי, אחמד טיבי, חיים אורון, אריה אלדד, דוד אזולאי, ניסן סלומינסקי ועזמי בשארה. 
       
       ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (אכיפת נוהלי חשבונות, תשלום חובות מס, העסקת עובדים זרים כדין ושכר מינימום) (תיקון – מניעת פיטורי חיילי מילואים), התשס"ג-2003, של חבר הכנסת אבשלום וילן; וכן בהצעת חוק חיילים משוחררים (החזרה לעבודה) (תיקון – הארכת תקופת האיסור על פיטורי אנשי מילואים ואיסור הפליה בקבלה לעבודה בשל שירות מילואים), התשס"ג-2003, של חבר הכנסת גלעד ארדן וקבוצת חברי הכנסת. תודה רבה.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה.
           

הצעות סיעות מרצ, חד"ש-תע"ל, יהדות התורה--ש"ס להביע אי-אמון
 בממשלה בשל: א. אופן טיפולה במצב המדיני, החברתי והכלכלי;
ב. תוכניתה הכלכלית, סירובה לחדש את המשא-ומתן עם הפלסטינים 
ומדיניותה בשטחים הכבושים;
ג. מכירת חמץ בחג הפסח ברחבי המדינה בניגוד לאיסור התורה ובניגוד לחוק
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת אורי יהודה אריאל. חמש דקות לרשותך. אחריו – חבר הכנסת שאול יהלום. אחרי חבר הכנסת שאול יהלום ידבר חבר הכנסת אחמד טיבי. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני שר התיירות, הגיע המשיח, יש התבטאויות כאלה בעולם הערבי, וקוראים לו: אבו-מאזן. מי זה האיש הזה, חבר הכנסת טיבי? זה האיש שהוא מכחיש שואה מקצועי? זה האיש שמסביר שהציונים מנפחים את ממדי השואה כדי לזכות בכסף מהעולם?
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר נסים דהן:
       
       הוא לא שואל כדי שתענו. אתם לא צריכים לענות.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       האם האיש הזה היה שותף למימון הטבח במינכן? מי זה האיש הזה? האם אנחנו מכירים את הנציג החדש שמכונה בפי רבים ראש ממשלה? ממשלה של מי, של מה?
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - -
       

היו"ר נסים דהן:
       
       לא להפריע, חבר הכנסת טלב אלסאנע. הוא כבר היה גומר אם לא היית מפריע לו. עכשיו אתה תשמע את המשפט הזה עוד הפעם כיוון  שהפרעת. יותר טוב שתשתוק. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע, עכשיו אתה תשמע את המשפט בפעם השלישית. אם לא תפריע תשמע את המשפט פעם אחת.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       הכחשת השואה, כידוע בוודאי למחוקקים, היא עבירה בישראל ודינה מאסר עד שלוש שנים. לכן, חברי, אני אגיש תלונה למשטרת ישראל אם יימצא שהאיש הזה נכנס למדינת ישראל.
       
       אני עובר לנושא של מכירת חמץ בפסח, אדוני יושב-ראש סיעת ש"ס. היה פה לפני חבר הכנסת מאיר פרוש והוא איננו. אני הייתי רוצה שהוא יחזור בו, כי הוא אמר דבר קצת קשה. 
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       - - -

היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת יאיר פרץ, הוא לא שאל אותך. אל תענה. קודם כול תשב, לא מדברים בעמידה. 


יאיר פרץ (ש"ס):
       
        איך אבו-מאזן קשור למכירת החמץ?
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תיכף תשמע.
       

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני אסביר לך, חבר הכנסת טיבי. חבר הכנסת מאיר פרוש אמר על שר הפנים, שצריך לסלק אותו כמו חמץ בפסח. ואני אומר לכם שזה לא יעלה על דעתנו, ואני קורא לחבר הכנסת מאיר פרוש לחזור בו, שהרי חמץ בפסח בל ייראה ובל יימצא. זה נכון לגבי אבו-מאזן. אבל איך הגענו לשר הפנים פורז? בל ייראה ובל יימצא, ואין לו שיעור. זה לא שהוא בטל בשישים, אין לו שיעור. בל ייראה ובל יימצא. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       רק בפסח הוא לא מתבטל, לפני פסח כן.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לא רק שהוא צריך להתבטל בפסח, אלא הוא חמץ שעבר עליו הפסח. ודאי שאסור לא בהנאה ולא בשום דבר.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       הגיעו ימות המשיח, שיעור הלכתי בתוך הכנסת.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לכן ראוי שממשלת ישראל לא תנהל אתו משא-ומתן לא כזה ולא אחר. ראוי לדאוג שלא יהיה טרור במדינה הזאת ושהרוצחים שיצאו מהמוקטעה בחסות היושב-ראש, כך אתם קוראים לו - אתה היית יועצו של הרוצח, כן, מר טיבי?  
       
היו"ר נסים דהן:
       
       דקה לסיום.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני אגמור בזמן, בניגוד לקודמי.  
       
       ואם לא יצאו הרוצחים מהמוקטעה אלא רק ליד המוקטעה, הרי הדברים האלה מחייבים לסדר את העניין - - -

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מה זה משנה? סליחה, הידיעה לא נכונה. הם לא יצאו מהמוקטעה, הם יצאו מרמאללה בעידודם של אנשי אש"ף, במימונם של אנשי אש"ף, ואתם רוצים לנהל אתם משא-ומתן?
       
       טועה ראש הממשלה בדבר אחד מרכזי כשהוא אומר שזו טקטיקה: נגיד ככה, נעשה ככה, יבוא פאואל, נגיע לבוש, נסתדר. זהו דבר לא נכון, שלא ראוי לעשותו גם במצבים קשים, כי יש פה פגיעה קשה בתחום החינוך של עם בקשר למולדתו.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חצי דקה לסיום. 

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       הסר דאגה מלבך, אדוני היושב-ראש, האמן לי, בעוד 27 שניות אני ארד מפה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       לא רק משם תרד. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       יש פה פגיעה קשה בחינוך ובמורל של עם  שלם, עם ששב לארצו, עם ששב לציון. הדבר הזה איננו ראוי. ראוי שראש הממשלה יגיד דברים אחרים, יגיד דברים ברורים ונחושים. זוהי ארצנו, זוהי מולדתנו. לא נחלוק אותה עם איש. מעבר לירדן תהיה רק מדינה אחת. מי שרוצה מדינה, ילך למקום אחר, ויפה שעה אחת קודם.
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת שאול יהלום, חמש דקות לרשותך, אדוני, מהרגע שתגיע לדוכן. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אין שום הצדקה למה שעשה שר הפנים בנושא החמץ בפסח.  לא זו בלבד שהוא עבר על ההסכם  הקואליציוני,  שכן ההסכם הקואליציוני מדבר על המשך הסטטוס-קוו, והיה צריך לשמור עליו, אלא שראוי שר, ובפרט שמפלגתו מחזיקה גם במשרד המשפטים, לשמור על חוקי המדינה. ואין שר יכול לבוא ולמיין: חוקים אלה ברצוני לשמור, חוקים אלה אין ברצוני לשמור, וליצור מצב שבו אף רשות מקומית לא תבקש רשות לפיקוח. 
       
       אבל, רבותי, ואני אומר את זה דווקא לסיעה שמיוצגת כאן על-ידי רוב החברים הנוכחים, סיעת ש"ס, ואני אומר את זה אחרי דברי אלי ישי, היושב-ראש  שלכם: באיזה מקום צריך להוריד את המסווה ולדבר אמת. 
       
       לא מסיעת ש"ס אנחנו נלמד איך לשמור על היהדות. אפילו החוק הזה, אותו חוק שמדובר בו, שהגשתם עליו אי-אמון, הוא חוק שהגישה המפד"ל. זאת הצעת חוק פרטית שהגיש פרופסור אבנר שאקי, איש   המפד"ל בזמנו. 
       
       אנחנו  היינו עדים לכך שבמשך כל תקופת שלטונכם במשרד הפנים שיניתם שם את התקנות. במקום שיהיו לצורך זה  פקחים קבועים, השארתם את הדבר לפי בקשת הרשויות המקומיות,  ובכך נתתם אפשרות פיקוח לרשויות מקומיות שרוצות לעשות זאת, ורשויות מקומיות שאינן  רוצות בפיקוח, לא מפקחות.
       
       בכל השנים שאתם שלטתם במשרד הפנים, האם צומצמה הצגת החמץ בפרהסיה במדינת ישראל? כולנו יודעים שלא. ואם ניקח את הנושא השני - כשהייתם במשרד העבודה והרווחה עם כוח מאוד מרכזי, עד 17 מנדטים, האם אתם הגברתם את יחידת הפיקוח של חוק שעות העבודה והמנוחה?  כפי שקיבלתם אותה מאורה נמיר, כך המשכתם, שניים, שניים-וחצי עד שלושה פקחים. וברור ששלושה פקחים לא יכולים לעמוד בפרץ.
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       אתה לא מדייק. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אני מדייק מאוד. סיימתם את הקדנציה עם שלושה תקנים לפקחים במשרד העבודה והרווחה. אני ערב לכל מלה שאני אומר. 
       
       אלא מה? זה נכון שסיעת שינוי היא אנטי-דתית במוצהר, ומלכתחילה ידענו זאת כולנו. אבל מה שהדהים אותנו, ואמרנו שבאיזה מקום זה שווה חשבון נפש גם של היהדות הדתית - ולכם זה לא נגע כנראה - איך מפלגה כזאת, שמשדרת בעיקר שנאה  לדת, מקבלת 400,000 קולות. הבעיה היא לא רק הצמרת, הבעיה היא 400,000 איש, 15 מנדטים. האם זה לא מחייב באיזה מקום את הסיעות הדתיות לבוא ולהגיד, מה תרמנו לעניין? אולי אנחנו גם אשמים בשנאה הזאת לדת של 400,000 איש? אולי גם אנחנו הבאנו לכך שלא מכבדים את הדת? 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       -  - -
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אתה לא יכול להישאר בתוך הבועה שלך, ואנחנו לא נשארנו, ולכן אנחנו בחרנו בדרך הקשה,  המתסכלת, של ישיבה עם שינוי. ועיניכם הרואות שהיא מתסכלת. הדבר  האחרון שנעים לנו זה להגן היום על ממשלה שהשר שלה  עשה כך כלפי חוק מכירת חמץ. אבל באיזה  מקום הבנו שצריך לדבר גם כן, שצריך לגשר,  שההסתכלות על עצמנו בתוכנו לא תביא ל=400,000  אלא ל=800,000.
       
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       שינוי מצפצפים עליכם. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, אתה מפריע. הוא צריך לסיים ואני אוסיף לו זמן.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       ולכן, חבר הכנסת זאב, מן הראוי שכל סיעה דתית - ואני לא מוציא את עצמי מן הכלל, ואני יכול להאשים סיעות אחרות, וזה קל -  תבוא ותגיד עד כמה במעשיה, בהליכותיה, במה שהיא תמכה, במה שהיא לא תמכה, בעובדה שהיא משאירה בנושא דם ודם, בנושא של בני הישיבות, את המצב כפי שהוא, עד כמה היא אשמה ב=400,000 מצביעים כאלה לשינוי. אנחנו את חשבון הנפש שלנו עושים על-ידי ישיבה בצוותא, על-ידי רצון לדבר. זה קשה, הם עדיין לא מסכימים. הם עושים, כפי שאתה אומר, הרבה דברים מרגיזים ומתסכלים, אבל לפחות אנחנו מנסים. אנחנו לא מוכנים לקבל את העובדה כפי שהיא. זה קל להתקיף אותנו - - -
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר נסים דהן:
       
       לא להפריע,   הוא כבר מסיים. זה לא דיון. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אני בא ואומר, ידידי היקר, חבר הכנסת יצחק וקנין, קודם כול בוא ונחשוב מה לעשות. ברגע שנחשוב כולנו, פתרונות יימצאו, אבל אל תחפשו, אני אומר את זה במלוא הכאב, את הדרך הקלה להתקיף את המפד"ל שיושבת עם שינוי בקואליציה. מה האלטרנטיבה? האלטרנטיבה היתה  שמפלגת העבודה היתה יושבת בקואליציה. זה יותר טוב? לו יצויר שאנחנו עכשיו יוצאים, הרי מפלגת העבודה במצבה ההנהגתי, בתוך דקה נכנסת. זה יותר טוב למדינה, לארץ-ישראל, לתורה, לעם ישראל? מה נוביל בזה? 
       
       לכן אני בא ואומר, באיזה מקום, אנא, חפשו את הגשר, חפשו גם אתם את ההידברות, ולאו דווקא את מציאת הדרך להתקיף את מי שעושה זאת. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה. חבר הכנסת אחמד טיבי, חמש דקות.
       
       השר בני אלון, אפשר שתישאר כדי שתייצג את הממשלה גם כשאחמד טיבי מדבר?
       
שר התיירות בנימין אלון:
       
       אין לי בעיה. אני לא בתורנות, אבל אשמח. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       תודה רבה. 
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין ספק שאנחנו ניצבים לפני מצב מדיני מעניין, שבו ארצות-הברית והקוורטט הציגו תוכנית ברורה, מפת הדרכים שמה. הרשות הפלסטינית והממשלה הפלסטינית קיבלו אותה ואישרו אותה שלוש פעמים. פעמיים בתקופת הממשלה הקודמת ועכשיו עוד הפעם, לרבות הוועד הפועל, כאשר השותף השני, החזק יותר, יש לומר, מסרב עד לרגע זה  להביא אותה לאישור ממשלת ישראל. וכל השרים שדיברו על מפת הדרכים, דיברו נגד, חוץ מהשר גדעון עזרא, שאמר כאן לפני שבוע: אנחנו בעד. הוא לא מעודכן. בדקנו, והתברר שהוא לא מעודכן. 
       
       אגב, סמנטית יש משהו מעניין. באנגלית זה ROAD MAP, כלומר, מפת הדרך. בערבית זה גם מפת הדרך – ח'ריטת אלטריק. רק בעברית זה מפת הדרכים. וכי למה? הרי אתם יודעים למה, זו הסיבה שאתם מחייכים. למה בעברית קוראים לה מפת הדרכים, כאשר  קוראים לזה  באנגלית ROAD MAP? 
       
אהוד יתום (הליכוד):
       
       כי ברשות הפלסטינית יש שתי דרכים, אחת של ערפאת ואחת של אבו-מאזן. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       - - -
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אתם רוצים לפצל את התוכנית הזאת, דרכים רבות לה, פרגמנטים, שברים. כל מפלגה בקואליציה והדרך שלה. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת טיבי, אם אתה תענה להם, זה על חשבונך.
       
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       הרבה דרכים ומפה אין. 
       
       אבל באותו עניין, אם ממשלת ישראל לא תקבל את מפת הדרכים – ואלה הם פני הדברים – זו  תהיה עוד תוכנית שגורלה להיזרק אל הפח. 
       
       כאשר עמד כאן השר גדעון עזרא ואמר שהרשות הפלסטינית לא עושה דבר, אני התערבתי ואמרתי שלפחות בשבוע האחרון היו שני סיכולים מטעם הרשות הפלסטינית ללא תיאום. לפעמים ישראל מעבירה מידע, ועל-פיו יש מעצרים. לא, הרשות הפלסטינית עם המנגנונים המרוסקים, הפגועים, סיכלה שני פיגועים נגד אזרחים בשבוע אחד. בחודש סוכלו שמונה. מישהו מכם יודע את זה? מישהו שמע על זה? עמד כאן השר ואמר "אני לא יודע", בשם הממשלה. למה הוא לא יודע, אם האנשים שנעצרו הועברו ליריחו, בתיאום עם צה"ל? כלומר, ראש הממשלה יודע. 
       
       לכן, הממשלה דואגת לפמפם ולטמטם את הציבור. לכן, חבר הכנסת יתום, היום בבוקר קראנו בעיתון "הארץ" ושמענו ברשת ב', שכאילו החוליה שביצעה את הפיגוע אתמול יצאה מהמוקטעה. ואתה יודע שזה לא נכון, אמרת שזה לא נכון. זו  הודעה שקרית. זה "ספין" תקשורתי. 
       
אהוד יתום (הליכוד):
       
       אמרתי לך שלא. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       מי אמר את זה?
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       מקורות צבא. מקורות צבא ישראליים נתנו הודעה שקרית, שמטרתה אך ורק להשתמש בקלף הזה של עוד סגר על יאסר ערפאת והמוקטעה מול דרישה פלסטינית של אבו-מאזן ואחרים, של האירופים, שרוצים לבוא לפגוש אותו ולהסיר מעליו את הסגר.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       אגב, זה היה אפילו יותר מלוכלך, כי אמרו "הערכה". או שאתה יודע או שאתה לא יודע, מה זאת הערכה? או שאני יושב פה או שאני לא יושב. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       מדובר ב"ספין" תקשורתי שהוא שקר. 
       

אהוד יתום (הליכוד):
       
       - - -
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       לא, חבר הכנסת יתום, אתה יודע מי הדליף לו, וגם ב"בוקר טוב ישראל" אריה גולן התחיל לראיין את השרים, ושאל: "אבל מה דעתכם על זה שהמחבלים יצאו מהמוקטעה? סימן שיאסר ערפאת מימן אותם, שלח אותם. זה "ספין" תקשורתי. "ספין" – בעברית סחרור. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       עכשיו אולי הוא הפסיד. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       ולכן נוח לכם להיות תחת מתקפת שקר הסברתי, שלא רוצה לתת לעובדות לבלבל אותו. ולכן עושים את המוות לממשלה של אבו-מאזן. 
       
       אבו-מאזן נואם את נאום ההשבעה, ואז מעלים מסוקים ומחסלים פלסטינים, תוך כדי ההשבעה. חיסולים – אנחנו תמיד התנגדנו לחיסולים, אבל גם לעשות את זה ביום ההשבעה שלו? ואז בא רב-אלוף יעלון ואומר שהחיסולים נועדו לעזור לאבו-מאזן. ושוב חזר על זה אריאל שרון, ראש הממשלה, לפני יומיים. האם יש משפט שהוא יותר מרושע ונבזי מאשר להרוג ערבים בשביל ערבים, מאשר לומר שאנחנו הורגים את בני העם שלך למענך?
       
       קראתי באיזה עיתון, שבכיר פלסטיני אומר: תארו לעצמכם, שאנחנו נתחיל להגיד שהשר זאבי נהרג או נרצח על מנת לעזור לשרון, האם יש משהו יותר נורא מזה? זו ההקבלה. זו הקבלה נוראית, אבל מי שמעז לומר משפטים כאלה, יקבל תשובות כאלה. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תסיים, בבקשה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אגב, תמיד ישראל עושה מחוות. הפלסטינים, רבותי, לא רוצים מחוות; אל תעשו להם טובות. להסיר סגר זה מחווה? זה מופיע ב=stage one של מפת הדרכים. תקראו, יש מחויבות. יש 14 מחויבויות ישראליות לביצוע במפת הדרכים. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       מפת הדרך. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       מפת הדרך. יש 16 מחויבויות פלסטיניות, וצריך לעשות את זה בהקבלה. 
       
       אגב, אתמול, אחרי ביקור כושל, אמר פאואל לפלסטינים שיש חילוקי דעות. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       למה כושל?
       
היו"ר נסים דהן:
       
       לא מנהלים כאן דיון. חבר הכנסת אחמד טיבי, נתתי לך אפשרות לסיים את המשפט, ואתה עושה לי ועדה חדשה עכשיו. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       זה מידע חדש, אתה רק תלמד מזה. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       מידע חדש מביאים לבית-משפט. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       הוא אמר שיש נקודות משותפות ויש נקודות מחלוקת. מה הנקודות המשותפות? המחויבויות הפלסטיניות. ומה נקודות המחלוקת? כל ההתחייבויות הישראליות. לכן, תתחילו אתם לעבוד. את זה אומר שר החוץ, שהציג את מפת הדרך. 

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       מפת הדרכים. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       ולכן, למרות כל ההסתייגות שלי ממפת הדרך – או הדרכים, כפי שאתם מכנים אותה – שמלאה חורים; אגב, בגלל ההתנהגות הזאת גורלה כנראה להגיע לפח האשפה, כיוון שממשלת ישראל מאוד מאוד מאוד מתנגדת למפת הדרך. תודה רבה. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה גם לך.  נציג בל"ד, חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה. חמש דקות לרשותך. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, משום-מה בציבוריות הישראלית, גם במזג שהפוליטיקאים הישראלים מפיצים, יש מצב-רוח מרומם אחרי עירק, כאילו הפלסטינים נחלשו, או השאלה הפלסטינית נחלשה. 
       
       אני רוצה לנצל הזדמנות זו, אדוני, כדי לנסות לשכנע אתכם שהנושא הפלסטיני אחרי עירק התחזק. הוא התחזק ונהיה נושא של קונסנזוס בין-לאומי, כפי שהוא לא היה אף פעם מאז הצהרת בלפור. עוד לא היה הנושא הפלסטיני כל כך נושא של התנצלות של הפוליטיקאים המערביים בגלל עמדתם בעירק, וגם הוא לא היה אף פעם דגל של האופוזיציה במערב. 
       
       אני נכחתי בהפגנת המיליון בלונדון. הדגל היחיד שם היה הדגל הפלסטיני. אף פעם הוא לא הורם כך בלונדון, אף פעם, לא בפריס, לא ברומא ולא בשום מקום. פתאום הוא נהיה דגל האופוזיציה באירופה נגד המלחמה. מתי האופוזיציה האירופית היתה בעד הפלסטינים? בדרך כלל היא היתה בעד ישראל. הסוציאל-דמוקרטיה האירופית היתה בעד ישראל ב=1967 ואחרי זה. 
       
       הנושא הפלסטיני הפך לדגל ה=fairness, לדגל הצדק, לדגל ה=justice. זה סיפור חדש, זה נושא חדש. אף פעם הוא לא היה כזה, אני אומר לכם. הוא נבדל מהאפרטהייד בדרום-אפריקה והוא נבדל מכל מאבק קולוניאלי אחר בעולם, בגלל השאלה היהודית באירופה, כיוון שהאירופים והאמריקנים עירבו בין השאלה הפלסטינית לשאלה היהודית, והשאלה היהודית ריסנה את כולם מלשאת את הדגל הפלסטיני. הדגל הפלסטיני הפך להיות דגל של האופוזיציה באירופה, וחלק מהממשלות באירופה – חלק גדול מממשלות אירופה - תומכות בעמדה הרשמית הפלסטינית בעניין השלום הצודק כמעט. 
       
       ההשוואה הזאת בין פלסטין לעירק, אין לה על מה לסמוך. אין שום דבר שיכול להסתמך עליה. הפלסטינים לא כבשו אף אחד, הם בעצמם כבושים. גם אי-אפשר לאיים בכיבוש, כי הם ממילא כבושים. אני חושב שאם אמריקה תאיים על הפלסטינים שהיא תכבוש אותם, הם יגידו לה: "יאללה תבואו, אין שום בעיה". אי-אפשר לאיים על הפלסטינים בדברים כאלה. 
       
       אין שם שאלה של אי-ביצוע הצהרות או"ם; הם דורשים לבצע החלטות או"ם. בקונטקסט הישראלי-הפלסטיני הם הקורבן, כך מובן בעולם, כך כל האנושות היום מבינה, שהם ה=underdogs. הנה מומחה רפובליקני מספר לי, שבזמן הפגישות עם פאואל, הוא סיפר לאנשים במשרד ראש הממשלה אתמול, שהמצב בדעת הקהל האמריקנית משתנה. אני גם הבחנתי בזה בכמה ערים בארצות-הברית, בכמה אוניברסיטאות בארצות-הברית. אומנם יש הרבה ביקורת על ההנהגה הפלסטינית, שלא קיבלה את קמפ-דייוויד וכו', אבל יש תמיד אבל – הדרישות הפלסטיניות צודקות וכו'. 
       
       אדוני, אז פה מתקשטים – גם חלק מהמחנה הדתי היהודי, זה מה שמזעזע - חלק מתקשטים בפונדמנטליזם הפרוטסטנטי הנוצרי בארצות-הברית. מעניין מאוד, מאוד מעניין. יש אנשים שרצו לנסוע לעשות לובי אצל האנשים האלה. מעניין מאוד, פונדמנטליסטים הם פונדמנטליסטים, אבל זאת לא דעת הקהל המערבית. 
       
       אדוני היושב-ראש, זו  טעות לחשוב שהנה עכשיו זה המצב, שהפלסטינים חלשים ואפשר להכתיב להם תכתיבים. חשבו כך בקמפ-דייוויד וזה לא הלך. זה הביא לקטסטרופות, גם למפלגה שחשבה זאת. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עכשיו יש אנשים שחושבים שאפשר לתמרן את הפלסטינים כלפי תכתיבים, כמו למשל להגיד "מפת הדרכים" - קודם כול מפת הדרך, road map. בואו נגיד לפלסטינים, שקודם כול החלק הראשון, שזה כמעט שליש ממה שנקרא "תוכנית המפה", ואחר כך נחזור בעצם לטנט-מיצ'ל - כי מה ברור בתוכנית הזאת חוץ מלחזור לגבולות 28 בספטמבר 2000? חוץ מזה הכול צריך משא-ומתן. חוץ מהחלק הזה, שבו הפלסטינים נדרשים לבצע א', ב', ג', ד' וכו', ותמורת זה ישראל תחזור לתקופה שלפני האינתיפאדה, אז מה יהיה? אז נחזור עוד פעם לאותן שאלות: הפליטים, ירושלים, התנחלויות, גבולות. שום תזוזה. ולישראל יש דעה בנושאים האלה, והאמריקנים לא מוכנים להגיד את דעתם בפירוש על ארבע השאלות האלה. 
       
       לכן יש צד בישראל שאומר: קודם כול נבצע את מה שברור שם, מה שקונקרטי שם, כל השאר נתון לדיון ועוד דיון ועוד דיון. הרי האמריקנים לא דורשים מישראל פירוש מסוים של החלק השני של המפה, ולכן בישראל אוהבים את החלק הראשון. זה החלק שבאמת התבטא בנאומו של בוש, לכן אדון שרון מתעקש על נאומו של בוש, כי הנאום של בוש ברובו הוא החלק הראשון של המפה, והסוף הוא מדינה פלסטינית. 
       
       גם שרון הוא בעד מדינה פלסטינית בשטחים של א' וב', וגמרנו את פשרת אלון, רק לא עם ירדן אלא עם הפלסטינים, אותם אזורים צפופי אוכלוסין וכו'. כך לא פותרים שום שאלה. ישראל היא לא אימפריה כמו ארצות-הברית, שיכולה להתנהג כמו ארצות-הברית בעירק. היא לא יכולה, כי קשה לה לסחוב את מה שיש לה. היא לא יכולה לכבוש יותר, היא לא יכולה להתנהג כמו שארצות-הברית מתנהגת. בסופו של דבר זאת השאלה הקולוניאלית האחרונה בעולם. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אל תנסו אותנו. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       מי מנסה אותך? אני מדבר על בימת הכנסת עכשיו, אני מנסה אותך? אני מנסה שתשמע אותי, זה הכול. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       שומע.
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       במה אני מנסה אותך, בזה שאתה שומע? 
       
       אדוני היושב-ראש, אני חושב שישראל סוחבת עכשיו על גבה לא עניין של דיקטטורה מושחתת או לא מושחתת, נשק כימי או לא נשק כימי. היא סוחבת על גבה את השאלה הקולוניאלית האחרונה בעולם, היא צריכה לפתור אותה. אין מנוס מזה. תודה רבה. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה. חבר הכנסת אהוד יתום, חמש דקות לרשותך. אחריו - חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו - חברת הכנסת דליה איציק. 
       
אהוד יתום (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ברשותך, אדוני, אני מבקש להצטרך לכל שומרי הכשר ושוללי החמץ. אני חושב שאלה מעשים לא יאים לעם היהודי, בעיקר בארץ-ישראל ובכל העולם כולו, ואני מגנה את התופעה הזאת. כאדם חילוני, אבל כשומר מסורת, אני מגנה בכל תוקף ואני חושב שזאת לא תעודת כבוד לשום יהודי שנוקט את הדרכים האלה. 
       
       לעצם העניין, אני מבקש לפתוח ולברך את ראש הממשלה לקראת מסעו החשוב ביותר לארצות-הברית, ידידתה האמיתית של ישראל. אומנם נוהגים לקשור במפת הדרך את הקוורטט לארצות-הברית, אבל הבדלי הגישה ביניהם קיימים, וראינו את ביקורו החשוב של פאואל כהכנה לביקורו היותר חשוב של ראש ממשלתנו בארצות-הברית לקראת סוף השבוע. מעל במה זו, אדוני היושב-ראש, אני מברך אותו ב"דרך צלחה", בשמירת האינטרסים הישראליים למען גאון ישראל וישיבה שלנו בארצנו המובטחת בשלום לנצח נצחים. 
       
       אני מבקש לומר, אדוני היושב-ראש, שמפת הדרכים היא היגוי נכון לרשות הפלסטינית, חבר הכנסת טיבי. יש דרכים רבות לרשות הפלסטינית, אבל שתי דרכים מאוד מאוד בולטות היום בהבדל ביניהן, והן דרך ערפאת לעומת דרך אבו-מאזן. כך זה למעשה בא לידי ביטוי בעת האחרונה, ולצערי ולצער רבים מחברינו, היום דרך ערפאת גוברת ברחוב הפלסטיני על דרך אבו-מאזן - על-פי הבנתי, ואני מאוד מקווה ומאמין שאני טועה. חלוקת הכוחות שם איננה שווה, עדיין ערפאת שולט על יותר משליש או משני-שלישים ממנגנוני הביטחון. 
       
       ידידי וחברי חברי הכנסת, בעיקר הערבים, אני חושב שהנושא הכאוב ביותר הוא שערפאת פשוט לא יאפשר לאבו-מאזן לשלוט, בשל רצונו בכישלונו של אבו-מאזן. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       שרון יאפשר לאבו-מאזן לשלוט?
       

אהוד יתום (הליכוד):
       
       בהחלט כן. חבר הכנסת אלסאנע, אני אתייחס לדבריך. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני חושב שבימים כאלה, כאשר מסתמנת תפנית היסטורית, גם בתחום המדיני וגם בתחום הכלכלי, ואני מדבר גם על הנושא הכלכלי, חייבים להתאחד כולם. נפגשתי עם ברנס לפני שבוע ואמרתי לו בדיוק את מה שאני חושב. אמרתי את זה גם לפישר, שר החוץ הגרמני, ואני אומר את זה בכל נושא ועניין. האי-רלוונטיות של ערפאת היום היא רלוונטית ביותר לסיכול הרצון הכן, גם של אבו-מאזן וגם של ראש ממשלתנו, אריק שרון. 
       
       אני קורא לכם בחברות ובידידות: אתם צריכים לסייע לעולם לפתור את הנושא הזה. גם ארצות-הברית הוכיחה שהיום היא הולכת ישר על ראשי הטרור. היא עשתה את זה עם בן-לאדן, עוד לא שמענו שהוא נתפס אבל הוא ייתפס, זה רק עניין של זמן. היא עשתה את זה עם סדאם חוסיין, ובסיכומו של דבר חבל שהיא תזדקק לעשות את זה גם עם ערפאת, כאשר המושג "מפת הדרכים" תואם גם את המושגים הפלסטיניים. נכון שהוא תואם גם את המושגים הישראליים. יש 15 נקודות שצריך לעמוד עליהן. יש חלק מהנקודות שהוא חשוב ביותר, כמו למשל שאין תזכורת כלל להכרה בעם היהודי בארץ-ישראל, ואין תזכורת לחלום הפלסטיני שצריך להתמוסס, החלום על זכות השיבה, שהרי לא נסכים לעניין הזה, ואנחנו אומרים את זה בגלוי. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אפילו לחלום אסור להם?
       
אהוד יתום (הליכוד):
       
       חבר הכנסת דהאמשה, חלום פלסטיני, שחבל בכלל להעלות אותו אם רוצים להגיע להסכמה כלשהי בעולם, שהגיע הזמן שהוא יהיה עולם של שלום וסוף למלחמות. אי-אפשר בשום פנים ואופן לבוא בטענות לשום גורם ישראלי שמחליט מחר לבצע סיכול ממוקד על מי שעתיד להתפוצץ באחד מבתי-הקפה שלנו. זאת זכות מוסרית. גם הפלסטינים היו נוקטים צעד כזה וגם האמריקנים היו נוקטים וגם האירופים היו נוקטים. תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה, גם על שמירת הזמן המדויקת.  חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, חמש דקות. 
       

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמענו פה מצד הממשלה ודובריה הרבה דיבורים, מה צריך אבו-מאזן לעשות ומה צריך ערפאת להיות ולא להיות. לא שמענו מלה מה ישראל עושה, מה ישראל מוכנה לעשות. האם ישראל רוצה שלום, חבר הכנסת יתום? האם היא תהיה מוכנה אי-פעם לוותר על הכיבוש? האם היא מוכנה להכיר במדינה פלסטינית כשמה, או שמא היא קובעת מראש שלפלסטינים אסור לחלום אפילו על זכות השיבה, לפלסטינים אסור שתהיה מדינה, לפלסטינים אסור שיהיה יותר ממשת"פ ואנשים יקבלו פקודות ממדינת ישראל וממר שרון? לפלסטינים אסור אפילו לנסות בצורה כלשהי לבנות איזה קיום עצמי, והם חייבים רק לשמוע ולהישמע ולציית לפקודות, ובסוף גם מדינה לא יקבלו. הדברים ברורים, חבר הכנסת יתום. 
       
       אם מר שרון היה באמת רוצה שיהיה פה שלום ושהסכסוך הזה סוף-סוף יצא ממעגל שפיכות הדמים, יש לו אפשרות לעשות את זה בתוך 24 שעות. הרי הוא אפילו לא קיבל את מפת הדרכים באופן פומבי, הוא קיבל את זה בהסתר, שם בבית, בלי שאף אחד יראה, כאילו משהו צנוע, משהו שצריך להתבייש בו. 
       
       מר פאואל הגיע לפה ודיבר, והוא אמר לו במלים האלה: יותר טוב שלא תיכנס למלים, אל תדבר, אל תדרוש ממני דרישות. אז מה מר פאואל בא לעשות? מה יש לו לעשות אם לא לדרוש דרישות ולא לקבל ממר שרון שום מלה? מה יש בביקור הזה? 
       
       לא שמענו, ואני יודע למה לא שמענו. הרי מר שרון יודע שברגע שהוא מביא את המפה הזאת להחלטה ממשלתית, יש לו קרע; ממש באותו רגע יש לו קרע. וכאן הוא צריך להחליט אם הוא רוצה לעשות שלום באמת ולאפשר גם לפלסטינים וגם למדינת ישראל לצאת ממעגל שפיכות הדמים, או שמא הוא רוצה לתחזק ולהמשיך להחזיק את הקואליציה הזאת ולחלום. ולמה אני אומר לחלום? כי אלה חלומות שיתנפצו. לחלום על זה שיצא ויעלה בידו פעם גם להכניע את הפלסטינים, גם להפוך את מנהיגיהם למשת"פים וגם להחזיק את כל השטחים וגם לעשות שלום. הרי כל שנות קיומה של מדינת ישראל הוכיחו, ובמיוחד בשנים האחרונות, וזה מה שאתם מרבים לספר על הפארסה הזאת של ברק, שרצה לתת ולא רצה לתת – כל זה הוכיח רק דבר אחד: שלום יכול - - - 
       
אהוד יתום (הליכוד):
       
       98%, חבר הכנסת דהאמשה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       האם מר שרון מוכן עכשיו לתת את זה?
       
אהוד יתום (הליכוד):
       
       מזלנו שערפאת אז לא רצה לשמוע את מה שהוצע לו. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אתה אומר שהוא רצה לתת 98%. הרי הפלסטינים, גם כשיקבלו את ה=98% האלה, יהיו להם 20% בסך הכול מאדמת המריבה. הם מוכנים להסתפק ב=20% האלה, נניח שהיו מקבלים את תוכנית ברק. בהנחה שהיה פה משהו רציני ובאמת משהו שרצו אכן להגשים אותו, האם מדינת ישראל היתה עומדת בזה? האם היא עכשיו רוצה לתת את זה? האם הליכוד שבשלטון, מר שרון והקואליציה שלו, רוצים לעשות משהו דומה לזה? 
       
       האמן לי שהם רוצים לעשות רק דבר אחד: הם רוצים לצאת ידי חובה בפני דעת הקהל, בפני ארצות-הברית, בפני הקוורטט, פשוט להוכיח כביכול לעולם שישראל רוצה אבל הפלסטינים לא רוצים. כל מטרתה של ישראל עכשיו בדיונים האלה וכל מה שהיא עושה זה לצאת מהסיפור הזה כאשר היא תוכל להגיד: לא אנחנו דחינו את מפת הדרכים, לא אנחנו לא הבאנו אותה להחלטה ממשלתית, לא אנחנו נושאים באחריות לכישלון המהלך הזה. אנחנו רצינו, אבל הפלסטינים לא נתנו לאבו-מאזן לעשות. כאילו אבו-מאזן אשם והפלסטינים אשמים וישראל רוצה שלום וישראל רוצה לעשות את המחויבות שלה ולצאת מהכיבוש ולצאת מהשטחים, אבל הפלסטינים כביכול לא רוצים. הפארסה הזאת מתנפצת, פשוט המציאות איננה מרשה לה להמשיך לצעוד. 
       
       מר שרון יכול לשכנע את עצמו ואולי חלק גדול מהציבור שהוא אכן רוצה שלום אבל הפלסטינים לא רוצים, אבל הפארסה הזאת חייבת להתנפץ על קרקע המציאות. אם מר שרון רוצה שלום, הוא יכול לעשות את זה בתוך 24 שעות. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       הפלסטינים רוצים 60% - - - 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אולי הקואליציה היתה מתפרקת, אבל במהלך נועז של שרון הוא היה עושה את זה. והוא לא רוצה לעשות את זה, הוא גם לא יעשה את זה. תודה רבה, אדוני. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה.  חברת הכנסת דליה איציק, חמש דקות. 
       

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקשת ששר מטעם הממשלה ישב כאן. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       בהחלט, דרישתך צודקת. אנחנו דואגים ששר ייכנס כל רגע. אם את רוצה את יכולה להמתין, אבל זה יהיה על חשבונך. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני שמחה שיושב-ראש הנהלת הקואליציה נמצא כאן אתנו והוא מקשיב לדברינו, כי יצא לי לשמוע את יושב-ראש הנהלת הקואליציה לא מעט פעמים, ותמהתי איך חבר כנסת –  מוכשר ככל שיהיה, אכן מוכשר; מבטיח ככל שיהיה, אכן מבטיח – ובכל זאת, איך יושב-ראש הנהלת קואליציה מחזיק קואליציה ממושמעת כזאת, עד כדי איבוד האישיות. 
       
       אני מסתכלת פה על חברי כנסת צעירים. גם אני נכנסתי כחברת כנסת צעירה, חבר הכנסת גלעד ארדן, לא צעירה כמוך, אבל צעירה מתחילה. ראש הממשלה היה רבין, לא בדיוק הדמות הכי שולית בהיסטוריה, אומרים אפילו מרכזית מאוד, סמכותית מאוד - -  
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       מה עשיתם לאלי דיין כשפעם אחת הוא הצביע נגד? את זוכרת מה עשיתם לאלי דיין?
       
דליה איציק (העבודה-מימד):

        - - משמעותית מאוד. היה תקציב, באתי ואמרתי לו: אדוני ראש הממשלה, אני על התקציב הזה לא אצביע. האם אין לכם מה להגיד? כלום? מלה?
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       תראי לאן הגעתם, אנחנו לא שמחים להגיע לאן שאתם הגעתם.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       איך זה יכול להיות? מה הם עושים לכם שם? מה הם שמים לכם בתה או בקפה שאתם ממושמעים כך?
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       חוש אחריות. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אחריות כלפי מי?
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       כלפי הציבור שבחר בנו. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אין מדינה, אין עניים, אין אמהות חד-הוריות, אין מסכנים, אין אומללים. מה קורה לכם? 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני רוצה לספר לכם סיפור. אדוני יושב-ראש הנהלת הקואליציה, בהיותי יושבת-ראש סיעת העבודה הוצאתי מכתב רשמי אל שר האוצר של מדינת ישראל. אגב, גם טלפנתי אליו ולא זכיתי לתשובה, שאני הרי אחרון האזרחים. אמרתי לו: אדוני שר האוצר, הרי אתה מבזבז כל כך הרבה כסף בשביל להגיע אל הציבור, אגב מספיק כסף בשביל לפרנס עיירה שלמה – מודעות גדולות, ענקיות, קמפיין, פרסומים. אני לא מכירה אף שר אוצר שעשה קמפיין כזה – לזה בדיוק יש כסף. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       בדיוק עובר פה עכשיו שר אוצר לשעבר, שגם הוא פרסם את הרפורמות שלו. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אני מטלפנת לשר האוצר הנ"ל, יושבת-ראש הסיעה, לא סיעה מאוד גדולה, אבל די גדולה,  ואומרת לו: אדוני שר האוצר, אני משיאה לך עצה, בוא אלינו לשעתיים ושכנע אותנו. הרי בכל פעם שאנחנו אומרים משהו, אתה אומר שאנחנו לא מכירים את התוכנית, אנחנו לא בקיאים בפרטיה. הנה לך במה ישירה, בוא דבר אתנו ותסביר לנו מה אנחנו ממציאים. עד לרגע זה לא זכיתי לתשובה. עד לרגע זה אפילו לא חשב שר האוצר להשיב לנו, כי יותר פשוט להוציא כסף של המדינה ולפרסם בקמפיין שעולה הון תועפות למדינת ישראל. 
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, שמעתי את בנימין נתניהו אומר שאין קשר בין התהליך המדיני לבין התהליך הכלכלי. ברוך השם, ראש הממשלה כבר מבין את זה, כנראה מבין את זה. בחודשים הבאים נראה אם הוא מבין, שאם הוא רוצה לשנות את פניה של המדינה הזאת, מוכרח להיות תהליך מדיני. מדוע היתה צמיחה בימי ממשלת רבין? למה היתה צמיחה כלכלית? בייגה יושב פה, הוא בטוח שזה רק בגללו. זה לא רק בגלל בייגה, האמינו לי.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       רק בגללי. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       רק בגלל בייגה, כן. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       והסגן שלו. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       מי היה הסגן שלך, בייגה, נסים דהן? זה לא בגלל בייגה ואפילו לא בגלל הסגן שלו ואפילו לא בגלל הסיעה המוצלחת שהיתה לו. מה שהפך את הכלכלה אז לכלכלה צומחת היה תהליך מדיני. לא צריך להיות כלכלן גדול וחשוב כדי להבין שיש קשר ישיר בין אווירה – כלכלה אוהבת אווירה בטוחה, כלכלה אוהבת אווירה ידידותית, תומכת. משקיעים לא באים לאזור מסוכסך, לכן אלף תוכניות לא יצליחו לשפר את הכלכלה הישראלית אם בסוף בסוף זה לא יהיה קשור לתהליך מדיני. 
       
       אני מקווה מאוד שראש הממשלה מבין את זה. שמעתי קודם את חבר הכנסת דהאמשה, ואני גם מקווה מאוד שבצד הפלסטיני, שתמיד יש שם אחד שעוזר לימין הקיצוני, שגם הם יבינו שעם טרור לא נגיע לשום מקום, ושהם לא ייתנו תירוצים לכאלה שהיו רוצים להשתמש בתירוצים הללו. אני גם רוצה להגיד, שבמה שקשור לטרור אין ימין מבחינתי ואין שמאל. מה שקשור לטרור – לא בבית-ספרנו.

       בעניין זה אנחנו נתבע מאבו-מאזן - ואני מאחלת שהוא יצליח, בשביל העם שלו וגם בשביל העם כאן - שלא ישתמשו עוד בטרור. זה היה הרעיון המרכזי של הסכם אוסלו. מה שלא יהיה, איך שלא יהיה, בלי טרור. 
       
       אבל הייתי רוצה בכל זאת להשיא עצה לראש הממשלה. אומרים שיש כאן איזה חבר כנסת שמאוד קשור אליו, והייתי מאוד רוצה להשיא עצה לראש הממשלה. אבו-מאזן הוא לא ראש הממשלה של מדינת ישראל. בכל פעם שקורה משהו ראש הממשלה אומר, זה יאסר ערפאת. אני לא דורשת ביטחון מיאסר ערפאת כאן. ראש הממשלה שלי זה אריק שרון. ראש הממשלה של ישראל זה אריק שרון. הוא אחראי לשלומה ולביטחונה של מדינת ישראל. לפיכך הוא זה שצריך להנפיק ולספק את השלום והביטחון שהוא הבטיח. לפיכך, אם הוא רוצה לעזור לאבו-מאזן כדי לעזור לעצמנו - אבו-מאזן לא עובד אצלנו. צריך להבין את זה. שמעתי לא מזמן שר בכיר שמתראיין ואומר: "אם אבו-מאזן יעשה את העבודה". הרי האיש הזה מחר הולך לפני העם הפלסטיני וברגע הם מחסלים אותו. הם מחסלים אותו לא פיזית, מחסלים את התדמית שלו כי הם אומרים לו: אתה משת"פ, מה שהוא לא. גם הרטוריקה שלנו היתה צריכה להיות מאוד זהירה.
       
       מה שאני רוצה לבקש מראש הממשלה זה לחוש את חלון ההזדמנויות שנוצר. אני מניחה שגם לו, לאבו-מאזן, מאוד מסובך שם. מוכרחים לעשות כמה ג'סטות, שיהיה generous, שיעשה מחוות. מותר. מחוות שלא מסכנות את מדינת ישראל. אני משוכנעת שמותר. קראתי על חלק מהן. אני גם שמחה על הרטוריקה של ראש הממשלה. אני חושבת שהיא משנה את האווירה. אני מעריכה רטוריקה, אבל לא רק רטוריקה. הרטוריקה מוכרחה להיות מלווה במעשים.   
       
       חבר הכנסת שרון, אספר לך סוד: אומר לי אחד מחברי הבכירים, מה עשיתם? אתם בחוץ עכשיו, יבוא ראש הממשלה, ייקח לכם את האג'נדה, יביא שלום ואולי ייתר אתכם. אני אומרת לך, הלוואי. אני מתפללת בשביל ראש הממשלה, שייקח לנו את האג'נדה וייתר אותנו וישנה את פניה של המדינה הזאת. 

היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת יאיר פרץ, חמש דקות לרשותך. 

יאיר פרץ (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, בימים אלו שכיכר המדינה מחליפה את שמה לכיכר הלחם, בימים שעשרות ואלפי עסקים נסגרים, בימים שמעגל המובטלים הולך ומתרחב, בימים שאלפי מורים מפוטרים, בימים שהממשלה פוגעת ברבבות גמלאים, במשפחות חד-הוריות,  בקצבאות הנכים, במשפחות ברוכות ילדים, במשפחות מצוקה ובילדים, בהומלסים, ומקצצים ומקצצים; בימים שהממשלה עומדת, עמיתי חברי הכנסת, לקצץ מחצית מגמלת הסיעוד שמקבלים אותם גמלאים, מחצית, דבר שיגרום לתמותה אצל אותם קשישים, שיגרום סבל רב למשפחות שלהם; בימים אלו, אדוני היושב-ראש, מצא לנכון שר הפנים של מדינת ישראל, של המדינה היהודית היחידה, לקום ללא בושה ולהכריז בשער בת-רבים שהוא, שר הפנים, הוא, שר במדינת ישראל, לא מתכנן לאכוף את חוק החמץ. 
       
       שערו בנפשכם, עמיתי חברי הכנסת, אם שר לשעבר מש"ס היה אומר דבר כזה. היתה קמה שערורייה במדינה, איך יכול להיות ששר במדינת ישראל אינו אוכף חוק. היו אומרים, אתם רומסים את החוק ברגל גסה.  ופה הכול עובר בשתיקה. איש הישר בעיניו יעשה. 
       
       וזאת, חבר הכנסת טיבי ידידי, אחרי ששר הפנים טיפל בצורה אינטנסיבית ברשויות המקומיות, פתר את בעיות הרווחה, החינוך, הארנונה, כיסה את הגירעונות של הרשויות. הכול בסדר, הכול טוב, הכול על מי מנוחות. מה שנותר לו ומה שהפריע לו זה למכור חמץ בפסח. זה מה שנותר לשר הפנים שלנו במדינת ישראל לעשות. 

השר גדעון עזרא:
       
       זו לא האחריות שלו.

יאיר פרץ (ש"ס):
       
       אני אגיע גם לאחריות שלו.   
       
       רבותי, על כל זה אין מי שמגיב, אין מי שמתריע. אדוני היושב-ראש, זו  פגיעה באחד הערכים המקודשים לעם היהודי. שר הפנים לא פגע בחרדים או בדתיים או במסורתיים. שר הפנים פגע  בערך העליון, בנשמתו של העם היהודי.
       
       אדוני היושב-ראש, כל ממשלות ישראל התעלו על עצמן ושמרו על הסטטוס-קוו, וזאת במטרה לשמור על אחדותו של העם היהודי היושב בציון. אדוני היושב-ראש, בנושאים מהותיים, שרוב העם מאוחד סביבם, חבל מאוד ששר הפנים במדינת ישראל, שעליו מוטלת אחריות ממלכתית לשמור על איזון בין כל שכבות העם למצות את המאחד - - - 

היו"ר נסים דהן:
       
       מפלגת העבודה, את הדיונים תנהלו מחוץ למליאה.

יאיר פרץ (ש"ס):
       
       - - - אדוני היושב-ראש, במקום זאת הוא גורם לפילוג העם בצורה הכי בוטה.
       
       אדוני השר, הכתובת רשומה על הקיר, ובתוצאות יישאו כל אלה שמטפטפים שנאה כלפי כל סממן יהודי. אל לנו להתפלא על שבתוך פרק זמן קצר, דבר ששמרנו עליו לאורך כל הדורות, במקום למצוא את המאחד נמצא את עצמנו בשנאת אחים, במלחמת אחים. זה מה שרוצה שר הפנים, זה מה שרוצים כל מי שמנסים לבוא ולהטיף, לבוא ולהכריז בשער בת-רבים על מכירת חמץ בפסח, אלה שנותנים אזרחות למי שלא צריך לתת לו אזרחות, ועוד כהנה וכהנה.
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, ממשלה שיושב בתוכה שר כזה שבז לקודשי ישראל, איננה ראויה לאמון כנסת ישראל. לכן, אדוני היושב-ראש,  סיעת ש"ס תביע אי-אמון בממשלה הזאת. תודה רבה.

היו"ר נסים דהן:
       
       תודה, אדוני, גם על הזמן. חבר הכנסת רוני בריזון - אינו נוכח. חבר הכנסת אברהם שוחט, לרשותך חמש דקות. חבר הכנסת שוחט הרגע היה כאן. חבר הכנסת גדעון סער, הגיע תורך. או, חבר הכנסת בייגה שוחט נכנס.

גדעון סער (הליכוד):
       
       אני אחרון?

היו"ר נסים דהן:
       
       אתה אחרון, אבל קראנו בשמו של חבר הכנסת שוחט והוא לא היה, ואתה אחריו. אבל עכשיו הוא נכנס. בבקשה. חבר הכנסת אברהם בייגה שוחט, שר האוצר לשעבר, שר מצוין, ואחריו - אחרון הדוברים, חבר הכנסת גדעון סער. תישאר כאן במליאה, חבר הכנסת סער.

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       תודה רבה. 
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה בדברי הלא-ארוכים להתייחס לשלוש נקודות.

היו"ר נסים דהן:
       
       יש לך חמש דקות.

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       האחת, הנושא של התוכנית הכלכלית, הביצוע, הדברים כפי שהם עומדים היום. השנייה, הסיכוי לתהליך מדיני. השלישית, דבר שאולי הוא מאוד לא נעים, אבל אני חושב שאי-אפשר שלא להזכיר אותו:  פרסום ההסכם בין דוד אפל לבין בנו של ראש הממשלה.

       אני אתחיל בנושא הראשון. דובר כבר רבות על התוכנית הכלכלית, ודובר על המרכיבים השליליים שבה, אבל, אדוני היושב-ראש, יש בה גם מרכיבים חיוביים. המרכיבים השליליים הם בנושא החקיקה, שכרגע מתנהל עליה משא-ומתן, שאני לא יודע אם הוא יושלם. אני מקווה שהוא יושלם. צריך לזכור שמעבר לנושא החקיקה - ההסכמים בנושא שכר, פנסיה ופיטורים, שאותם מייצגת ההסתדרות, יש בתוכנית דברים שאי-אפשר להאמין.
       
       הייתי רוצה שחברי חברי הכנסת ישמעו, למשל, את הדבר המטורף, הייתי אומר, של הטלת מס בריאות על עקרת-בית. זה הדבר הכי רגרסיבי שאפשרי בכלל במערכת מס. יש לנו במדינת ישראל כחצי מיליון נשים, חבר הכנסת יתום - יתום מימין, יתום משמאל - שהן  עקרות-בית שאינן עובדות. על-פי חוק ביטוח בריאות, מס הבריאות נגבה בשיעורים מסוימים ממי שעובד. באה הממשלה ואומרת: רגע אחד, אם יש עקרות-בית שאינן עובדות, יואילו לשלם מס בריאות בגובה של 84 שקל בחודש, בערך 1,000 שקל בשנה.
       
       תראו כמה המס הוא מה שנקרא במונח המקצועי - רגרסיבי. רגרסיבי זה אומר שהחלש משלם פי כמה מהחזק. כיוון שזה סכום קצוב, הרי עקרת-בית שבעלה מרוויח רבע מיליון שקל בחודש תשלם 84 שקל, אבל גם אם חד-הורית שהיא עקרת-בית, שחיה על 3,000 שקל, גם היא תשלם 84 שקל בחודש, שזה 3% מהכנסתה. לכן כל מס שהוא קצוב, כל היטל שהוא קצוב, הוא היטל רגרסיבי. 
       
       אבל זה לא מספיק. רוב הנשים שאינן עובדות והן עקרות-בית הן מהעשירונים התחתונים. אני יכול להגיד לכם, ש=50% מעקרות-הבית הן בשלושת העשירונים התחתונים, ורק 13% מעקרות-הבית נמצאות בשלושת העשירונים העליונים. מה משמעות העניין? שיש כאן החלטה שהיא רגרסיבית, פעם אחת באוכלוסייה, ופעם שנייה בעובדה שהדבר קצוב.
       
       לפי דעתי, אפילו לפי תפיסת עולמו הליברלית של שר המשפטים שנכנס זה עכשיו, לא מקבלים החלטה שבה מטילים מס קצוב על עקרת-בית שהכנסתה 2,500 שקל, שהיא תשלם 84 שקל, ואילו על עקרת-בית שבעלה מרוויח 100,000 שקל - גם כן 84 שקל, וכאשר יודעים שעקרות-הבית שאינן עובדות באות  ברובן מהאוכלוסייה החלשה. זה רוחה של התוכנית.
       
       יש דברים שצריך לשפר במשק הישראלי, יש דברים שצריך לעשות, אבל אנחנו רואים לפנינו דוגמה קטנה, שכן אני לא יכול לשאת נאום ארוך, והייתי רוצה שחברי הכנסת ידעו דרך הדוגמה הקטנה הזאת שהתוכנית רצופה בדברים מהסוג הזה.
       
       הדבר השני הוא התהליך המדיני - כל אחד שמסתכל נכוחה מבין שאנחנו הולכים להיות בתהליך שלא יביא לשום דבר. אנחנו נמצאים בתהליך שבו אין בכוונתם של ראש הממשלה והממשלה להגיע לאיזה פתרון, אין בכוונתם לקדם תהליך, כל רגע יש סיפור חדש. אני לא אומר שצריך להיכנע לכל הגחמות, לא של האמריקנים ובוודאי לא של הפלסטינים, אבל, בסופו של דבר, כאשר בוחנים את הדברים ורואים אותם אנחנו רואים שלפנינו ראש ממשלה שכל דיבוריו - גם היום באיזה מפגש עם עיתונאים - וממשלה - - -
       
היו"ר נסים דהן:
       
       רק רגע. יש כאן רעש באולם, וחבר הכנסת בייגה שוחט באמצע הדברים. אני מבקש מחברי הכנסת לשמור על שקט.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       הם כולם יחד מבטאים מעשה רמייה אחד גדול. וכאשר נמשיך את חיינו בארץ הזאת ונשלם את המחירים, גם הפוליטיים, גם החברתיים וגם הכלכליים, נדע שהמשחקים האלה הם לב לבו של העניין.
       
       הדבר האחרון - הייתי מבקש מחברי לסיעה, חבר הכנסת הרצוג, לתת לטומי לפיד לשמוע, שכן דברי מכוונים גם אליו - לפני כמה ימים פורסם בעיתון במלואו ההסכם בין דוד אפל לבין בנו של ראש הממשלה. לא צריך להיות משפטן, לא צריך להיות חכם גדול, לא צריך להיות בעל ניסיון מי יודע מה גדול כדי להבין, אדוני שר המשפטים, שההסכם הזה רווי בצחנה, רווי בחוסר תקינות, רווי בשערורייה שאין כמותה. 
       
       כאשר, אדוני שר המשפטים, עוד נאמר שכבר למעלה משנה - אני לא יודע אם זה נכון, על כל פנים לא יצאה הכחשה - שוכבת במשרדו של היועץ המשפטי לממשלה המלצה של המשטרה להעמיד את ראש הממשלה לדין, וכאשר מתפרסם הסכם מהסוג הזה, ואנחנו יודעים מי הצדדים להסכם, הייתי אומר שהדבר הזה במדינה תקינה לא יכול היה להתקיים. שר משפטים שמכבד את עצמו לא היה נותן למצב הזה להתקיים. ראש ממשלה שמכבד את עצמו לא היה ממשיך בתפקידו אפילו רגע אחד. הוא היה משעה את עצמו, היה נותן למערכת המשפטית למצות את העניין, היה נותן למשטרה לגמור את החקירה, היה עושה את מה שצריך לעשות.
       
       אני אומר את הדברים אפילו בכאב. אני אומר אותם בכאב, מכיוון שאני גם אזרח המדינה. אין לי שום דבר אישי נגד אריק שרון, אבל אני אומר את זה גם כאזרח שמבין מה משמעות מצב כזה מבחינת תקינות השלטון, מבחינת טוהר המידות, מבחינת אופיה של מדינת ישראל ומבחינת כל אותם דברים שלא היינו רוצים שיהיו כאן. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת אברהם בייגה שוחט. אחרון הדוברים - חבר הכנסת גדעון סער. אדוני, בבקשה. לאחר מכן הממשלה רוצה לענות. לאחר שאחרון הדוברים, יושב-ראש הקואליציה, יאמר את דבריו, יעלה השר גדעון עזרא לסיכום הדיון, ואנו נצביע.
       

גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי פה את חבר הכנסת אופיר פינס, המזכיר הכללי של מפלגת העבודה - אני מקווה שהוא עוד ייכנס במהלך הדיון - מטיף לנו בנושא הכלכלי, עם חוב של 140 מיליון שקל.
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       מה זה קשור?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       הרי אתם יודעים שאתם על סף פשיטת רגל, על סף פשיטת יד. הוא יבוא להטיף לנו איך לנהל את כלכלת המדינה?
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       גם הליכוד היה במצב כזה.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       מעולם לא.
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       קרן "תל-חי".
       
קריאות:
       
       - - -
       
חיים אורון (מרצ):
       
       - - - קרן כזאת, קרן אחרת.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אתה כמעט חוזר לרצח ארלוזורוב.
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אורון, בתקופתו של גדעון סער לא היו חובות כאלה מעולם.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       גדעון סער, אל תגיע לדבר מושחת כזה.
       
קריאות:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת דהאמשה. חבר הכנסת דהאמשה, כל דבר ראוי להעיר הערה? לאט לאט.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       בנק הפועלים כבר הסכים להסדר חובות אתכם? כבר הגעתם להסדר חובות?
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       מה זה שייך?
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       מה זה קשור?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אני אגיד לך למה זה קשור, חבר הכנסת הרצוג. אתה מכיר את האמרה ממקורותינו: "טול קורה מבין עיניך". לא מכם נשמע הטפת מוסר איך לנהל את כלכלת ישראל.

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       מה זה שייך לשוחד שקיבל ראש הממשלה?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אתה לא היית פה, לא שמעת את דבריו של מזכ"ל מפלגת העבודה.
       
       אני רוצה בהזדמנות הזאת - מאחר שאני עדיין מתייחס אליכם, אני מבקש מכם לנסות להקשיב לדברים - לברך את חברת הכנסת דליה איציק על כניסתה לתפקיד של יושבת-ראש האופוזיציה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היא עדיין לא הוכרזה, אדוני.

גדעון סער (הליכוד):
       
       כן, אבל אני מניח - מאחר שראיתי את מכתבו של יושב-ראש המפלגה - אני מניח שזה הליך טכני, ואני מרשה לעצמי לברך אותה - לא כי אני חושב שהיא לא תהיה ראש אופוזיציה תקיפה - אני משוכנע בזה - אבל אני חושב שעצם העובדה שבראש האופוזיציה תעמוד אשה, זה דבר חשוב ביותר.

מיכאל רצון (הליכוד):
       
       יש לי שאלה. זה עם ה"קדילק" או בלי?

גדעון סער (הליכוד):
       
       ראש אופוזיציה, אדוני סגן השר, זה תפקיד סטטוטורי - יש לו זכויות, יש לו חובות - זה בכלל לא מותנה בשיקול דעת של נושא המשרה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רצון, אני מציע גם לסגני שרים, שהם רק קדנציה שנייה בכנסת - כי אדוני הוא קדנציה שנייה - שכדאי שיקראו את החוקים וידעו בדיוק.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       יש יושב-ראש אופוזיציה זמני? 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין דבר כזה.


גדעון סער (הליכוד):
       
       יש דבר שנקרא יושב-ראש אופוזיציה - - -

רוני בר-און (הליכוד):
       
       לא יותר משלוש שנים.

גדעון סער (הליכוד):
       
       - - - היה ערפל, ואני שמח שחברת הכנסת איציק נעתרה לבקשתי שלא להביך את חבר הכנסת מצנע כאן היום והסירה את הצעת האי-אמון, אבל היו גם הצעות אי-אמון של הסיעות מהשמאל הקיצוני - גם הסיעות הערביות וגם סיעת מרצ.
       
       שמעתי את הדברים. דבר אחד לא שמעתי מכם - חבר הכנסת טיבי, זה מיועד גם לך - שום דבר על העובדה שחברך, שעכשיו הוא הנשיא, מכשיל באופן עקבי כל ניסיון להתקדם בתהליך המדיני. 
       
       ואיך הוא עושה את זה, חבר הכנסת טיבי? אני אספר לך, אף שאתה יודע. קודם כול, למרות הסיפור של הרפורמות הביטחוניות, הוא ממשיך לשלוט בכל מנגנוני הביטחון החשובים - - -

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       - - - אתה הרי מכיר אותו. קודם כול, במודיעין הכללי של טיראווי הוא שולט?

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       שולט. מאה אחוז. בכוח=17 הוא שולט? 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       שולט. גם בביטחון הלאומי הוא שולט. זה עמוד השדרה של מה שמתקראים מנגנוני הביטחון, והם ארגוני טרור לכל דבר ועניין של הרשות הפלסטינית. זאת הרפורמה הביטחונית המהוללת - - -

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       ולכן - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       אני רק מדבר. הרי אתה מכיר טוב את נאומו של הנשיא בוש, כי אתה - שהיית בעבר פעמים רבות בוושינגטון - לא יצא לך להיות שם בשנים האחרונות ואתה משתוקק לחזור לבירה האמריקנית.
       
       ואני רוצה להגיד לך - אם חברך, יאסר ערפאת, ימשיך למנוע ממוחמד דחלאן קבלת סמכויות בתחום הביטחוני, גם בזה הוא מכשיל את הרפורמות. 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       הוא גם לא מאפשר להתחיל בעשייה הביטחונית. אתה הרי יודע שלא נעצר אדם אחד, אין פירוק של תשתיות טרור; אתה הרי יודע את כל העובדות האלה.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה מטעה את הכנסת. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       אתה גם יודע שהוא ממשיך להיות אחראי על חלק בלתי מבוטל מכספי הרשות 
הפלסטינית.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       זו לא קופה קטנה. זו  קופה גדולה מאוד.
       
       אנחנו - ואני אומר את זה לכל סיעות האופוזיציה שהעלו את הנושא המדיני - הממשלה הזאת תחדש את התהליך המדיני - -

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       - - אבל לא נחזור על שגיאות העבר. זה קו מציאותי, חבר הכנסת טיבי.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טיבי, אם אדוני רוצה - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       אנחנו לא נחזור על שגיאות העבר, וזה אומר שהפלסטינים יצטרכו למלא את מחויבויותיהם, ועד שהם לא יעשו את זה - וכפי שאתה מכיר את נאום הנשיא בוש - הרפורמות והפסקת הטרור, אלה שני השלבים הראשונים - - -

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - שמעת על מפת הדרכים? - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       בוודאי. אתה בוודאי שמעת - אתה מעת לעת מתעדכן - בהידברות שיש בין הממשל האמריקני לממשלת ישראל, שמטרתה השגת הבנות. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני סיים את זמנו. אם הוא רוצה עוד דקה, אני אתן לו. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       הם קצת הפריעו לי. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מאה אחוז. אני אומר - סיימת את זמנך, אתה רוצה עוד שתי דקות? 

גדעון סער (הליכוד):
       
       לכן, אנחנו כולנו - בכך שנסיר מעל סדר-היום את הצעות האי-אמון של האופוזיציה, על כל גווניה - נקדם גם בברכת הדרך את ראש הממשלה, שיוצא לשליחות מדינית חשובה בוושינגטון.
       
       אני זוכר שמפלגת העבודה, בתעמולת הבחירות ב=2001, הסבירה לנו כיצד - ואפילו היו להם סרטונים על זה - אריאל שרון יביא לבידוד מדיני, כיצד הוא יהרוס את היחסים עם ארצות-הברית. אבל מה לעשות, היחסים עם ארצות-הברית של אמריקה בתקופת שלטונה של הממשלה הראשונה - וכך זה יהיה גם בתקופת שלטונה של הממשלה השנייה בראשותו של אריאל שרון - הם יחסים מהטובים ביותר שידענו, והם מבוססים מצד אחד על הבנה ועל ידידות, אבל מצד שני - ואת זה כדאי שתדעו אם אתם רוצים יום אחד להתמודד באופן רציני על הנהגת המדינה - הם מבוססים קודם כול על נכונות לעמוד בצורה האיתנה על האינטרסים החיוניים של מדינת ישראל.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת גדעון סער. ובכן, רבותי, הממשלה אינה רואה צורך להוסיף על הדברים שאמר השר עזרא בתחילת הדברים וכתשובה על טענות המבקשים את האי-אמון.
       
       אנחנו, חברי הכנסת, עוברים להצבעה, ולכן אני מבקש מכולם לתפוס את מקומותיהם, לבל יאמר אדם לא נקלטה הצבעתי. אנחנו בדקנו את כל מקומות ההצבעה וכולם מצוינים ומסודרים ופועלים ופעילים. נא לשבת, נא לא לדבר בפלאפון. 
       
       ובכן, רבותי, אנחנו נצביע על שלוש הצעות האי-אמון. קודם נצביע על הצעת סיעת מרצ - על אופן טיפולה במצב המדיני, החברתי והכלכלי, מתבקשת הכנסת להביע אי-אמון בממשלה. ובכן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה. מי בעד אי-אמון? מי נגד אי-אמון? נא להצביע.
       

הצבעה מס' 1

בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה - 31
נגד - 52
נמנעים - אין
הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ובכן, רבותי חברי הכנסת, אני קובע, שברוב של 52 נגד, בעד - 31, הצעת האי-אמון לא נתקבלה.
       
       אנחנו עוברים להצבעת האי-אמון השנייה - הבעת אי-אמון על תוכניתה הכלכלית, סירובה לחדש את המשא-ומתן עם הפלסטינים ומדיניותה בשטחים הכבושים, כדברי הבקשה לאי-אמון של חד"ש-תע"ל. אני מבקש להצביע - מי בעד, מי נגד. נא להצביע, רבותי חברי הכנסת.

הצבעה מס' 2
       
בעד הצעת סיעות חד"ש-תע"ל להביע אי-אמון בממשלה - 24
נגד - 53
נמנעים - 3
הצעת סיעות חד"ש-תע"ל להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ובכן, רבותי חברי הכנסת, רוב של 53 נגד לעומת 24 תומכים, ואני קובע שגם הצעת 
האי-אמון של חד"ש-תע"ל לא עברה.
       
       ועכשיו נעבור להצעת האי-אמון של יהדות התורה--ש"ס - על מכירת חמץ בחג הפסח ברחבי המדינה בניגוד לאיסור התורה ובניגוד לחוק, מתבקשת הכנסת להביע אי-אמון בממשלה.



הצבעה מס' 3
       
בעד הצעת סיעות יהדות התורה-ש"ס להביע אי-אמון בממשלה - 23
נגד - 51
נמנעים - 12
הצעת סיעות יהדות התורה-ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ובכן, רוב של 51 נגד, בעד 23, ו=12 נמנעים, ואני קובע שגם הצעת האי-אמון של יהדות התורה--ש"ס לא עברה.

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       - - -
       

הודעת הממשלה על החלטתה להעביר את הסמכויות הנתונות 
לשר המדע והטכנולוגיה על-פי חוק התרבות והאמנות, 
התשס"ג-2002; חוק המועצה להנצחת מורשת יהדות ספרד והמזרח, התשס"ג-2002;
חוק הבטיחות במקומות ציבוריים, התשכ"ג-1963;
תקנות התכנון  והבנייה (בקשה להיתר, תנאיו ואגרות) (הוראת שעה), 
התשס"ב-2002, ופקודת סרטי הראינוע
לשרת החינוך, התרבות והספורט
["דברי הכנסת", חוברת ז', עמ' .]
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום. רבותי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים עכשיו לפני הצבעה נוספת. חבר הכנסת גפני, לא ידבר אדם בזעקה אלא אם הוא יושב. לא יצעק פה אדם -  שב, נא לשבת, חבר הכנסת גפני. רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה הבאה על סדר-היום, על הודעת הממשלה על החלטתה להעביר את הסמכויות הנתונות - - -
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני. חבר הכנסת גפני, האם שמעת אותי? חבר הכנסת גפני, האם אתה רוצה לשבת? רבותי חברי הכנסת, אנחנו נצביע עכשיו על הודעת הממשלה על החלטתה להעביר את הסמכויות הנתונות לשר המדע והטכנולוגיה לשרת החינוך, התרבות והספורט, לפי הפירוט כדלקמן - - -
       
קריאות:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרוש, חבר הכנסת כהן, אולי רק לרגע אני מבקש את הקשבתכם. אני לא נואם, ולכן אין צורך בקריאות ביניים כאשר - - -
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרוש. חבר הכנסת פרוש, אני לא נואם.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרוש, אני לא נואם.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, שב. חבר הכנסת פרוש, אני איאלץ לעשות דבר שמתחילת הכנסת - - -
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם אדוני מבקש זאת. אני לא נואם, אל תקרא לי קריאות ביניים.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       - - - מה עם אבו-מאזן?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרוש, חבר הכנסת פרוש. 
       
       נושא הודעת הממשלה נדון במליאה, וההצבעה היום. הפירוט המתבקש להעברת הסמכויות הוא: חוק התרבות והאמנות, התשס"ג-2002; חוק המועצה להנצחת מורשת יהדות ספרד והמזרח, התשס"ג-2002; חוק הבטיחות במקומות ציבוריים, התשכ"ג-1963; תקנות התכנון והבנייה (בקשה להיתר, תנאיו ואגרות) (הוראת שעה), התשס"ב-2002; פקודת סרטי הראינוע. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו מצביעים הצבעה אחת. נא להתכונן להצבעה. ההצבעה החלה. מי בעד? מי נגד? מי נמנע? בשעת ההצבעה לא מדברים.
       
הצבעה מס'  4
בעד הודעת הממשלה – 53
נגד – 31
נמנעים – אין
הודעת הממשלה על העברת הסמכויות הנתונות לשר המדע והטכנולוגיה על-פי חוק התרבות והאמנות, התשס"ג-2002; חוק המועצה להנצחת מורשת יהדות ספרד והמזרח, 
התשס"ג-2002; חוק הבטיחות במקומות ציבוריים, התשכ"ג-1963; תקנות התכנון והבנייה (בקשה להיתר, תנאיו ואגרות) (הוראת שעה), התשס"ב-2002, ופקודת סרטי הראינוע לשרת החינוך, התרבות והספורט  נתקבלה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ובכן, אני קובע שברוב של 53 בעד ו=31 נגד הועברו הסמכויות כפי שביקשה הממשלה. תודה רבה.
       

הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות חוק
["דברי הכנסת", חוברת ה', עמ'  680.]


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אנחנו ממשיכים בסדר-היום. חברי הכנסת, אנחנו נעבור עכשיו להצעת סיעות מרצ, 
חד"ש-תע"ל, בל"ד ורע"ם שלא להחיל דין רציפות על הצעות החוק שאני אציין עכשיו ועברו בשעתן קריאה ראשונה בכנסת החמש-עשרה: הצעת חוק התאגידים הביטחוניים (הגנה על אינטרסים ביטחוניים), התשס"ג-2002; הצעת חוק מאבק בארגוני פשיעה, התשס"ב-2002; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 18) (אירוע אסון המוני), התשס"ג-2002; הצעת חוק סמכויות חיפוש לשם שמירה על ביטחון הציבור, התשס"ב-2002;  הצעת חוק הסדרת הביטחון בגופים ציבוריים (תיקון), התשס"ב-2002; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 21), התשס"ג-2002. ינמקו מטעם סיעת מרצ חבר הכנסת חיים אורון, חברת הכנסת זהבה גלאון וחבר הכנסת אבשלום וילן. לכל אחד מהם חמש דקות. לאחר מכן – סיעת חד"ש-תע"ל.  בבקשה, חבר הכנסת אורון.
       
חיים אורון (מרצ):

	אדוני היושב-ראש – לא, אי-אפשר ברעש כזה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, כל מי שעומד יואיל בבקשה לצאת לאכסדרה ולא לנהל שיחות כאן באולם, שכן הדבר אינו מאפשר לחבר הכנסת לשאת את דבריו. חבר הכנסת אורון על במת הנואמים והוא לא יכול לנהל דיון כאשר אנשים מדברים. 
       
קריאה:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אנחנו קבענו את סדרי הדיון. אין בעיה, לכל אחד חמש דקות. אני מבין שכך הסכימו.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       יש עשר דקות משום - - -
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, עשר דקות לכל נואם, אין לי בעיה. אתם צודקים. בבקשה.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש - - -
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       ג'ומס, איפה אולמרט?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני השר, אדוני שר החקלאות – כמה נעים לי לומר כך, אבל שר החקלאות לשעבר על הבמה. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       גם נעים לך לומר.
       
       אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת פרוש, אני מציע לך להפסיק לחפש. אל תחפש את אולמרט, לא תמצא. עזוב את זה.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - -
       
חיים אורון (מרצ):
       
       עזוב את זה, תירגע. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - -
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אי-אפשר ברעש כזה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אדוני שר הרווחה, במטותא. 
       
קריאות:
       
       - - -
       
חיים אורון (מרצ):
       
	אברום, זה מאוד מפריע. אדוני היושב-ראש, אי-אפשר כך לדבר.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       אני מבקש סדר. חברי הכנסת, חברי הכנסת, אני מבקש סדר. חבר הכנסת בייגה שוחט, בבקשה.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גם בהצעות האי-אמון היום – בייגה, אני ממש מבקש, 
אי-אפשר, יש פה רעש נוראי. אי-אפשר להתגבר על זה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       שר החקלאות.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אבו, אי-אפשר לדבר פה. יש פה רעש נוראי. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גם בהצעות האי-אמון שהובאו כאן, ועליהן הצבענו קודם, לא במפתיע לממשלה יש רוב, והרוב הזה הופיע, אדוני השר המתאם, והממשלה ממשיכה לפעול. ובכל זאת, מעבר לרוב שמשיגים פה במליאת הכנסת, יש שאלות שדנים בהן עכשיו בוועדות הכנסת באופן מאוד מאוד אינטנסיבי, ובעיקר בוועדת הכספים, במה שנקרא התוכנית הכלכלית של הממשלה להבראת המשק. ואני כבר אומר לך, השר המתאם, אין לך מה להיות מודאג; הקואליציה – להוציא חבר כנסת אחד והיושב-ראש – לא נמצאים בדיוני הוועדה. הם לא צריכים להתמודד עם בעיות החוק. בסופו של דבר החוק יוצבע ויאושר    על-ידם בלי שמעניין אותם מה שקורה בו.
       
       אבל, כמי שישב שנים רבות בוועדת הכספים אני רוצה לומר לחברי הכנסת, שבחוק הזה שני דברים מהותיים אין, ודבר אחד מרכזי יש. חבר הכנסת מלכיאור, בכל זאת. חבר הכנסת בורג, בחוק הזה אין אפילו יומרה  לצמיחה. עד כדי כך אין יומרה, שבמטרת החוק שכחו לכתוב אפילו את המלה "צמיחה".
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       - - -
       
חיים אורון (מרצ):
       
       הרי אתה ואני יודעים, שגם אם כותבים את המלה "צמיחה" שום דבר לא צומח מזה, אבל לפחות מראית עין. אין צמיחה. הנושא הזה איננו. וגם אין שום הבראה למשק. אבל יש הרבה מאוד, וככל שחופרים יותר ויותר בחוק מתברר שיש הרבה מאוד - יש בחוק תוכנית חברתית-כלכלית של הממשלה הזאת, ששר האוצר מוליך אותה, שסיעת שינוי תומכת בה באופן מלא, ומשמעותה מהפכה במדינת ישראל. 
       
	אדוני שר הרווחה, היום דנו בסעיפים שקשורים במשרד הרווחה. יושב שר הרווחה בוועדת הכספים של הכנסת ואומר לנו: בתיקונים המאוד-מהותיים האלה שמוגשים לכם הממשלה בכלל לא דנה; לא התקיים דיון בשום מקום. השר יושב פה והוא שומע את דברי - המקום הראשון שבו אני משתתף בדיון, למשל, על שינויים מרחיקי לכת בביטוח הלאומי, בחוק הסיעוד - תיכף אפרט - הוא בוועדת הכספים של הכנסת, כאשר מתקיים דו-שיח בנוכחותנו בין הפקידים, ובדרך כלל משתתפים בו בעיקר חברי אופוזיציה. אבל שר הרווחה יודע, ואם הוא לא יודע אז אני אומר לו, מי שכתב את חוק הסיעוד ידע בדיוק מה הוא כותב. איך אני יודע? כי הרציונל הזה מופיע בסעיף אחד ובסעיף שני ובסעיף שלישי ובסעיף רביעי. ועיקרו, צמצום מרחיק לכת בתשתית של מדינת הרווחה, מדינת ישראל. 

       מי נפגע? קודם כול השכבות החלשות. מי הן השכבות החלשות במדינת ישראל? זה הפריפריה, האוכלוסייה הערבית, החרדים. אבל לא רק הם. נפגעת באופן מודע ומתוכנן אותה שכבת מעמד הביניים, חברת הכנסת אתי לבני. מעמד הביניים שהלכו בשמו למערכת הבחירות. 
       
       כאשר בחוק הסיעוד מורידים שעות סיעוד לקשיש, הקשיש העשיר יסתדר. איזה קשישים יש רק במעמד החלש? כאשר מציעים בביטוח הלאומי שחיקה קיצונית של קצבאות הילדים, מתכוונים בעצם לבוא ולומר, אנחנו נקטין באופן משמעותי, אדוני שר הרווחה, את רשת הביטחון של מדינת ישראל, את רשת הביטחון החברתית. בסעיף אחרי סעיף, בנושאים שאין להם שום משמעות תקציבית.  העברת טיפת-חלב לקופות-החולים, אין לה שום משמעות תקציבית. יש לה משמעות אחת, להכניס את זה לתוך הסל של קופות-החולים, ובעתיד, השירות החשוב והמוצלח הזה, שהוא לתפארת מדינת ישראל, ילך ויישחק, ילך ויקטן. 

	ידידי שר האוצר לשעבר, חבר הכנסת בייגה שוחט, כבר ציין את זה כאן ואני כבר ציינתי את זה באחד מדברי הקודמים. ההתגשמות של כל הטמטום והרוע בתוכנית באה לידי ביטוי, אדוני השר המתאם, ואני מקווה שאת זה אתה כבר יודע, בשני מסים, האחד שמורידים אותו - 2.5 מיליארדי שקלים מס הכנסה. מורידים אותו כדי להקטין את נטל המס. והשני, שמעלים אותו, מס בריאות על עקרות-הבית. 

       אני לא רוצה לעשות חידון לשר, אבל נדמה לי שהשר המתאם, כמו סגן שר הביטחון, בטוחים שעוד חצי מיליארד השקל שייגבו מעקרות-הבית, הולכים למס בריאות. נכון, אדוני סגן שר הביטחון? לא ולא. המס הזה הולך לקופה הכללית. ישבו פקידי האוצר ובכל מדינת ישראל מצאו עוד מקום אחד שבו אפשר לגבות מס. הייתם לפחות אומרים שזה מס למערכת הבריאות. גם אז הייתי מתנגד לו, כי הוא נגד כל עקרונות מס הבריאות. אבל אפילו למען מראית העין הזאת לא היה לכם שכל להגיד. 
       
       אז מצאו מקום שממנו ניתן לקחת חצי מיליארד שקל. חצי מיליארד שקל זה מספר שאף אחד מאתנו לא מכיר. אדוני השר, זה 84 שקל בחודש, זה  1,000 שקל בשנה. ממי? 50% משלושת העשירונים התחתונים. 70% מחמשת העשירונים התחתונים. תגידו לי, אין לכם בושה, אפילו מעט בושה? וזה לא לחוק הבריאות, זה לקופה. היו באים אלי, ביבי נתניהו, אין לי בעיה עם פקידי האוצר, הייתי נותן להם מאה מקומות במשק הישראלי שאפשר לגבות מהם חצי מיליארד שקל. לא מעקרות-הבית הכי מסכנות. למה הלכתם אליהן? למה אף אחד מכם לא שאל את השאלה הזאת? למה הלכתם אליהן, חברת הכנסת לבני? לא מצאתם שום כתובת אחרת, רק לקבוצה החלשה הזאת? 

אתי לבני (שינוי):
       
       אנחנו מטפלים בזה.  
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אני יודע, אתם מטפלים בזה, אני יודע גם שבסוף - - - 

אתי לבני (שינוי):
       
       אתם מדברים ואנחנו מטפלים. 

חיים אורון (מרצ):
       
       כולם מדברים פה. המקום הזה מדברים בו. 

אתי לבני (שינוי):
       
       יש גם מטפלים וגם מדברים. 

חיים אורון (מרצ):
       
       אבל יש בו גם אחריות. אגב, שמעתי מכמה מחברי בוועדת הכספים, נדמה לי, אני מעז לומר בחוסר צניעות מסוים, שהיה לי חלק בזה שחלק מחבריכם הבינו שזה זועק לשמים. 
       
       תגידו, אתם גם מטפלים בקיצוץ מענק האיזון ב=400 מיליון שקל, שפוגע קודם כול בשכבות החלשות? למי יש מענק איזון? ברעננה אין מענק איזון. בהרצלייה אין מענק איזון. 

ואסל טאהא (בל"ד):
       
       ברשויות הערביות. 

חיים אורון (מרצ):
       
       תאמין לי שאני יודע. בהרצלייה אין מענק איזון. מי שמקצץ במענק איזון בהגדרה, מקצץ בשכבות החלשות. זה לא השכבות החלשות של העשירון התחתון. זה אותם ערים ויישובים ערביים, יישובים בפריפריה, בת-ים, חולון - - - 

השר גדעון עזרא:
       
       דימונה. 

חיים אורון (מרצ):
       
       אמרתי, יישובים בפריפריה, דימונה. אז כשמישהו מקצץ בזה, לא פוגעים בשכבות החלשות. במי פוגעים? בוא נלך הלאה. מה זה הקיצוץ בקצבאות הילדים? אתם רוצים האחדה של קצבאות הילדים? אני בעד האחדת קצבאות הילדים. אתם מורידים אותן ב=40%. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תסיים, בבקשה. 

חיים אורון (מרצ):
       
       לא, בהתחלה הפריעו לי. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       עברו עשר דקות. 

חיים אורון (מרצ):
       
       עוד שתי דקות ואני מסיים. אתם מורידים אותן ב=40%. אתם רוצים לעשות מערכת קצבאות אחרת? אני בעד. קחו את הסכום, חלקו אותו למספר הילדים, ואז הילד הראשון יקבל 250, השני 250, השלישי 250. מי שיש לו שבעה ילדים, יש לו גם ילד ראשון, ומי שיש לו עשרה ילדים יש לו ילד שני. ומי שיש לו רק שני ילדים, יקבל מה שהוא מקבל. לא זה מה שאתם עושים, ואתם תמכרו פה שסידרתם את החרדים והערבים. אתם לא מסדרים אף אחד, אתם פוגעים בקבוצות שבלבה של החברה הישראלית; בעוד סעיף ועוד סעיף ועוד סעיף, ורק שם. 
       
       האמן לי, היושבים בוועדת הכספים, באים השרים שלכם, ביקשתי היום - בזה אני מסיים – מיושב-ראש ועדת הכספים שתי בקשות. בקשה אחת, שסוף-סוף יביא לנו שר אחד לוועדה שיגיד שהוא תומך בהצעה, שפה יצביעו עליה כולם כמו קודם, במשרדו. אחד. בא שר הבריאות, אני לא. פורז הכי תמך, אבל גם הוא, כששאלנו אותו על התקציבים שלו, הוא התחיל להגיד, יש לי משא-ומתן. היום היה שם שר הרווחה, הוא בא בשביל שהסעיפים לא יתקבלו. תגידו, מה אתם בדיוק? 
       
       הבקשה הראשונה שהיתה, שיבוא שר אחד ויאמר, אני תומך בתוכנית. יהיה עם מי ללכת מכות. יהיה עם מי לריב. כי לצערי הרב, בוועדה, בלי לפגוע באף אחד, אין כל כך עם מי לריב, או שמסכימים אתנו או שאינם. 
       
       את הבקשה השנייה קיבלנו, אחרי ששר אחד ושר שני ושר שלישי אמרו: לא דנו בסעיף הזה. אני ביקשתי מיושב-ראש הוועדה שיפנה למזכיר הממשלה, ואם הוא לא מצליח, למזכיר הממשלה הקודם, שהוא יושב-ראש הקואליציה, שייתנו לנו רשימה של החוקים שבהם דנו ברצינות וחוקים שלא דנו בהם בכלל. לפחות שבוועדה נדע מה יש לנו ביד. יש לי הרגשה, שכמו כל מיני בקשות נוספות, לא נקבל על זה תשובה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. חבר הכנסת אבשלום וילן, בבקשה. אחריו - חברת הכנסת זהבה גלאון. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       היושב-ראש, עשר דקות לכל אחד?
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       יש לנו שש הסתייגויות ולכל הסתייגות יש חמש דקות. ביקשתם שש הצעות חוק ועל כל הצעת חוק מותר לנו להסתייג חמש דקות. ביחד זה חצי שעה, ואתם תשמעו אותנו יחד עם כל הציבור הישראלי. 
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לשאלתו של השר גדעון עזרא, אתם תשמעו עכשיו את ביקורת האופוזיציה במשך חצי שעה - מה אנחנו חושבים עליכם, על המדיניות הכלכלית שלכם, על המדיניות החברתית שלכם - -
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       תמשיכו ככה לדבר כמה שאתם רוצים. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       - - על אופן ניהול תהליך השלום, וישפוט הציבור. 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       תדברו כמה שאתם רוצים. אתם תדברו ואנחנו נעשה. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אדוני סגן שר הביטחון, חבריך בוועדת הכנסת עשו היום מעשה נבלה. 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       תדבר כמה שאתה רוצה. 
       
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       כאשר הגיע היועץ המשפטי לממשלה וביקש את הסרת חסינותה של חברת הכנסת נעמי בלומנטל, כדי להביא את המקרה המצער לערכאות שיפוטיות, אנשי ליכוד וימין, חברי הממשלה הזאת, במצח נחושה, בבושה לבית-המחוקקים הישראלי, עשו את שלטון החוק פלסתר. בלי להתבלבל, בלי להתבייש, כאשר הם מצפצפים על כל נוהל אלמנטרי של הפרדת רשויות. יש רשות מחוקקת, יש רשות מבצעת ויש רשות שופטת. כאשר בא היועץ המשפטי לממשלה ואומר: רבותי, אחד מאנשי הרשות המחוקקת כנראה טעה או לא, הדרך היחידה לברר זאת היא בבית-המשפט. אין ברירה, על-פי חקירת המשטרה, אלא להסיר חסינות. 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       למה אתה לא מציע לבטל את הסמכות של ועדת הכנסת? תציע חוק כזה, להפקיע את הסמכות מוועדת הכנסת. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אתם, עם כל דגי הרקק ועם כל החשבונות הציניים והלא-הגונים ולא-ענייניים, עשיתם את שלטון החוק פלסתר. אבל זאת איננה הפעם הראשונה, משום שאנחנו רואים בעיתונות הישראלית, בכתב ההגנה שהגיש "ידיעות אחרונות" לפני שבוע, בתביעה שהגיש נגדו שר המסחר, התעשייה, העבודה, ממלא-מקום ראש הממשלה, חבר הכנסת, השר אהוד אולמרט, שאת רוב זמנו כרגע  - - 
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       נמצא בשליחות לאומית חשובה. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
         - - עושה בשליחויות ממלכתיות עלומות אי-שם מעבר לים. ומה אנחנו קוראים באותה עדות של "ידיעות אחרונות"? אנחנו קוראים שתמורת ייעוץ של יועץ כלכלי מצטיין, צעיר, רב כישורים, איש כלכלה מבריק, בעל ניסיון עשיר במקצוע – אולי שנה-שנתיים במקצוע, לא יותר מזה – הוא מקבל שכר של 20,000 דולר אמריקניים לחודש, מתורגם לשקלים, עבור חוות-השקמים. וכל זאת על שום מה? משום שכנראה יש איזה אי יווני ברקע. 
       
       אני רוצה להגיד לך, אדוני סגן שר הביטחון, שאני מבין שבעצם הכול מותר, וזאת איננה הפעם הראשונה שראש הממשלה מסתבך בסוג כזה של מעשים לא הכי הגונים ולא הכי ישרים. זורקים את זה על הבנים – פעם זה בן כלכלן, פעם זה החווה, פעם זה החברים ופעם זה החבר מדרום-אפריקה. אתה יודע מה? אני מאוד מקווה שכל הפרשיות האלה ייגמרו ונתחיל באמת להתדיין על הנושאים עצמם, אבל אני חושב שמי שלא מבין שמראית עין, שמינהל ציבורי תקין, שאמות מידה של שלטון חוק חייבים להיות נר לרגלינו, אל ייתמם אחרי זה כאשר יראה לאן אנחנו מתגלגלים. 
       
       אבל למה נלך לעבר? פנינו אל העתיד. אדוני השר גדעון עזרא, על שולחנך מונחת היום הצעת חוק. חברי הכנסת שלך מציעים בהצעת חוק שהונחה היום על שולחן הכנסת לבטל את כל האיסורים למינוי חברי מרכז לדירקטורים בחברות ממשלתיות, ובדברי ההסבר שלהם הם כותבים דברים – אוזניים תצילנה. הם אומרים שהם אינם מבינים מדוע חברי מרכז ראויים אינם יכולים לקבל ג'ובים ובעצם להיות דירקטורים ממשלתיים ששכר נאה בצדם, ואין שום קשר לתביעות לכישורים, לתביעה שלמה שהעמידה ועדת-רביבי וכו'.
       
        מעניין מי עושה את זה – הצעירים שבין חברי הכנסת של הליכוד דרכם אצה. הם רוצים להבטיח לעצמם את מחוז הבחירה, ואז הם מבקשים בהצעת חוק לשנות את כל המגבלות שהטילה הכנסת על מינוי דירקטורים. לתפקידי דירקטורים בחרו אנשים ראויים, בדרך כלל בלתי תלויים בממסד הפוליטי. הנה, גלעד ארדן למשל, כבר אצה לו הדרך לשים חברי מרכז בג'ובים. אני מבין אותו. השר צחי הנגבי, במשרד קטן כמו המשרד לאיכות הסביבה, היה אלוף הג'ובים. 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       איך זה הולך אצלכם עם הדירקטורים?
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       לנו אין דירקטורים ואין ג'ובים לחלק. 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       צחי-לשון, איך זה אצלכם? 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       וכאשר שרי מרצ היו בממשלה, לך ותבדוק את זה, הם לא מינו מינויים פוליטיים ולא חילקו ג'ובים בדירקטוריונים. 
       
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       לא, חס וחלילה. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       מה לעשות? אנחנו היינו בין אלה שחוקקו את החוק. 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       צחים כשלג. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אנחנו לא צחים כשלג. אנחנו בסך הכול מנסים להכניס תרבות שלטון אחרת, וזה כל ההבדל. מי כמוך, זאב בוים, מחנך לשעבר בישראל, יודע כמה אני צודק. אתה כבן-אדם יודע איזה גועל נפש ציבורי יצא מסוג כזה של  - - -
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       אתה יודע בדיוק שפוליטיקה זה פוליטיקה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חבר הכנסת בוים, פה לא מנהלים דו-שיח. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אני לא מדבר על פוליטיקה. 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       המפלגה שלך לא יותר נקייה ממפלגות אחרות. אל תשימו את עצמכם מעל מפלגות אחרות. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אני לא מדבר אתך על פוליטיקה. ראיתי היום בעיתון שראש הממשלה אריאל שרון רוצה למנות את א' ליושב-ראש דירקטוריון מפעל הפיס, ובמקרה חבר הכנסת עמרי שרון רוצה למנות את ב'. שואל העיתונאי שאלה גדולה: מי, בסופו של דבר, יכריע? זה פוליטיקה. את זה אני מבין. 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       כ"ץ-עוז זה לא פוליטיקה? זה המינוי הכי מקצועי בעולם. מה הטענה? מה הטענה?
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       מה שאני לא מבין זה את הריצה המטורפת שלכם, השיטה הרקובה הזאת, שבה אתה תלוי בחברי מרכז, וכדי לפצות אותם ולשפות אותם אתה הופך אותם לדירקטורים בחברות ממשלתיות.
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       אתה הולך ועושה בדיוק אותו דבר. אל תעשה מעצמך משהו אחר. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       צחי הנגבי הוא אלוף המינויים, ואז בא ישראל כץ, שר החקלאות ופיתוח הכפר, וגם הוא רוצה. הוא הצליח למנוע בממשלה, במאבק שבירכתי אותו עליו מעל כל במה אפשרית, את כל הגזירות הכלכליות. מה הוא השאיר? הוא השאיר את איחוד מועצות הייצור. שאלתי: כיצד מאחדים את מועצת הלול עם מועצת הירקות? כתוב בהחלטת הממשלה שחור על גבי לבן, שכל הכוונה היא להשיג 30-40 ג'ובים, דירקטורים במועצות ייצור, כדי שחבר הכנסת ישראל כץ, שר החקלאות ופיתוח הכפר, יוכל להתחרות עם השר צחי הנגבי בשאלה מי יהיה אלוף המינויים.
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       - - - זה מה שמפריע לך. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אלא אם חבר הכנסת גלעד ארדן, שהוא מאוד אמביציוזי, יצליח לשנות את החוק ולמנות עוד חברים שלו לדירקטורים. 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       כאשר ג'ומס היה שר החקלאות, אתה יכול להגיד לי איך הוא מינה?
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       תשאל אותו, אני אתן לו לענות לך. אתה עולה על מוקש, תשאל אותו. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       תשאל את  - - - אם תמצא אחוז אחד  - - 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חברים, אני קורא אתכם לסדר. חבר הכנסת בוים, אני מבקש לשתוק. תנו לו לסיים. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אני בהחלט מוכן שתבדוק את המינויים של מרצ במשרד החינוך, במשרד החקלאות ובמשרד המסחר והתעשייה, ואם תראה לי שיש שם מינויים פוליטיים - - -
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       בחייך.
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       לא, לא. אל תגיד לי "בחייך". לך תבדוק את העובדות, הרי הכול פתוח.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       תבדוק, יאללה תבדוק. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       עכשיו תשמע, לא בציניות. אמרתי שאני הרי מבין מה הם חיים פוליטיים. לא דיברתי על יושב-ראש דירקטוריון מפעל הפיס. אמרתי שמה שקורה הוא, שאתם מנסים להפוך את זה לשיטה. אתם מביאים את זה לשיא הציניות. היום הונחה הצעת חוק, גם היא לקריאה טרומית, של חברי הכנסת מהאיחוד הלאומי. תקשיב טוב, סגן שר הביטחון. חסר כסף במקומותינו – מציעים אנשי האיחוד הלאומי, לא פחות ולא יותר, לא תוכנית כלכלית, לא מה שתיאר כאן חבר הכנסת חיים אורון על כל התוכנית הכלכלית הבעייתית הזאת, מה היא עושה למדינת הרווחה, כיצד בעצם אתם הולכים לשנות את החברה הישראלית באופן שאתם לא תדעו לתקן אותה אחרי זה, אבל יש להם הצעה מאוד מקורית. הם אומרים: אדם דתי, שאיננו נוסע – תקשיב, עמרי שרון, זו הצעה שאתה צריך לתמוך בה.
       
עמרי שרון (הליכוד):
       
       אני שומע.
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       חברי הקואליציה שלכם מציעים הצעה: מי שיש לו רכב והוא אדם דתי, הוא לא נוסע בשבת, שבת וחגים זה 15% מהזמן, לכן הוא יקבל הנחה של 15% בביטוח חובה של הרכב, משום שהוא לא נוסע בשבת. ואז הם מציעים, למען השוויון, שגם אדם חילוני, שיהיה מוכן להצהיר שגם הוא איננו נוסע יום בשבוע, גם הוא יקבל את ההנחה של 15%.  
       
       אין גבול לפופוליזם, אין גבול לציניות. מה אני אגיד לכם, הציבור ישפוט. הרי בסופו של דבר הולכים לצעדים כלכליים מאוד מאוד כואבים. אני מקווה, בהסכמתכם - כי הרי אני לא משלה את עצמי, יש לכם רוב בכנסת - שנצליח לתקן חלק מהדברים. 
       
       אני חושב שבתחום החקלאות, הקרוב ללבי, מחירי המים – צעקתם, מיניתם ועדה בלתי תלויה. קבעה רק השבוע ועדת-פיינרמן מהם מחירי המים הראויים, לא כפי שאתם עם האוצר רציתם להעביר. נקווה שאת זה תתקנו. 
       
       נקווה שבכל התחום של הפגיעה החברתית תהיו עם קצת יותר חמלה, יותר רגישים. זה לא הרבה כסף, אבל זה סמן מאוד משמעותי כלפי החברה הישראלית. אם יש דברים שהם מעבר למרצ, ליכוד, עבודה, חרדים, ערבים - משהו בכל אופן מאחד את החברה הישראלית. וכל מה שקורה עם קצבאות הסיעוד לגמלאים, ועם מענק לידה ליולדות, שורה שלמה של דברים, אני מקווה מאוד שתהיה לכם תבונה ביחד לשנות את זה, ולא כל מאבקי הבלוף האלה: עמיר פרץ נגד ביבי נתניהו, קסיוס קליי נגד חלפון, מי ניצח ומי הפסיד, והתקשורת יורה, ובסוף על מה הסתדרו או לא הסתדרו – את כל הדברים הקשים באמת, שפוגעים באנשים מסכנים ללא צורך וללא הצדקה, שכל הסיפור הוא אולי 150-200 מיליון שקל בתוכנית של 11 מיליארד, את כל זה יהיה להם השכל לבטל. 
       
       אבל לא תוכלו לברוח מהשאלה הבסיסית: מהן הנורמות הבסיסיות שאתם כשלטון רוצים להשריש פה. ואני חושב שזה לטובת החברה הישראלית, שכל השיטה הזאת של מינויים פוליטיים בתוך החברות הממשלתיות, בתוך מוקדי השלטון, לא לתפקידים פוליטיים אלא לתפקידים כלכליים, תעבור מן העולם. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       למה אדם שפועל למען אידיאולוגיה צריך להיענש על כך?
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אני חושב מאוד ברור. אם אתה רוצה להיות חבר דירקטוריון בחברה ממשלתית, אל תהיה חבר מרכז. אם אתה רוצה להיות חבר מרכז, זה לגיטימי, זה בסדר גמור, תהיה פעיל פוליטי. כי ברגע שאתה קושר טובת הנאה, כאשר אתה אומר לו: אני מיניתי חבר מרכז, אתה תתמוך בי, נוצר פה קשר מאוד מאוד בעייתי. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       אתה חושב שצריך למנוע את הקשר הזה?
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       תפתח את דוח מבקר המדינה. הרי לא אתם המצאתם את זה, מפא"י המציאה את זה, מפא"י ככה שלטה וזו היתה רעה חולה. לא מקרה הוא שבכל מדינות המערב אין דברים כאלה, נפרדו מזה.    
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       בארצות-הברית אין? 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       סלח לי, בארצות-הברית, שופטי בית-המשפט העליון הם מינויים פוליטיים. יש שם שיטה אחרת. אבל דירקטורים, מה שאתם עושים בחברות ממשלתיות, זה עבר מהעולם בכל המדינות הנאורות. תבין, התלות פה של שלטון באמצעות דירקטורים וחברי מרכז היא תלות הרסנית. בפריימריס אתה יחסית מקטין אותה, אבל בגדול זאת שיטה הרסנית. לא במקרה מבקר המדינה ולא במקרה הכנסת, ביוזמת מרצ, לפני עשר שנים, שינתה את החקיקה. אתם פעם אחר פעם עושים את הטעות הגסה הזאת, מנסים לשנות אותה. אתם כבולים בתוך מלכודות. 
       
       אני מסכים, חבר הכנסת בוים, הפוליטיקאים  מהליכוד הם לא פחות ישרים מהפוליטיקאים במרצ, אבל השיטה שלכם גורמת לכך שאתם פעם אחר פעם הולכים ומסתבכים, משום שהקשר ביניכם כנבחרים לבין טובות ההנאה שאתם צריכים לתת לבוחריכם חברי המרכז הוא קשר משחית ומושחת, וצריך לנתק אותו. אתה כחבר כנסת צעיר, במלוא מובן המלה, שהצעת החוק השנייה או השלישית שלו עוסקת דווקא בלתת עוד פעם ג'ובים לחברי מרכז - אתה נכנס לביצה שאני מציע לך, לפני שאתה טובע בה, צא ממנה.
       

גלעד ארדן (הליכוד):
       
       - - -
          
אבשלום וילן (מרצ):
       
       הלוואי שהייתם הולכים בקטן. לצערי - תשאלו את עצמכם איך קרה לכם שבבחירות האחרונות, תוך כדי הפריימריס, הסתננו לתוככם אלמנטים פליליים בריש גלי. איך קרה לכם שכמה מלווייתני הפשע במדינת ישראל הצליחו לחדור לתוך מוקדי הבחירה שלכם בלי שמישהו מכם באמת רצה בכך, ולא היתה לכם שום אפשרות למנוע את זה. 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       איך קרה שירדתם מעשרה מנדטים לשישה?     
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       מאוד מאוד פשוט, ביושר מלא. הציבור שבחר בנו ב=1999, פחות אנשים ממנו בחרו בנו ב=2003. לא קנינו, לא מכרנו, לא רימינו, שום דבר. לנו לא היו אלפרונים. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       מי שבחר בנו, קנינו אותו?
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אמרתי שקניתם? אתה לא מקשיב למה שאני אומר. חבר הכנסת ארדן, בסופו של דבר, הרי מה שיקרה, זה יהיה חרב פיפיות. אתם תאבדו את השלטון, בבוא יומכם כמובן, לא בגלל התהליך המדיני, אף שאני חלוק עליכם, וגם לא בגלל התוכנית הכלכלית-החברתית, שאני מאוד מאוד נגדה. אתם תאבדו את השלטון בגין מעשי השחיתות, בגין השתלטות אלמנטים פליליים בתוככם, שלא תדעו איך לצאת מהם. ואל תגיד לי שזה לא קורה. קח דוגמאות אחרות בעולם. הבאת דוגמה של ארצות-הברית. תראה מה קרה כאשר אלמנטים פליליים חדרו לתוך מערכות השלטון שם. אנחנו לא המדינה הראשונה.
       
       ולכן, אדוני היושב-ראש, לא במקרה התחלתי את דברי הפעם בפרשת חברת הכנסת נעמי בלומנטל. מי שלא מבין ששלטון החוק הוא מעל לחישובי טווח קצר, ומי שלא מבין שאמות מידה ציבוריות נקיות ביסודו של דבר הן לטובת מפלגת השלטון ולא נגדה, סופו שנופל על חרבו, ואותם אלמנטים מושחתים שחדרו לתוכו בעצם מביאים אותו לאובדן שלטונו. תודה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. מטעם סיעת חד"ש-תע"ל, הדובר הראשון הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה. אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני חושב שהתנהגותו של השר עוזי לנדאו – ואני אומר זאת אף שהוא אינו באולם - בזמן הצגת האי-אמון של הסיעה שלנו, חד"ש-תע"ל, היא התנהגות שאין לה מקום על-פי שום פרמטר של התנהגות פרלמנטרית או אנושית או מוסרית.
       
       כשדיברתי על כוונת הממשלה למהלכים כואבים, שהם כואבים לפלסטינים, השר עוזי לנדאו – אני מתאר לי שהוא לא לבד במחשבה הזאת, יש רבים בליכוד שדוגלים באסכולה הזאת – אומר: ומה רע בזה, להכאיב לפלסטינים? 
       
       אני חושב שזה מחזה שחוזר על עצמו בצורה רצופה ושגרתית כמעט, שכל חבר כנסת בימין שעובר תסכול מסוים, יש לו בעיה להשתלב בממשלה או להשתלב בסיעה, או שהוא לא קיבל את מבוקשו בעת הרכבת הממשלה וחלוקת השלל, הוא מוצא לעצמו שיטה זולה, כנראה שבחשיבה הסטנדרטית של הימין היום היא גם מועילה, הוא "מטפס" על פלסטינים, על ערבים, על חלשים, ואז כנראה זה מקנה לו עוד נקודות, או זה מין שדרוג קליל בלבות תומכיו.      
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       כמו שאתם תומכים באויבי ישראל. זה על אותו עיקרון. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       מה שאני אומר, אני אומר כאן. בשבוע שעבר זה היה חבר הכנסת מיקי איתן שעשה את הפוזה הזאת. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       כל מי שנופל.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       כן, כן. אני אומר, כל מי שעובר תקופת שפל, משתמש בכלים שפלים, שפלים במלוא מובן המלה. כל עוד זה בא מספסלי חברי הכנסת - הם לא פטורים מהתנהגות הולמת, אף שהיה אפשר להבין כל מיני תסכולים, אבל שר בממשלה? 

       וזו אמירה, למרבה הצער,  כפי שאמרתי, שאינה חריגה בנוף הפוליטי במדינת ישראל. היא כנראה הפכה לחם חוק של הימין, שאפשר למחול לו, במרכאות, על דרדור המצב המדיני-הביטחוני, על דרדור המצב הכלכלי-החברתי ועל ההידרדרות המוסרית שעוברת עליו ועל כמה מקברניטיו ומנהיגיו. המחזה של חברת הכנסת בלומנטל הבוקר והחלטת ועדת הכנסת מעידים לא רק על המקרה שהיה הבוקר, אלא כנראה על מקרים אחרים שיבואו, ואני מקווה שיעמדו כוחות הנפש וכוחות המשפט ליועץ המשפטי לממשלה, לפרקליטות המדינה ולמשטרה, כדי להוציא כל מיני אמיתות לגבי כל מיני סוגיות שנדונו ברמה הציבורית במדינת ישראל. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       לפעמים אתה תומך בהחלטות של רובינשטיין.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       עוד לא יצא לי, האמת, אבל אני מקווה שזה יקרה פעם. תעזוב את ההתנגחויות עכשיו. 
       
       אני בדרך כלל לא נוטה להצביע או להרים יד בעד הסרת חסינות. אני חושב שהחסינות, על-פי הגדרתה בתקנון הכנסת, היא קניין הכנסת, ולא קניינו של חבר הכנסת, החסינות המהותית. היא באה ככלי שאמור לתת לחבר הכנסת כלים כדי למלא את תפקידו, מעבר לכל מיני שאלות ומכשלות ומגבלות למיניהן. לכן, כחלק מהתפיסה שלי בנוגע לכל העניין של עבודה פרלמנטרית ופרלמנטריזם, אני לא חושב שצריך לשחק בעניין הזה. בזמנו, עם כל חוסר הסימפתיה, בלשון המעטה, לשר ליברמן, גם כשהייתי חבר ועדת  הכנסת, אני לא הצבעתי בעד הסרת חסינותו. 
       
       אבל כשהדברים גובלים בפלילים ממש, אני חושב שהאינטרס הציבורי מחייב. מי שחושב שהוא זך כבדולח, אני חושב שיש לו האינטרס לברר את העניין הזה ולא להשאיר את השאלות באוויר. לכם כמפלגה יש אינטרס, אם אתם חפצי חיים וחפצי שלטון, להסיר את הכתם הזה אם אתם חושבים שהדבר לא נכון ולא צודק. זה האינטרס שלכם, אני מתאר לעצמי, ועל אחת כמה וכמה שזה אינטרס ציבורי רחב יותר,  במיוחד כאשר מדובר בדברים שהם פליליים או גובלים בפלילים, שהדברים יתבהרו והאמת תצא לאור. 
       
       לכן, כל הערבוב הזה של מכות לחלשים, שהם יכולים להיות, כאמור, פלסטינים תחת כיבוש, והם יכולים להיות גם אזרחי מדינת ישראל תחת השלטון הזה של הימין ושל הניאו-ליברליזם שמייצג השר נתניהו, שר האוצר - שיום אחד הוא מביא הצעות חוק כדי לקעקע את האיגוד המקצועי, ואחר כך, כשהאיגוד המקצועי גם במצבו היום רוצה לשבות, הוא יוצא בהברקה של שביתת מנע של הממשלה. זה פשוט מדרדר את כל המערכת החברתית והפוליטית במדינת ישראל למין דיקטטורה צרה של הקפיטל, של ההון הגדול, ורוצים שכל האנשים יעמדו דום מול הדרך הנואלת והטרגית הזאת. 
       
       למשל, לפני כמה ימים יצא לי לשבת, אדוני היושב-ראש, עם כמה מדריכות בעניינים של בטיחות בדרכים במערכת החינוך. פה זה לא נושא של יהודים וערבים. אומנם אלה שישבתי אתן היו ערביות, אבל על-פי התוכנית כולן יפוטרו, אדוני השר עזרא. כ=400 מדריכים ומדריכות, אבל רובן המכריע מדריכות, אמורות להיות מפוטרות מהפרויקט לבטיחות בדרכים שמתקיים בכל מערכת החינוך היהודית ובחטיבות הביניים במדינת ישראל. גם על-פי הניסיון ועל-פי הבדיקות של משרדי הממשלה הנוגעים בדבר, משרד החינוך ומשרד התחבורה, כולם מכירים בעובדה שהפרויקט הזה הביא תוצאות בכל מה שקשור למחויבות של הילדים, להכרת הסיכונים וכו' וכו'. אז פה נכון שזורקים כ=400 מדריכות ומדריכים לאבטלה - אבל זה גובל בפיקוח נפש, זה מסכן חיי תלמידים. 
       
       סגירת לשכות הרווחה בכל המועצות המקומיות תביא לאסונות. השתתפתי לפני שבוע בכנס של העובדים הסוציאליים פה בכנסת, באודיטוריום, ובאו עובדים סוציאליים, כמובן, אבל באו אתם אנשים שזקוקים לסעד הזה ולעזרה הזאת. המחזות קורעי לב. אם הלשכות האלה ייסגרו, אנשים כאלה יכולים להיזרק לרחוב. אתמול, למשל, הודיע האחראי על תיק החינוך בשלטון המקומי שכנראה, על-פי התוכנית הזאת, יהיה קיצוץ בתקציב הרשויות לעזרה לתלמידים חלשים בשיעור של 50%. מה זאת אומרת, ייתנו חצי עזרה, או ייתנו לחצי מהתלמידים? מה יעשו, יעזרו לחצי מהתלמידים החלשים, או שיעזרו לכולם בחצי? 
       
       מחיקת המושג הזה של תקציבי פיתוח – אז יכול להיות שרשויות מקומיות משגשגות ויציבות ומוצקות, שיש להן הכנסה עצמית מאזורי תעשייה, מבתי-מסחר וכו', יכול להיות שהן יוכלו להתקיים. אבל הרשויות הערביות, שמובילות בראש הרשויות החלשות, וגם הרשויות היהודיות החלשות בפריפריה, מה יעשו עם זה? איזה שירות ייתנו? מהתקציב הרגיל ישלמו משכורות וכל מיני דברים דחופים. תקציב הפיתוח, שזה היה האשנב שממנו מציצים לעולם אחר, טוב יותר, מנסים, משתדלים להציץ, זה הולך ונמחק. 
       
       ובאים ומספרים סיפורים, נוסף  על  מיזוג רשויות. למזג מה עם מה?  כלום עם כלום? שום דבר עם שום דבר? למזג מה? אין לשכות רווחה, יש קיצוץ במערכת החינוך, יש פיטורי מורים, יש סגירת לשכות הרווחה, כפי שאמרנו, יש קיצוץ בעזרה לתלמידים החלשים. אז מה למזג למה? למזג עוני לעוני, מצוקה למצוקה, נחשלות לנחשלות?
       
       אני חושב  שפה, על-פי התוכנית הזאת שמוצגת בפנינו, מה שקרוי התוכנית הכלכלית, מתרחש לא פשע כלכלי, פשע חברתי שהמדינה יכולה לגרור אותו לשנים רבות. אבל בסופו של דבר טועה מי שחושב שזה יותר זול. כי סגירת מעון לילדים חוסים לא חוסכת. בסופו של דבר המדינה והחברה ישלמו שבעתיים מעצם העובדה שהאנשים האלה יסתובבו ברחוב או יעסקו בעבריינות או בסמים; או להחזיק אותם בכלא, או לממן את המשפחות שלהם שיישארו מאחוריהם, במקום להכשיר אותם לחיים אחרים. בסופו של דבר התפיסה הדורסנית הזאת, שרואה בחלש נטל, אינה זולה יותר. זו תפיסה שיש בה אלמנטים של פשע חברתי.  
       
       ובאים לספר לנו: הכלכלה, המצב הכלכלי קשה. מה זאת אומרת המצב הכלכלי קשה? נכון, המצב הכלכלי קשה, אבל תיקח ממי שיש לו. פה קורה ההיפך, נותנים למי שיש לו  ולוקחים ממי שאין לו.  לא ברור איך זה קורה שהעשירים מתעשרים יותר והעניים גדלים מבחינה מספרית. יש כל מיני תשלומים שהממשלה משלמת במקום המעסיקים. למה שלא יטפלו בזה? מיסוי אמיתי של הרווחים הפיננסיים, הבורסה וכו', למה לא הולכים לשם?  הניפוח בתקציבי ההתנחלויות בצורה שאין לה אח ורע על-פי שום קריטריון, למה לא מטפלים בזה? 
       
       הולכים על המשפחה החד-הורית, ולא מעדכנים את סל הבריאות, ולכן ראינו את מה שראינו היום בקריית הממשלה – את כל האמבולנסים. זה מחזה מחריד. עובדי אמבולנסים, במקום שיעסקו בהצלת אנשים, נלחמים על פת הלחם, על הקיום הבסיסי. 
       
       לאן תוביל הממשלה הזאת? לאילו חרפות תוביל אותנו הממשלה הזאת, גם בתחום הפוליטי, גם בתחום החברתי, גם בתחום הכלכלי וגם בתחום המוסרי? לאן מובילים אותנו?
       
       לפי קברניטי הכלכלה, הכלכלה במצב קשה, כאילו הכלכלה היא ערך שכל האנשים צריכים לסגוד לו. הכלכלה היא כלי כדי להיטיב עם אנשים, או כלי כדי להרע לאנשים. הממשלה הזאת משתמשת במושג הזה של כלכלה כדי לדפוק את החלשים. יש ערך מוסרי, ערך אנושי-הומני שנקרא כלכלה? הערך העליון בכל חברה הוא האדם. אפילו המדינה עצמה היא לא ערך עליון. המדינה היא כלי כדי להיטיב את חיי האנשים, מין מניפסט, מין חוזה חברתי, כדי לסדר ולתאם את החיים בין האנשים. 
       
       פה רוצים לסגוד לכלכלה, שהציבור יסגוד לכלכלה, יסגוד למדינה כערך מופשט, ומה זה המדינה? המדינה זה אתה, זה אני, זה הוא, זו היא, זה בעיקר אלה שזקוקים להגנת המדינה - זו המדינה. החזקים העשירים אינם זקוקים למערכות של שלטון כדי להיטיב את חייהם, הם יכולים לקנות מכל טוב. אבל מי שזקוק להתערבותה של המדינה – במרכאות או בלי מרכאות – זה החלשים. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תסיים, בבקשה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       כן, אני מסיים. פה יש שימוש ציני בכל מיני מושגים כדי להשתמש בכלכלה כשוט ובמדינה כשוט, כדי להכות בעזרתו באנשים החלשים. 
       
       אדוני היושב-ראש, כל זה אינו יכול להיות מנותק מהשאלה העיקרית שעליה מוציאים את הכסף ועליה משלמים בחיים, והיא שאלת השלום והמלחמה. אני לא רוצה להתחיל פרק חדש בדברים, כי אני יודע שאני אמור לסיים את דברי, אדוני היושב-ראש, אבל לא ייתכן לבקש מה שקרוי "להילחם בטרור", אדוני השר, ויומיים אחרי השבעת הממשלה של אבו-מאזן לעצור את אחד ממפקדי הביטחון המסכל בעזה. בשביל מה? הוא לא היה מבוקש, הוא עבר במקרה במחסום, ומישהו החליט שעוצרים אותו – סלימאן מחמוד אבו מותלק. בשביל מה? כדי לעזור לאבו-מאזן כמובן. 
       

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       לדחלאן. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       ביומיים האחרונים נעקרו 700 עצי דקל וזיתים ברצועת-עזה – למה, כדי לקדם את השלום? אתמול עקרו מתנחלים עשרות גפנים באזור חברון, ואפילו גנבו אדמה משם, את אדמתו של אדם שקוראים לו עבד- אלרחמן סולטאן – זה מקדם מה? זה להתעמר בעם שחי תחת כיבוש, וכדי להזין עוד ועוד את התסכול בקרב העם הפלסטיני. אז זה יזין את זה וזה יזין את זה, ואנחנו נמשיך להיות במערבולת, שכנראה טובה לממשלה הזאת, כי הליכה לכיוון של השלום היא סיום העידן של הממשלה שלכם. ולכן, ממשלה שמתפרנסת ממצוקה ומדיכוי, היא תשמר אותם כדי שהיא תתקיים, אבל אנחנו כולנו משלמים את המחיר. תודה רבה, אדוני. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה, אפילו 15 דקות לא הספיקו לך. שלוש דקות לא מספיקות, חמש דקות לא מספיקות, 15 דקות לא מספיקות. 
       
       חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה. אני מבקש ממך לעמוד בזמנים. 15 דקות זה הרבה זמן. אחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       זחאלקה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       עזמי בשארה לא יהיה?
       
השר גדעון עזרא:
       
       אי-אפשר להחליף. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       גם הוא נמצא ברשימה. 
       

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       זה דיון סיעתי. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       השם שלו מופיע ברשימה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       בבקשה, 15 דקות. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני אנצל את הזמן המועט של 15 דקות שניתן לנו כדי להתרכז בכמה נושאים. אני אפתח בנושא מפת הדרכים, מפת הדרך כפי שאני ביקשתי לקרוא לה, ואעבור לנושא הכלכלי-החברתי. 
       
       רבים בציבור לא יודעים מה מופיע במפת הדרכים. כל הציבור שומע מה הן ההתחייבויות הפלסטיניות – 16 במספר, כפי שאמרתי, אבל משום-מה מדחיקים מהתודעה הציבורית ומהתקשורת מה צריכה ישראל לעשות בתמורה. נכון, כפי שאמרתי, יש 16 התחייבויות פלסטיניות ביצועיות: הפסקת אלימות, הפסקת הסתה וכדומה. הפלסטינים אומרים: קיבלנו זאת, אנחנו מקבלים זאת, רוצים ליישם, אבל לא באופן יונילטרלי, מנותק מהחלק של השותף, של הפרטנר. 
       
       אני שומע את השר סילבן שלום, ושמעתי גם את חבר הכנסת ארדן יותר מפעם אחת, מדברים על הפסקת ההסתה אצל הפלסטינים. הם אומרים לתת הוראה ופקודה. חבר הכנסת ארדן, כנראה לא הספקת לקרוא את מפת הדרכים. נכון, כתוב במפת הדרכים שהפלסטינים צריכים להפסיק את ההסתה: המנהיגות הפלסטינית תפרסם הצהרה חד-משמעית שתחזור על זכותה של ישראל להתקיים בשלום ובביטחון, ותקרא להפסקת אש מיידית וברורה, שתשים קץ לכל הפעילות החמושה ולכל גילויי האלימות כלפי ישראלים בכל מקום שהוא. כל המוסדות הפלסטיניים הרשמיים יפסיקו את ההסתה נגד ישראל. ניסוח מתאים מבחינתך, מתאים גם מבחינתך, אדוני השר. 
       
       אני אגיד לך מה המשפט המקביל של ההתחייבות הישראלית. נראה אותך – אותך או את השר גדעון עזרא, לא את ראש הממשלה – עומד כאן מעל לדוכן ומקריא את מה שכתוב כאן במפת הדרכים: המנהיגות הישראלית, בזו הלשון – זה ציטוט – תפרסם הצהרה חד-משמעית, שתאשר את התחייבותה לחזון של שתי מדינות, הכולל מדינה פלסטינית עצמאית בת-קיימא, ריבונית, החיה בשלום ובביטחון לצד ישראל, כפי שהציג זאת הנשיא בוש, ותקרא להפסקה מיידית של אלימות כלפי הפלסטינים בכל מקום, וכל המוסדות הישראליים הרשמיים יפסיקו את ההסתה נגד הפלסטינים. 
       
       אתה יודע מה? אם זה יקרה, לא יהיה לכם מה להגיד כאן. הם מתייחסים אליך, הם מתייחסים אליכם כאן בבית הזה, שהוא מוסד רשמי. יום-יום יש פה הסתה. יום-יום מבקשים לחסל, לגרש את יאסר ערפאת, את הפלסטינים. אפילו שר התריס כנגד חבר הכנסת ברכה, ושאל אותו מה רע בלהכאיב לפלסטינים. לפי מפת הדרכים, אנשים כמו השר לנדאו צריכים לעמוד דום ולא לדבר, כי הוא לא יכול להגיד דברים מיושבים. הוא צריך להסית, להתלהם. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       - - -
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       ולפי מפת הדרכים, יש לכם בעיה מול מרכז הליכוד, יש בעיה. מפת הדרכים מקשה עליכם, נכון. היא מקשה. אתה מתאר לעצמך שראש הממשלה יעלה ויאמר – אגב, בשידור באותו יום ובאותו זמן בהודעות מקבילות של ראש הממשלה הפלסטיני מצד אחד וראש ממשלת ישראל מצד שני – שהוא הורה לכל המוסדות הרשמיים במדינת ישראל להפסיק את ההסתה נגד הפלסטינים? מה תעשו? לבי לבי לך, חבר הכנסת ארדן. איך תסתגל למצב החדש?
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       דיה לצרה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       דג שיוצא מהמים, אתה וחבריך לסיעה. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       הוא אומר לך "דיה לצרה". 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       זאת צרה רצינית. 
       
       מה יקרה כשאתם תפסיקו או יורו לכם להפסיק  להסית נגד פלסטינים? 
       
       חכה, חכה, מה יש במפת הדרכים?  כתוב: ממשלת ישראל תפתח שוב את לשכת  המסחר הפלסטינית ומוסדות פלסטיניים אחרים, לרבות ה"אוריינט האוס", שנסגרו במזרח-ירושלים, בהתבסס על התחייבות המוסדות האלה שיפעלו בתיאום מלא עם הסכמים קודמים בין הצדדים. נו, תפתחו את המוסדות האלה או לא, אדוני השר? כתוב שצריך לפתוח את המוסדות. 

השר גדעון עזרא:
       
       אחרי שיסגירו את הנשק.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       לא כתוב. הנה, זה ההסכם. זו מפת הדרכים.

גלעד ארדן (הליכוד):
       
       מי אמר שבליכוד יש רוב למפת הדרכים?   

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אני רוצה שראש הממשלה יגיד את מה שאתה אומר. הרי לזה אני דוחף אתכם. אני רוצה לשמוע אתכם. כי עמד כאן השר גדעון עזרא בשבוע שעבר, מול כל הציבור, והתרסנו נגדו, הקשינו: אתם לא מקבלים את מפת הדרכים, והוא אמר: כן, אנחנו מקבלים. השר עזרא אמר: אנחנו מקבלים. 

גלעד ארדן (הליכוד):
       
       עם 15 הערות.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       הוא לא אמר 15 הערות. הוא אמר: אנחנו מקבלים. מה זה מקבלים? -  צריך להעביר אותה, לאשרר את ההחלטה הזאת במועצת השרים.  כלומר, בישיבת הממשלה. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       למה אתה מפחיד  אותם בדבר שהם ממילא לא מתכוונים לאשר? 


אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       כי אלה שלא מסכימים קראו את ההסכם, חבר הכנסת טלב אלסאנע. אני לא מזלזל לא בראש הממשלה ולא בשרים המתנגדים, כי למרות כל ההערות וההסתייגויות והחורים שיש במפת הדרכים, גם מבחינת הפלסטינים, בסופו של דבר מופיעות המלים - סוף הכיבוש, מדינה פלסטינית ריבונית, בת-קיימא.   תוכלו לחיות עם מצב כזה?  על מה נתווכח אחר כך? על התוכנית הכלכלית. אתם תלכו מדחי אל דחי.

גלעד ארדן (הליכוד):
       
       אתה בבעיה. על מה יבחרו אותך לכנסת?

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       בוא נדבר על התוכנית הכלכלית. מתי משנת 1948 ועד היום אמבולנסים במדינת ישראל נשאו את השלט: "למכירה, לפרטים לפנות למשרד האוצר"?  זה רק בתקופה שלכם. 

גלעד ארדן (הליכוד):
       
       עמיר פרץ הכריח אותם. עמיר פרץ נתן להם הוראה. 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       רק בתקופה שלכם זה קורה עם אמבולנסים. ראית את התמונה של הקשישים אתמול בטלוויזיה? קשישים קשי-יום. הלב נקרע. קצבאות ביטוח לאומי, אמהות חד-הוריות, המגזר הציבורי. מה זה המגזר הציבורי? - מורים, רופאים, מהנדסים, פקידי ממשלה, מעמד בינוני שבגללו שינוי, שאף אחד מנציגיה לא נמצא כאן, הגיעה לכנסת עם כל כך הרבה מושבים.  פגיעה קשה גם בשכבות החלשות וגם במעמד הבינוני. 
       
       שמענו הרבה על הנושא של המחוות, אדוני השר. אנחנו תמיד אומרים שבסכסוך לאומי לא צריך טובות. אם אתם חושבים שאתם עושים מחוות באופן חד-צדדי כדי לעשות טובה או להצטייר יפה בפני הנציב העליון, לא צריך טובות. לבקש מדובר ראש הממשלה, פרלמן, להדליף - דובר, אגב, מאוד מאוד שנון וחריף - שהוסר הסגר מעל השטחים; הוסר הסגר מעל השטחים אבל אף לא פלסטיני אחד הרגיש בזה. למחרת, רק המטוס של מזכיר המדינה המריא והסגר נחת. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       זה הוסר באופן סודי.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       כן. עכשיו שחרור העצירים, אלה שנשארו להם עשרה עד 12 ימים. אתה מכיר את הנושא, אדוני השר?  הופסק גם השחרור המיניאטורי הזה.  
       
       אתה יודע מה? אם כבר באופן חד-צדדי, אתן לך דוגמה שכדאי להתייחס אליה ללא קשר למפת הדרכים. אתה מכיר את חווארה, אדוני השר? אתה מכיר את מחסום חווארה? אתה יודע איך קוראים לו הפלסטינים? - חאג'ז א-ד'ל, מחסום ההשפלה. אתה יודע למה? אתה יהודי, ואתה במיוחד, חבר הכנסת הירשזון. כאשר חיילים, זה יכול להיות הבן שלך - לא, הבן שלך דווקא נחמד, הוא לא יעשה את זה - זה יכול להיות חייל שאתה מכיר, בן השכנים.

אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       למה דווקא אני?

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       תיכף תדע למה, ואני מקווה שזה יכאב לך. מעמידים את הפלסטינים בשורה - מרצים באוניברסיטה, נשים  - וחותמים להם בדיו כחולה על היד מספרים, זה מקומם אותך או לא מקומם אותך? חותמת של מספרים על היד - "עובר", "לא עובר". חצי מהאנשים לא הסכימו, חזרו. הם היו צריכים לעבור, אדוני השר. הם לא עברו, כי הם לא הסכימו להיות מושפלים. זה בחווארה. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       למה מספרים? 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):

       לעמוד בתור ואחר כך "עובר", "לא עובר". מישהו קראו לו, הוא לא הסכים, אז החייל פתח לו את היד בכוח וחתם לו "לא לעבור".  

השר גדעון עזרא:
       
       סיפור יפה.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני השר, אני שם את האמינות שלי מול האמינות שלך. אתה אומר שזה סיפור יפה. בוא נבדוק.

השר גדעון עזרא:
       
       למה שמו מספרים? 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       זאת לא השאלה. נגיד שהם רוצים להסדיר את התור. חייבים לשים חותמת עם דיו על היד? זה לא מזכיר לך דברים נוראיים מלפני 50-60 שנה? 

השר גדעון עזרא:
       
       לא ראוי.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       לא ראוי זה understatement, אדוני השר. זה בלשון המעטה. 
       
       מחסום אחר, בית-חנינא. אתה מכיר? ליד פיקוד מרכז? 

השר גדעון עזרא:
       
       הכול אני מכיר. 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       היות שאתה מכיר, אני מנסה להיעזר בידע הרב שיש לך. 

גלעד ארדן (הליכוד):
       
       למה אתה לא מייעץ לראש הרשות בעוד כמה דברים?

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       לפני 12 יום, בשעה 02:00, מגיע רכב עם שני אזרחים פלסטינים, תושבי ירושלים בעלי תעודה כחולה. 02:00, לפנות בוקר. אין אנשים במחסום, רק הרכב הזה. השניים, אחד נהג והשני יושב לידו. החייל באופן רגיל הלך ופתח את הבגאז' בשביל לבדוק, ואז צעק: פצצה, של מי הפצצה הזאת? מי שם אותה?   חבריו הקיפו את הרכב, דרכו נשק. אומר לי הנהג: אתה מתאר לעצמך מה עבר עלי.  הוא אומר לחייל: אני לא יודע מאין באה הפצצה, מאין בא הרימון. זה לא שלי. אחרי חמש דקות חייכו החיילים ואמרו: חייך, אכלת אותה. זו מצלמה נסתרת. אנחנו שמנו את הפצצה. ולקחו את הפצצה בחזרה. אין להם מה לעשות. הם היו פנויים, חבר הכנסת ברכה. 
       
       אני מודה, הגשתי תלונה. התקשר אלי מפקד מג"ב ירושלים ואמר: אנחנו מתייחסים ברצינות לתלונה, רוצים יותר פרטים. גילוי נאות. הפרשה נבדקת. אני לא יודע מה יקרה. בדרך כלל במקרים חריגים יש הסקת מסקנות. אבל יכול להיות שהם יתאמו גרסאות, כמו שמקובל במג"ב. מתאמים גרסאות, אלא אם מצלמים אותם. מתי חיילים "אוכלים אותה"?  אם יש מצלמה מרחוק, או אם מישהו נשבר בחקירה, כפי שקרה עם הארבעה במקרה שהרגו את הנער הפלסטיני והפילו אותו מהג'יפ. אחד מהם נשבר בחקירה והודה: נכון, זרקנו אותו והוא מת. 

השר גדעון עזרא:
       
       מי ששומע אותך מהצד אומר: אצל הפלסטינים מדינה מתוקנת ובישראל ברדק אחד גדול.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       נתתי לך שתי דוגמאות. 

השר גדעון עזרא:
       
       איפה הסדר ואיפה הברדק? אתה מביא לי דוגמאות שאני לא יודע מאין אתה מביא אותן.  אני מאמין שאתה לא ממציא אותן. אבל זה מה שמאפיין את הישראלים?

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       דיברתי על ישראלים? אני מדבר על חיילים, על כיבוש; על תופעות של כיבוש. אני מנסה לעשות דיפרנציאציה בין ישראלים באופן כללי לבין ישראלי שנמצא בשטחים. שם זה משהו אחר. היחס שלי אליו שונה. אתה צריך להיות מודאג מזה שיש חיילים ששמים חותמת "לעבור", "לא לעבור", בדיו כחולה על היד. זה צריך להרגיז אותך. התגובה שזו התנהגות לא ראויה אינה מספקת, אדוני השר. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תסיים, בבקשה.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שוב, בכל תוכנית כלכלית השכבות החלשות הן הנפגעות, והמגזר הנפגע ביותר הוא המגזר הערבי, לרבות הערבים הבדואים, שסובלים מגזירות התוכנית הכלכלית הוא הקשה ביותר. הבדואים סובלים כיום, וסובלים יותר.
       
השר גדעון עזרא:
       
       זה עוד לפני התוכנית.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       נכון. הם סובלים לפני התוכנית, וסובלים יותר אחרי התוכנית. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       התוכנית באה בשביל לתקן.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       תגיד לי דבר אחד שהתוכנית הזאת עוזרת בו לבדואים. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       היא עוזרת למישהו שחי במשכורת של 6,000 שקלים ומטה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       נמשכת ואף מעמיקה אפליית האזרחים הערבים בתקציבים של הממשלה. הפגיעה הקשה בקצבאות הביטוח הלאומי של ילדים ומובטלים תעמיק את העוני. 42% מהמשפחות הערביות חיות מתחת לקו העוני. 43% מהעשירון התחתון הם ערבים, ומשקלם בעשירונים העליונים אפסי. שיעור האבטלה גבוה מאוד, והוא ממשיך לעלות מדי חודש. רוב היישובים מוכי האבטלה, על-פי נתוני לשכות התעסוקה החודשיים, נמצאים במגזר הערבי, כמובן. 52% מהיישובים הערביים נמצאים בשני האשכולות הנמוכים, ו=96% נמצאים בארבעת האשכולות הנמוכים ביותר. 65% מכוח העבודה המועסק הם עובדים מקצועיים ולא מקצועיים בענפי הבינוי, התעשייה הקלה והשירותים.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       כאשר אתה מדבר לעניין, אין זמן.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אני אסיים. אתה מתכוון לעניין שמעניין אותך.
       
       מצוקת הדיור במגזר הערבי ממשיכה להיות קשה. שיעור הזכאים לתעודת בגרות נמוך בהרבה מהממוצע הארצי. אגב, שיעור בגרות נמוך הולך עם מצב סוציו-אקונומי נמוך בכל היישובים, גם ערביים וגם יהודיים. שיעור הנשירה מבתי-ספר גבוה. אין פתרון יעיל לגירעונות המצטברים ברשויות המקומיות הערביות.
       
       גם השנה, ועל אף המצב הקשה של האוכלוסייה הערבית בנגב, אין תקציב ייעודי לפיתוח היישובים הערביים בנגב. בכלל, יש בעיה עם תקציבי הפיתוח המיועדים למגזר הערבי, כאשר הפער בין תקציבי פיתוח ליישובים היהודיים לתקציבי פיתוח ליישובים הערביים הוא עצום. תודה רבה לך, אדוני.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. מטעם סיעת בל"ד, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       השעה מאוחרת, ואני נעתר לבקשת היושב-ראש לקצר בדברים. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנושא שאנחנו דנים בו היום הוא החלת דין רציפות על הצעות חוק מהכנסת הקודמת. אני מזכיר את נושא הדיון.
       
       אני חושב שלממשלה הנוכחית יש יותר מקורטוב של חוצפה בבואה להציע רציפות; ממשלה שברוב הדברים היא נגד רציפות. אני אגיד במה דברים אמורים. ממשלה זו בנושא החשוב ביותר התנגדה לרציפות. היא התנגדה לרציפות פוליטית במשא-ומתן עם הפלסטינים. כל מה שהיה בעיני ממשלה זו בשנים האחרונות, אם זה משא-ומתן בקמפ-דייוויד, אם זה משא-ומתן בטאבה, אם זה סיכומים בעל-פה או סיכומים בכתב, סיכומים בהסכם אוסלו - כל מה שהיה עד עכשיו, מבחינת הממשלה הזאת בטל ומבוטל. אין שום רציפות.
       
       זו ממשלה נגד רציפות. ממשלה זו באה וביטלה את הרציפות בתוכנית שאושרה באופן רשמי בממשלה, של 4 מיליארדי שקל למגזר הערבי. גם זה "פאסה". זו תוכנית זיכרונה לברכה מבחינת הממשלה הזאת. ממשלה זו נגד רציפות גם בנושא הזה.
       
       כל ההתחייבויות של ישראל, של מדינת ישראל, כלפי הפלסטינים, בכל נושא שהוא, בטלות ומבוטלות. אין שום רציפות. זו ממשלה שבאה נגד הרציפות.
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       גם השר גדעון עזרא וגם אני היינו מקורבים לשיחות, להסכמים, והרבה דברים כן התרחשו.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אני שואל, האם אתם מוכנים להחיל דין רציפות עכשיו עד לנקודה שהיו בה שיחות טאבה, למשל? האם אתם מוכנים להחיל רציפות בעניין תוכנית 4 מיליארדי השקלים למגזר הערבי?
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       מה זה קשור?
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       זו רציפות. ממשלה החליטה. באה ממשלה חדשה, והיא אינה מכירה במה שהממשלה הקודמת עשתה. אפילו ממשלת נתניהו, הידועה לשמצה, כשעלתה לשלטון, היא החילה רציפות, לפחות באופן מוצהר. הוא בא ואמר: אפילו שאני מתנגד לסיכומים של הממשלה הקודמת, אני מחיל דין רציפות, אני עושה רציפות. הוא התחייב קבל עם ועדה שהוא מחיל רציפות על החלטות הממשלה שבאה לפניו. 
       
       ממשלה זו ביטלה כל רציפות בנושא המדיני. ממשלה זו ביטלה כל רציפות בהתחייבויותיה הכתובות והמוצהרות כלפי האוכלוסייה הערבית בישראל.
       
       באים אלינו כאן ומציעים תוכנית כלכלית ואומרים: העת היא עת חירום. אני אומר לכם, שאפילו היה המצב הכלכלי הכי טוב שאפשר, והיתה צמיחה, ביבי נתניהו היה בא עם תוכנית דומה בעקרונותיה. זו לא תוכנית חירום כלכלית שבאה לפתור בעיות אקוטיות, בוערות, אלא תוכנית שבאה לנצל את המשבר הכלכלי בשביל לערוך שינויים ארוכי טווח בכלכלה לטובת העשירים ונגד העניים. ליברליזם. דרוויניזם חברתי - החזק ישרוד, החלש ייזרק החוצה. זו הפילוסופיה הניאו-ליברלית, הקפיטליסטית הקיצונית, של ביבי נתניהו ושל חלק גדול מהממשלה. אפילו אלה שראיית עולמם אינה כזאת ממלאים פיהם מים, ובאים ומסבירים לנו שאין כסף, והבעיה היא בעיה של משבר כלכלי. לא ולא. זה שקר, עבודה בעיניים. מספרים סיפורים לאנשים.
       
       ונניח שהממשלה הזאת צודקת. רק נניח לרגע שאף אחד לא יחשוב שהיא צודקת. נניח לרגע שהיא צודקת, ויש משבר כלכלי, ועניין 4 מיליארדי השקלים למגזר הערבי זה קשה עכשיו, אז יש לי כמה הצעות שיכולות לשנות את המצב בצורה יסודית ולא עולות פרוטה אחת למשרד האוצר. 
       
       למשל, הממשלה יכולה, בהחלטה שלא עולה כסף, אולי כסף הדיו שבו מודפס הנייר שעליו כתובה ההחלטה, להכיר בכפרים הלא-מוכרים, שזה בפני עצמו שם מוזר. הכפרים האלה היו קיימים לפני קום מדינת ישראל. זו החלטה שלא עולה לאוצר כסף. אם יש רצון לשוויון, הבעיה היא לא בעיה של כסף. למשל, הממשלה יכולה לבוא היום ולאשר תוכניות מיתאר מתאימות וראויות לשמן, תוכניות שיתאימו לצרכים של הכפרים והערים וכל היישובים הערביים לצרכים העכשוויים ולצרכים בעתיד, וזה לא יעלה לאוצר כסף. הממשלה יכולה גם להחליט להרחיב את תחומי השיפוט של היישובים הערביים, וזה לא יעלה לאוצר כסף. הממשלה יכולה גם להחליט על השוואת התנאים של האסירים הפוליטיים, הביטחוניים, הערביים בבתי-הסוהר לאלה של שאר האסירים, וזה לא יעלה לאוצר כסף. 
       
       הרבה דברים הממשלה יכולה לעשות בלי שזה יעלה כסף, אבל הפילוסופיה של הממשלה וראיית עולמה ומדיניותה הן נגד שוויון. השוויון הוא רק ברטוריקה. אנחנו כל הזמן שומעים מלים-מלים, ואין כלום, כמו שנאמר: נשיאים ורוח וגשם אין. 
       
       התוכנית הכלכלית המוצעת תפגע ברוב-רובה של האוכלוסייה במדינת ישראל - בכל השכבות החלשות, בכל היישובים בפריפריה, אבל אני אומר לכם - במיוחד באוכלוסייה הערבית. אם יש פגיעה כללית בכלל האוכלוסייה, באוכלוסייה הערבית הפגיעה היא כפל כפליים.
       
       לפי תוכנית זו, האבטלה תעלה. יש פיטורים המוניים של מורים, של עובדי מועצות מקומיות, של פקידים בכל מיני מקומות, ואין תוכנית לתעסוקה. הכפרים הערביים היום - היישובים הערביים - הם ב=25 המקומות הראשונים באבטלה. כל שכיר ערבי שיפוטר היום מעבודתו יהיה לו קשה למצוא מקום עבודה - גם בגלל המצב הכלכלי, גם בגלל הגזענות הגואה וגם בגלל מדיניות הממשלה, שסוגרת הרבה מקומות תעסוקה בפני האוכלוסייה הערבית. אז אנחנו בפני מצב, שאם תהיה אבטלה, היא תהיה כפל-כפליים באוכלוסייה הערבית.
       
       הקיצוץ בקצבאות הילדים, כשהוא מלווה באבטלה גואה, יחמיר את המצב עוד ועוד. אם היום משפחה בת שמונה נפשות מקבלת 4,000 שקל מהביטוח הלאומי, והמפרנס או המפרנסת של המשפחה מקבלים 3,000 שקל, אז 7,000 שקל מעבירים את החיים בצורה כלשהי. לפי התוכנית הכלכלית הזאת, במקום 4,000 שקל, המשפחה הזאת תקבל 1,250 שקל - תקנו אותי אם אני טועה, משהו כזה. איך יחיו האנשים האלה? ועוד, המפרנס או המפרנסת של המשפחה חיים תחת איום של  אבטלה, הם יכולים למצוא עצמם מחר מובטלים. אז הפגיעה באוכלוסייה הערבית גדולה כפל כפליים.
       
       הקיצוץ בתקציב הרשויות המקומיות, בתקציבי האיזון, יפגע בראש ובראשונה ביישובים הערביים, שהם נחשלים מבחינה כלכלית - ושלא יספרו לנו את הסיפורים על הארנונה. 
       
       הממשלה לא מפנה - לפני שבועיים דיבר כאן שר האוצר, ואני שאלתי אותו. הוא אמר: אנחנו נפנה יזמים לפריפריה, אנחנו ניתן סיוע ליזמים, ישראל - כך אמר - תהיה גן-עדן ליזמות. אני שאלתי אותו שאלה פשוטה, כמה מהיוזמות האלה הוא יפנה לסקטור הערבי. שאלתי שוב ושוב, והוא לא ענה. אני יודע למה הוא לא עונה: כי גם בעבר וגם עכשיו לא מפנים יזמות ליישובים הערביים - בכלל, אם יש שם אזורי תעשייה, זה סיפור אחר.
       
       אז אנחנו נהיה במצב שהתוכנית הזאת תפגע עוד ועוד באוכלוסייה הערבית, וגם כשתהיה צמיחה כלכלית זה לא ישפר את המצב, כי אנחנו הגענו למצב - ואני מדבר בשם ציבור, אני נציג ציבור כאן - הגענו למצב שהאבטלה בקרב האוכלוסייה הערבית היא אבטלה סטרוקטורלית-מבנית, היא לא תוצאה של משבר חולף. השכירים הערבים לא יכולים לחזור לתעסוקות מסורתיות שהיו קיימות בעבר ולא קיימות כיום, מסיבות שונות, והם לא יכולים להשתלב בתעשיית ההיי-טק החדשה שהשוק הישראלי מתפתח בכיוונה בעשר השנים האחרונות. 
       
       צריך לעשות תוכניות כאלה שיכשירו לפחות את הדור הצעיר להיכנס לשוק העבודה, וצריך להקים מפעלים. אפשר לבנות תוכניות.

השר גדעון עזרא:
       
       מה אתם צריכים לעשות? מה אתה צריך לעשות? דבר אחד. 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אנחנו אנשים עובדים - -

השר גדעון עזרא:
       
       מה אתה עושה לטובת המדינה? - - -

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       - - מרוויחים את לחמנו ביושר. אתה רואה באוכלוסייה הערבית מהנדסים, רופאים, פועלים, עובדים. אנחנו תורמים ליצירת העושר הציבורי - -

ואסל טאהא (בל"ד):
       
       לא נותנים להם את ההזדמנות. 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       - - ומגיע לנו חלקנו בעוגה הציבורית שאנחנו יצרנו. 

ואסל טאהא (בל"ד):
       
       לא נותנים הזדמנות - - -

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       היום, קח למשל את הנגב. בוכים שאין חקלאות, אנשים לא רוצים לעבוד בחקלאות. יש אנשים שרוצים לעבוד בחקלאות, הערבים בנגב רוצים לעבוד בחקלאות, אבל כשהם עובדים בחקלאות, שולחים אווירונים בשביל להשמיד את התוצרת שלהם, שולחים אווירונים עם חומרים כימיים - -

השר גדעון עזרא:
       
       זה בניגוד לחוק.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       - - שמשמידים את התירס, את החיטה, את השעורה, את הבצל. אז יש אנשים שרוצים לפלח את הקרקע ולזרוע ולהרוויח את פת לחמם ביושר על-ידי עבודה בחקלאות, רק הממשלה מונעת זאת מהם. 

השר גדעון עזרא:
       
       זה בניגוד לחוק.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       מה בניגוד לחוק?

השר גדעון עזרא:
       
       זו לא האדמה שלהם.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       מה בניגוד לחוק? זה האדמה שלהם, זו האדמה שלהם. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אתה שופט שתקבע - - -? 

השר גדעון עזרא:
       
       אתה גם נהיית משטרה - - -

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       בניגוד לך, לאף ערבי לא מגיע גרגיר אדמה אחד - - -

השר גדעון עזרא:
       
       אתה יודע מה קורה בנגב יותר טוב ממני. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - -

       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חברים.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, על התוכנית הכלכלית אנחנו נדבר שוב ושוב, ואנחנו צריכים להבהיר שוב ושוב, שזו תוכנית שבה משקרים לנו כשאומרים אין כסף. יש כסף, השאלה לאן הולך הכסף. האוכלוסייה הערבית תורמת ביצירת המשאב הציבורי, ביצירת העושר הציבורי, והיא לא מקבלת את חלקה בעוגה שהיא משתתפת ביצירתה. זה האבסורד.
       
       אני רוצה להעיר רק הערה אחת על מפת הדרכים. 

השר גדעון עזרא:
       
       תגיד לי, כמה זמן הסיפור - - - מה קרה?

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       יש עוד הרבה זמן.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       במסיבת העיתונאים של שר החוץ פאואל וראש הממשלה אריאל שרון לא הוזכרה מפת הדרכים, ואני אומר לכם - לא במקרה. לא במקרה. כנראה בעקבות לחץ של אריאל שרון וממשלתו, ארצות-הברית החליטה להשעות את מפת הדרכים ולהתמקד בצעדים שמנותקים ממפת הדרכים. זה המצב לאמיתו, וכשבאים כאן ונואמים לנו נאומים ארוכים, שוב - נשיאים ורוח וגשם אין. דיבורים דיבורים בשביל להסוות את המציאות ולא בשביל להגיע לשלום.
       
       זו המציאות שבה אנחנו חיים. יש היום ממשלה שלא רוצה להגיע להסכם שלום כי היא לא רוצה לסגת מהשטחים הכבושים, כי היא רוצה להמשיך בהתנחלויות; ממשלה שלא מכירה בצורך בהקמת מדינה פלסטינית; ממשלה שיש לה פחד משלום, ממשלה שנגועה ב=peace פוביה. זו האבחנה היחידה לממשלה הזאת, והיא צריכה ללכת מהר ככל האפשר. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חבר כנסת ואסל טאהא, בבקשה.
       

ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בריאיון של ראש הממשלה שרון ל=Ynet הוא ניסה כל הזמן לא לענות על שאלות וניסה כל הזמן להתחמק מתשובות לשואל, העיתונאי, כמנהגו. הוא היה כל הזמן אמן בהתחמקות, לא רצה להגיד שכן, הוא יתמוך במפת הדרכים. תמיד הערים מכשולים בפני תהליך השלום, ובפעם הזאת, תחת לחץ בין-לאומי אירופי-אמריקני שמופעל כעת על ישראל על מנת שיאשרו את מפת הדרכים, יצאו לדרך לשלום, יתמכו בממשלה הפלסטינית של אבו-מאזן, שכביכול כל הזמן דיברו שהם מחכים לממשלה הפלסטינית שבאמת תישא ותיתן על השלום – אני אומר כאן שהם כל הזמן התחמקו והם מנסים לנהוג במדיניות של הפרד ומשול, כאילו ערפאת זה מישהו אחר ואבו-מאזן זה מנהיג חדש. 
       
       רבותי, דעו ששניהם ממייסדי ה"פתח", שניהם מנהיגים היסטוריים של המהפכה, שניהם בראש אחד. כל עוד מאשימים את ערפאת כאילו הוא מנווט ומכשיל את השלום, זו סיבה  להתחמק, להכשיל את תהליך השלום.
       
       אדוני היושב-ראש, כששמעתי את תשובתו של השר לנדאו התמלא לבי חרדה ממה שקורה וממה שנבנה בארץ הזאת, ממה שעלול לפגוע לא רק באזרחים הערבים ולא רק בפלסטינים, אלא גם עלול לפגוע בישראלים וגם ביהודים. הוא אומר: לא רע להכאיב לפלסטינים. מדובר בשר שהיה מופקד על ביטחון הפנים. אלה דעות מושרשות, מתחזקות בממשלה הימנית הזאת. זה פאשיזם. לא אכפת לו שיכאיב לאחר, לאחר שחותר וטוען שהוא עושה מאמצים כדי לכונן שלום עמו. אבל הוא חוזר ומדגיש: לא רע להכאיב לפלסטינים. אדם שלא רע לו להכאיב לאחר, האמינו לי שגם לא רע לו להכאיב לישראלים. והוא אחד התומכים בתוכנית הכלכלית, שמנהיגו לשעבר נתניהו הוא מקברניטיה, והוא בנה תוכנית שכן מכאיבה לכל האזרחים, ערבים ויהודים. היא מכאיבה לשכבות החלשות, מכאיבה לכל אדם שזקוק לעזרה, לכל המשפחות הסיעודיות. למי היא לא מכאיבה? רק ל=10% מהתושבים. לכן, אנשים שיש להם דעות פוליטיות ימניות פאשיסטיות – לא אכפת להם אפילו לפגוע בבני הבית שלהם. 
       
       אדוני היושב-ראש, התוכנית הכלכלית מכאיבה לכולם. היא פגעה בחינוך, פגעה באמהות חד-הוריות, פגעה בפנסיונרים, פגעה ברשויות מקומיות תחת הכותרת "חיסכון – מיזוג ואיחוד", על מנת להציל את השלטון המקומי. אני אומר לקברניטי התוכנית הזאת, למתכנני המיזוג: אתם הורסים את השלטון המקומי במדינה, אתם פוגעים קשות במועצות החלשות כשאתם נוגעים בתקציבי הפיתוח. 
       
       אדוני היושב-ראש, תקציבי הפיתוח מהווים 40% מהתקציב הרגיל של הרשויות המקומיות הערביות. תאר לעצמך שהם פוגעים בתקציב הזה, מה יקרה בשלטון המקומי בסקטור הערבי וגם בפריפריה? הרס טוטלית של השלטון המקומי, הרס טוטלי של הרשויות המקומיות הערביות. פוגעים בתקציבי הפיתוח שעליהם נשען השלטון המקומי הערבי במדינה ושבלעדיהם לא יכולים להתקין מנורה ברחוב, לא יכולים לספק נייר טואלט לבתי-הספר, בלעדיהם לא יכולים להזיז דבר ביישובים הערביים. ובאים ומתגאים, ובחוצפה רבה אומרים: מה אתם עשיתם? שמעתי את השר גדעון עזרא אומר: מה אתם עושים?
       
השר גדעון עזרא:
       
       מה עשיתם עם התקציבים שלכם? איפה הם? איפה הכסף שהיה לכם? איפה הכסף שהיה לך?
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       התקציבים דלים. אנחנו בנינו בתי-ספר, סללנו כבישים, יצרנו תשתיות. במקום שתתמוך בנו, אתה כשר שיודע את האמת לגבי  מה שקורה בסקטור הערבי, אתה מתפלסף ותוקף.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני תומך באנשים הישרים. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אנחנו ישרים, כל הזמן היינו ישרים. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני יודע מה יש בכפר-כנא, אתה יודע. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אנחנו כוח יוצר ועובד במדינה, אתה לא יכול להכחיש את זה. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       יש כאלה, לא אתה. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       כולם. לכן קשה מאוד שאנחנו נתמוך במדיניות הממשלה המתחמקת. ראש הממשלה הוא אמן בהכשלות תהליך השלום. הם אמנים בכיצד מכשילים, כיצד עושים חורים בכל סעיף וסעיף, כיצד מחרחרים ריב גם בין הפלסטינים לבין הישראלים. ממשלה כזאת, אדוני היושב-ראש, לא ראויה להנהיג עם ולא ראויה להנהיג מדינה במצב שבו אנחנו חיים במזרח התיכון. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. חבר הכנסת טלב אלסאנע, אחרון הדוברים, בבקשה. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר המקשר, יש להזכיר שמפת הדרכים איננה החזון של העם הפלסטיני. זאת לא יוזמה של ערפאת, אפילו לא של אבו-מאזן. שוב  ושוב חוזרים על זה שיש שתי דרכים, של ערפאת ושל אבו-מאזן, אבל לדעתי יש דרך אחת שהיא דרכו של העם הפלסטיני, שכולו שוחר שלום וכל מבוקשו ושאיפתו הם להגיע לעצמאות, לחירות ולסיום הכיבוש. מפת הדרכים היא יוזמה של ארצות-הברית, והיא יוזמה של המנהיגות הקיימת בארצות-הברית, של ג'ורג' בוש, המוכר בתמיכתו הנלהבת והלא-מתפשרת בממשלת ישראל הימנית הקיימת היום. זאת אומרת, זה המינימום שבמינימום שיכול לבטא רצון של עם פלסטיני. ואף שזאת יוזמתו של הנשיא בוש, המנהיגות הפלסטינית הודיעה מלכתחילה שהיא מאמצת את היוזמה הזאת. 
       
       אבל ראה זה פלא, ממשלת שרון, שכל הזמן מדברת ומכריזה על תיאום אסטרטגי בינה לבין המנהיגות בארצות-הברית, דורשת מהצד הפלסטיני למלא אחר התחייבויותיו על-פי מפת הדרכים, להילחם בטרור. לא רק לנסות לעצור אנשים פלסטינים שכביכול מנסים לפגוע בהסכמי השלום במידה שיהיו, אלא גם לפרק ולחסל, וכל מיני מושגים כאלה, והיא דורשת מהם לעשות את זה מכוח מה? - מכוח מפת הדרכים, כאשר ממשלת ישראל בעצמה לא אישרה את המפה הזאת. אז באיזו זכות? מכוח מה היא יכולה לדרוש מהצד הפלסטיני למלא את התחייבויותיו על-פי מפת הדרכים כאשר ממשלת ישראל טרם קיימה דיון ענייני בישיבות הממשלה, לא אישרה את התוכנית הזאת? מה הוא מקור הלגיטימציה של הדרישות הישראליות? כדי שמדינת ישראל תוכל לדרוש מהצד הפלסטיני לקיים את התחייבויותיו על-פי מפת הדרכים, קודם כול צריך לאשר אותה, שתהיה בסיס לפעולה משותפת. 
       
       נוסף על כך, ממשלת ישראל חייבת גם למלא את חלקה בהתחייבויות, כי אנחנו רואים שבפועל הצד הפלסטיני החל בכך. יש ההכרזה של הנשיא ערפאת להפסיק את פעילות האלימות נגד מדינת ישראל, אם כי אין לו שליטה, כי השלטון של ממשלת שרון במשך השנתיים חיסל את השליטה הפלסטינית בערים ובכפרים הפלסטיניים. והחלו ברפורמות. בחירת ראש ממשלה היא בהתאם למפת הדרכים. מהצד השני ממשלת ישראל לא עשתה מאומה, לא על מנת לקדם את מפת הדרכים ולא על מנת לעזור לפלסטינים לקדם את התחייבויותיהם על-פי מפת הדרכים.  
       
       מה שאתה אומר, חבר הכנסת ואסל טאהא, הוא הנכון. המומחיות של שרון שהתגלתה במשך השנתיים האלה היא היכולת לומר דבר ולעשות היפוכו: לומר שהוא רוצה לקדם את השלום, ולקדם את המלחמה; הוא אומר שהוא מקדם את הצמיחה, והוא גורם לאבטלה. והוא מצליח למכור לוקשים לאזרחים במדינה. הססמה שלו  היא שהעם רוצה את שרון. העם קיבל את שרון, אבל קיבל את שרון האמיתי, עם מלחמה, עם אבטלה, עם הכול. 
       
       במשך שנתיים הוא ניסה כל דבר. דבר אחד הוא לא עשה, ללכת ולדבר עם הפלסטינים במקום לשלוח אליהם טנקים ומטוסים ומסוקים. 
       
       הוא מדבר על כך שהוא  מוכן למחוות. מה, הפלסטינים מחפשים מתנות? מה, הם מחפשים טפיחות על השכם? הפלסטינים מחפשים עצמאות, מחפשים את סיום הכיבוש. האויב של מדינת ישראל הוא לא הפלסטינים; האויב המשותף גם לפלסטינים וגם למדינת ישראל הוא הכיבוש הישראלי. ולכן, הדרישה והתביעה היא אחת: סיום הכיבוש. לא מחוות, לא מתנות, לא פרסים.
       
       אבל מה הוא עושה בפועל, לאחר ששנתיים הוא נכשל על-פי מבחן התוצאה? ולצד הפלסטיני אין האפשרויות שיש לממשלת ישראל – לא המטוסים ולא המסוקים ולא הצבא – ולמרות כל מה שיש לממשלת ישראל, אחרי יותר משנתיים היא נכשלה. הגישה הזאת נכשלה. אתם לא יכולים להגיד: על-פי מידע שיש לנו, אמור לצאת מישהו מרצועת-עזה - וכתוצאה מכך להטיל סגר על יותר ממיליון פלסטינים, ילדים, נשים וזקנים, כולם, כי יכול להיות שמישהו יכול לצאת משם, כשאנחנו יודעים שבמשך השנתיים כמעט לא יצא אף אחד, חוץ מאלה שהשתמשו בדרכון בריטי בתקופה האחרונה. אז הולכים להעניש יותר ממיליון אנשים תושבי רצועת-עזה בטענה שיש כביכול מישהו כזה. אם יש לכם אינפורמציה על מישהו כזה, תמסרו את האינפורמציה לצד הפלסטיני, כי הפלסטינים אמרו שהם מוכנים לטפל בכך, והם החלו לטפל בפועל.
       
       אבל, בעצם אתם רוצים להכשיל את אבו-מאזן ואתם רוצים להכשיל כל יוזמה של שלום: את תוכנית מיצ'ל ואת טנט וגם את מפת הדרכים. אתם אומרים שאתם בעד ואתם עושים את ההיפך, כי האיום העיקרי על  ממשלת שרון הוא השלום, וראש הממשלה הנוכחי נתון במצב של ניגוד אינטרסים. ראש הממשלה הנוכחי נתון במצב של ניגוד אינטרסים, כאשר מצד אחד, חבר הכנסת דהאמשה, הוא צריך - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       כן, עכשיו זה לא כבוד גדול. אתה רואה שאין ממשלה, לא כאן ולא בחוץ; יש רק צבא. זו מדינה שלא הממשלה מנהיגה אותה. ברגע שנבחר ראש הממשלה, הוא נתן לצבא לנהל את המדינה, וקציני הצבא עושים מה שעולה על רוחם. 
       
       ואני רוצה לומר לך, שראש הממשלה הנוכחי נתון במצב מסוים, שבו הוא חצוי  בין שמירה על שלום הקואליציה הימנית שלו עם ליברמן ובני אלון לבין בחירה בדרך של שלום, שתביא שלום לאזרחי המדינה. ואז הוא מעדיף את שלמות הקואליציה שלו. הוא לא רוצה להרגיז את בני אלון ולא רוצה להרגיז את ליברמן. הוא רוצה לחבק אותם, ואת המחיר משלמים אזרחי המדינה, ואת המחיר הם משלמים לא רק על-ידי המצב של חוסר הביטחון הקיים, המחיר הוא גם המחיר של מלחמה, ולמלחמה יש מחיר, כמו שלשלום יש מחיר, לרבות התוכנית הכלכלית הזאת, שלדעתי היא המחיר של המצב המדיני הקיים. 
       
       ואני רוצה לומר לכם, רבותי, שהתוכנית הזאת חושפת את חוסר הרגישות ואת האטימות המוחלטת של הממשלה כלפי כל השכבות החלשות במדינה. זו ממשלה שדואגת לעשירים, לאלה שמשקיעים בבורסה, לעשירון העליון, ולכן היא עושה להם הנחות ונותנת להם הטבות, ואנחנו שמענו את השר נתניהו אומר: לא יכול להיות שאנחנו נפגע באותם אנשים שמובילים את המשק הישראלי. אז לפגוע בחינוך זה הפתרון? לפגוע במשפחות ברוכות הילדים, לגרום לכך שהעניים יהיו יותר עניים ולגרום לכך שתהיה יותר נשירה מבתי-הספר ועלייה ברמת הפשיעה ועבריינות, זה הפתרון? להקצות יותר להתנחלויות ולמתנחלים, להקים יותר מאחזים ולשמור על מאחזים ולפגוע בקצבאות של ילדים, של משפחות חד-הוריות ושל זקנים? איזה היגיון כלכלי יש מאחורי הדבר הזה?
       
       ואני רוצה לומר לכם, שבמדינה הזאת אין בעיה של תקציב. אין בעיה של תקציב. הבעיה היא בחלוקת התקציב, בסדר העדיפויות של הממשלה. היא לא מציבה את האדם בראש סדר העדיפויות  שלה. היא לא מסתכלת על העבודה לא כשיקול כלכלי אלא כעניין ערכי, שאדם יקום בבוקר ויש לו מקום עבודה, יש לו סדר-יום, כי מקום עבודה הוא כבודו של אדם. ולכן הם מרשים לעצמם לפטר אנשים באופן סיטוני. 
       
       המצב בקרב האוכלוסייה הערבית הוא הרבה יותר חמור, ואתם יודעים מה הסיבה? הסיבה היא שבמשך שנים היתה מדיניות של אפליה, מדיניות של אפרטהייד. מפלים את הציבור הערבי. היום, כשהולכים לקצץ, מקצצים באופן שוויוני, אבל אז, כשהיו צריכים לתת, לא נתנו באופן שוויוני. הערבים קיבלו אז פחות, אבל עכשיו הם צריכים לשלם באופן שווה, והם ייפגעו יותר, מה גם שהיתה מדיניות של כלכלת תלות. במשך עשרות שנים היתה מגמה עקבית ליצור תלות כלכלית מוחלטת של האוכלוסייה הערבית במשק הישראלי. ביישובים הערביים, בכפרים הערביים, אתה תראה  שאין אזורי תעשייה, אין אזורי מסחר, אין תיירות, ומי שרוצה לעבוד חייב לעבוד ביישובים הסמוכים. 
       
       בנגב, למשל, אין בדואי אחד שיש לו מכסת מים לחקלאות. זה סביר? אין בדואי אחד שיש לו מכסת מים לחקלאות. אין בדואי אחד שיש לו אפשרות לפתח רפת או לול בנגב, כשאנחנו יודעים שיש שם אבטלה. העניין שם אינו כפי שאתה אומר, סגן השר, שאנשים הלכו ותפסו אדמות. יש עניין עקבי, שיטתי, לנשל את האנשים האלה מהאדמות שלהם, לא לאפשר להם לפתח כלכלה חקלאית. איך אתה מסביר את זה שבכל מדינת ישראל אין מושב חקלאי ערבי, אין קיבוצים ערביים, אין בקרב האוכלוסייה הערבית יוזמה התיישבותית כלשהי שקשורה לחקלאות? מדוע? מה הסיבה? הערבים לא יודעים לפתח חקלאות? והיום, כשהולכים לפגוע על-פי התוכנית הכלכלית בהכנסות שלהם, איך הם יתקיימו? איך הם יתפרנסו? 
       
       אני רוצה לומר, שהתוכנית הזאת היא מסוכנת מאוד, לא מבחינת מספר האנשים שיהיו מובטלים, אלא מבחינת הגישה וההשלכות החברתיות שלה. הכוח והעוצמה של מדינה לא נמדדים במספר הטנקים והמטוסים שיש לה; הכוח והעוצמה של מדינה נמדדים גם ביחס שלה לאוכלוסייה שחיה בה. וראינו מדינות חזקות מאוד שיש להן ארסנל צבאי, אטומי וגרעיני, והן קרסו, כמו ברית-המועצות לשעבר, שקרסה לא  משום שלא היה נשק או צבא, אלא בגלל היחס שלה לאוכלוסייה שבתוכה, בגלל המצב הכלכלי, בגלל המצב החברתי. מדינת ישראל שמשתלטת ומתפארת בכוח הצבאי שלה, לדעתי התוכניות והגישה הכלכלית מכרסמת במבנה החברתי שבתוכה. במיוחד כאשר הולכים ופוגעים בחינוך, כי אז נפגע המשאב האנושי החשוב ביותר, הנכס החשוב ביותר, שהוא האדם. 

	אני רוצה לסכם ולומר, שמענו כאן לא אחת במהלך הדיון שרים או סגני שרים שמתחילים לדבר או להסית כנגד הציבור הערבי, כנגד האוכלוסייה הערבית. ואני שואל, סגן השר - - - 

השר גדעון עזרא:
       
       השר. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       השר, שאז היה סגן השר לביטחון פנים. במסגרת התפקיד שלך גם התייחסת לעניינים כמו ההתנהגות של האוכלוסייה הערבית. אני רוצה לתת כמה דוגמאות רק מהחודש האחרון, איך גורמים בשלטון מתייחסים לציבור הערבי, וההתנהגות הזאת עברה בשקט מוחלט. מפקד "הסיירת הירוקה", קוראים לו גלעד אלטמן - אותה סיירת שכל פעם מופיעה לנו בצבע אחר, בכובע אחר, פעם כנציגי מינהל מקרקעי ישראל, כדי לשמור על אדמות המינהל, פעם כנציגי הצבא, כדי לשמור על אדמות הצבא, פעם כנציגי אגף פיקוח הבנייה, כדי להרוס בתים, כל פעם היא מופיעה בצורה אחרת אבל כל הזמן בהקשר שלילי - הוא שולח מכתב למנכ"ל הקודם של משרד התשתיות הלאומיות, מר מעיין, ואומר לו, שלרגל פרישתו הוא מעניק לו מתנה. אתם יודעים איזו מתנה הוא מעניק למנכ"ל משרד התשתיות לרגל הפרישה שלו? מפקד "הסיירת הירוקה", דבר ירוק, מה הוא מעניק לו? הוא מעניק לו כמתנת פרישה ריסוס של 6,500 דונם אדמות של בדואים בנגב. הוא רואה בריסוס של אדמות, בחומר כימי, במטוסים, דבר טוב מאוד, דבר שמעורר בתוכו שמחה, עד כדי כך שהוא רואה בזה פרס והוא מעניק זאת כמתנה לרגל פרישה. 
       
       האדם הזה מופקד על "הסיירת הירוקה", שנמצאת כל יום במגע עם האוכלוסייה הערבית. עם התפיסה הזאת, עם המנטליות הזאת, מה אתה אומר, למה זה יוביל, לאן זה יוביל, מה ההשלכות של התפיסה הזאת? 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע, לסיים, בבקשה. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אתה מכיר את "הסיירת הירוקה", לא פלא שזאת המטרה שלה. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       כנראה עם כל מעשה רע יותר שלו, הוא יקבל קידום. אדם כזה צריך לבטל אותו באופן מיידי, אדם עם גישה סדיסטית, אכזרית, איננו ראוי לכהן בתפקיד ציבורי כזה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תסיים, בבקשה. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אני מסיים. הדוגמה השנייה: לפני יומיים, בחור משבט אל-הוזייל, ברהט, המשטרה ביקשה ממנו לעצור, הוא פחד וברח לביתו. רדפו אחריו - בחור צעיר, פחות מ=18 - נכנסו אל תוך הבית, יחידות של יס"מ ומג"ב, והחלו להכות את הילד ואת האחים שלו, האחיות שלו ואמא שלו, בצורה ברוטלית, עד שהם נזקקו לטיפול רפואי. ההתנהגות הזאת היא לא מקרה ראשון. אנחנו יודעים על מקרים של יחידות בילוש שלא מזדהות. אנחנו יודעים גם על התנהגות של אנשי מג"ב. הדברים האלה מגיעים למח"ש, המחלקה לחקירות שוטרים, אחרי חקירה ממציאים לנו תשובה סטנדרטית, שהתיק נסגר מחוסר ראיות. 
       
       ההתנהגות הזאת לדעתי מכתימה את כלל ציבור השוטרים במדינת ישראל. אני לא מאשים את כלל ציבור השוטרים, כי לדעתי רובם מתנהגים בצורה מצוינת, ממלאים את תפקידם בצורה טובה, אבל כאשר לא מעמידים לדין את אותה קבוצה קטנה, היא לא משלמת על התנהגותה, לא מוציאים אותה מקרב המשטרה, לא מוקיעים אותה, לדעתי היא מכתימה את כלל ציבור השוטרים במדינה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אתה נותן לך את הדקות שלך? 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       לכן, אנחנו נצביע נגד החלת דין רציפות בהצעות החוק הללו. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       בבקשה, חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. 


עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, חברי הכנסת אלסאנע וטאהא הנוכחים באולם, הנושא הוא החלת דין רציפות על הצעות חוק שהממשלה מעוניינת בהן. כמובן זה חלק בלתי נפרד מהמדיניות הממשלתית כולה, מאופן ההתנהלות של הממשלה המכובדת שלנו. לך, כבוד השר, אני אומר, לא אלאה אותך ואת המעטים שנשארו באולם בשעה הזאת, אבל מסר אחד חייבים להעביר, ואני שואל אותך כשר, מהי טובת המדינה? 
       
       האם באמת טובתה של מדינת ישראל לעשות שלום עם הפלסטינים? אולי זו הנחה מוטעית, אולי בזה לא מסכימים. אם בזה מסכימים, ואני מניח שהממשלה, גם ראש הממשלה עם ההצהרות הבלתי- פוסקות שהוא כן מעוניין לעשות ויתורים כואבים, כל יום אנחנו שומעים זאת מחדש - אם באמת ובתמים הוא רוצה לעשות שלום, למה הוא עושה דברים שרק מרחיקים את השלום ומשכיחים אותו ועושים אותו לבלתי אפשרי? לי כשלעצמי אין ספק שהשלום הוא הכרחי וחיוני למדינת ישראל ולפלסטינים בו זמנית. אף אחד לא עושה לשני טובה. הפלסטינים חיים באושר ובעושר? לא. גם הם סובלים. אגב, סובלים הרבה יותר. 
       
       בחודש האחרון נהרגו - אני לא רוצה לומר נרצחו, כפי שרגילים לעשות לגבי הקורבנות מהצד שלנו, אבל בשטחים הפלסטיניים נהרגו בחודש האחרון 58 אזרחים, עד לפני יומיים-שלושה. אני בטוח שהיום ואתמול נהרגו עוד שניים. בממוצע, נהרגים בקרב הפלסטינים שניים ביום, נוסף על חיסול התשתיות, חיסול כל מקורות הפרנסה, והעוני, כל הדיכוי שחיים בו זו השנה השלישית ברציפות. אז ודאי שהם רוצים שלום. 
       
       מדינת ישראל היא הצד החזק, היא שמפעילה את הכוח, בידיה כל החוטים, בידיה מפת הדרך - אני רוצה להבדיל בעניין הזה בין מפת הדרך שאני מתכוון אליה עכשיו לבין מפת הדרכים שמדובר בה. אני לא יודע איזה תנאים רוצה מר שרון. בתחילת האינתיפאדה הוא אמר, אני רוצה שקט למשך 48 שעות. פעם ירד ל=24 שעות, עם טנט, כולנו זוכרים זאת. עכשיו יש לך שקט לפעמים שבוע, שבועיים, חודש. תקופות של שבועות, אבל הוא שכח מזה. האם באמת הוא שכח, או שמא לא התכוון לזה כאשר אמר, תנו לי שקט של 24 שעות ונתחיל לדבר? 
       
       האמרה האחרונה שלו - אני רוצה שייפסקו כל הפיגועים. ואני שואל, האם מישהו מסוגל להפסיק את כל הפיגועים? האם כאשר שלטה ישראל בכל השטחים הפלסטיינים, מימים ימימה, היא הצליחה להפסיק את כל הפיגועים? זה נפסק באינתיפאדה הראשונה? זה נפסק באינתיפאדה השנייה? מישהו מסוגל להפסיק את זה הרמטית בכלל? הרי זה בלתי אפשרי. זה לא ניתן להשגה. ואם הוא שם כזה יעד ביודעו, מי כמוהו יודע, הוא מקבל את כל התזכירים ואת כל התדריכים ואת כל המידע, ואתה כאיש שב"כ לשעבר יודע את זה טוב מאוד, ראש הממשלה מקבל את כל חוות הדעת, הוא יודע באלף אחוז שזה לא ניתן. לא אבו-מאזן, לא ערפאת, לא דחלאן ולא שום ממשלה, ולא ממשלת ישראל כאשר היא כובשת ונמצאת בכל השטחים, כל אלה יחד אינם מסוגלים להפסיק את ההתנגדות הפלסטינית לתקופה ארוכה ובאופן הרמטי. זה לא ניתן. 

       מה כן ניתן? ניתן לצמצם את זה, ניתן לפעול נגד זה, ניתן להתחיל לצעוד בדרך אחרת כאשר כל אחד מהצדדים תורם את חלקו. לכן, כאשר הוא מציב תנאי בלתי אפשרי, הוא כאילו אומר: אני רוצה להוכיח לעולם שאני כן רוצה שלום, אבל בפועל הוא לא רוצה שלום. הוא יודע שבתנאי הזה לא יכול להיות שלום. 
       
       אני אומר שמה שנחוץ למדינת ישראל, גם למצב המדיני, גם למצב הכלכלי,  בתנאים הקיימים,  הוא שלום. כאשר העם הפלסטיני מוכן להסתפק ב=20% משטח המריבה, שלא ימשיכו להערים תנאים ולא יערימו קשיים ולא יציבו לנו, כאזרחים, כחברי הכנסת וכבאי עולם התניות ותנאים בלתי אפשריים, שאף פעם לא יתממשו. אם מישהו חושב שבמצב הקיים יגיע אי-פעם מר שרון לשלווה, למנוחה ולנחלה וישלוט בעם הפלסטיני עד אין-סוף בלי שתהיה לו מדינה ובלי שיקבל את המינימום שהוא מוכן לקבל לגבי הזכויות שלו – דיברת על 20%, בגבולות 1967 – אם מישהו חושב שניתן לעשות את זה אחרת, הרי הוא טועה. הוא רק ימשיך להלאות את כולנו יחד ולסכן גם את הכלכלה. 
       
       ברשותך, אני רוצה להבהיר עוד נקודה אחת. הרי זה לא קורה כל יום, וגם התנאים האובייקטיביים במזרח התיכון ובמדינות בכלל מאפשרים להגיע לפשרות כאלה. היו זמנים שבהם לא ניתן היה להגיע לזה. אף אחד לא יכול להיות ערב באלף אחוזים שהזמנים האלה לא יחזרו. אנחנו חיים עכשיו בעידן שבו כל מדינות ערב, ביוזמת ביירות ובהחלטה של הליגה הערבית, החליטו שהן מוכנות לאמץ אל חיקן את מדינת ישראל, בתנאי שהיא תעשה שלום עם הפלסטינים. מה יותר מזה? תנאים יותר טובים לא ניתן להשיג. 
       
       אם מישהו חולם על זה שהעם הפלסטיני ירד על הברכיים ויהפוך את ממשלתו ואת פרנסיו למשת"פים, ששומעים לממשלת ישראל ומרכינים ראש, זה חזיון בלהות שאף פעם לא יתממש. אם עושים שלום, עושים שלום עם יריבים, עושים שלום עם אנשים כאשר שני הצדדים מכבדים זה את זה ומתייחסים זה לזה בגובה העיניים. זה יכול להיות שלום. כל כפייה אחרת וכל דרך של דיכוי ושל הכנעה ושל מלים כמו: להוריד אותם על הברכיים, יכולה להביא כניעה מסוימת. כניעה זו כניעה, דיכוי זה דיכוי, אבל זה יהיה זמני וזה תמיד יצמיח את ההתנגדות ואת האינתיפאדה הבאה, אם לא את האינתיפאדה הנמשכת. 
       
       אני רוצה להניח שאפילו ניתן לעשות את זה לתקופה של חודשים, שבהם הפלסטינים לא יצליחו לעשות כלום. אז מה? זה לא שלום. זה לא שלום. כדי לעשות שלום צריך להגיע להסכמה, וכדי להגיע להסכמה צריך לכבד את זה שנסכים אתו. 
       
       כל עוד מחלקים את הפלסטינים: זה ערפאת, זה רלוונטי וזה לא רלוונטי - אתה יודע מה? תאר לך שהמצב היה הפוך. תאר לך שמר ערפאת היה יוצא בהצהרה כזאת: מר שרון הצהיר קבל עם ועדה שלעולם לא ילחץ את ידי, ומי שלא מוכן ללחוץ את ידי, איך אעשה אתו שלום? הוא לא פרטנר. אני דורש שממשלת ישראל תחליף  את ראש הממשלה שלה. איך היית אתה כשר מסתכל על זה? איך היה הציבור מסתכל על זה? מה זה חשוב אם העם הפלסטיני בוחר את מנהיגיו ומוצא את הדרך הנכונה. אבו-מאזן או לא אבו-מאזן או ערפאת, הם מצאו את הדרך. הם ביניהם לא רבים ויש ביניהם הסכמה כללית איך לעשות ומה לעשות. למה אנחנו מתחילים להגיד: את זה תוציא, את זה תוריד, את זה תעשה, זה מקובל וזה לא מקובל. רק מי שרוצה לשחק במשחקים, רק מי שלא לוקח את העניין הזה ברצינות ורק מי שלא רוצה להגיע לשום מקום מתנהג כך. 
       
       אני מקווה שהמסר הובן. הייתי מציע לך בתוקף תפקידך כשר מקשר להעביר את המסר הזה לראש הממשלה. אולי באמת הוא רוצה שלום? יש אחוז אחד של סיכוי שהוא רוצה שלום. שיחשוב על זה פעם נוספת, למה לא. אני אומר שאם ייפול האסימון, כמו שאומרים בעברית, מר שרון מסוגל לעשות שלום. הוא יותר מכולם מסוגל לעשות את זה, הוא יותר מכולם יכול לעשות את זה ותהיה לו הכי מעט התנגדות. התנאים ממש בשלים, שייכנס להיסטוריה בדרך הזאת. זה לא מזיק. 
       
       ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני אומר את עיקר דברי לשומעינו הערבים בדקה או שתיים שנשארו לי. 
       
       (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית:
       
       בשם האל הרחמן והרחום, אחי המאזינים בכל מקום, נושא הדיון היום הוא מדיניות הממשלה וניסיון הממשלה לזכות בתמיכת בית-הנבחרים לחוקים ולהצעות שהיא מעוניינת בהסכמה עליהם. אמרתי בקיצור, שלא ייתכן שנסכים לחוקים אלה ולמדיניות זו, שכן מדיניות זו היא ביסודה מדיניות העוינת את השלום, מדיניות שאין מטרתה להוציא את ישראל, את המדינה הפלסטינית והעם הפלסטיני ממעגל שפיכות הדמים. 
       
       המבקש להשיג שלום – קל לו לעשות זאת. על מדינת ישראל, ובפרט על מר שרון, לכבד את הצד הפלסטיני על-פי כלליו שלו. אם העם הפלסטיני מוכן להגיע לפשרה, מסכים לתנאי שלום צודק ומוכן להסתפק עתה בגבולות מינימליים – גבולות 1967, כלומר מה ששווה ל=20%, 22% בלבד משטח פלסטין ההיסטורית – הרי שבפועל, למעשה, לא קיים כל מכשול העומד בפני השגת שלום, וזאת אם מדינת ישראל והעומד בראשה מעוניינים בכך. דומה שמר שרון אינו רוצה שלום, אבל רוצה להצטדק לפני דעת הקהל והעולם באומרו: "אני רוצה שלום", בשעה שהוא עושה כל שביכולתו למנוע אפשרות להשיג שלום זה. יברככם האל. שלום עליכם ורחמי האל. תודה רבה, אדוני.)
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חברי הכנסת, סיימנו את הדיון על הצעות סיעות מרצ, חד"ש-תע"ל, בל"ד ורע"ם שלא להחיל דין רציפות על הצעות חוק שעברו בשעתן קריאה ראשונה. תשובה והצבעה יתקיימו ביום ד'. 

	תם סדר-היום. הישיבה הבאה תתקיים מחר, י"א באייר התשס"ג, 13 במאי 2003, בשעה 15:00. ישיבת הכנסת נעולה. 

הישיבה ננעלה בשעה 21:17.
     
עמוד 154 מתוך 154

