﻿    תוכן עניינים
       דברי יושב-ראש הכנסת לציון יום האיחוד האירופי	3
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	4
       מזכיר הכנסת אריה האן:	4
       הצעת סיעות מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם להביע אי-אמון בממשלה  בשל מדיניותה החברתית, הכלכלית והמדינית	6
       אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):	7
       השר גדעון עזרא:	17
       אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):	27
       רוני בר-און (הליכוד):	32
       אילן ליבוביץ (שינוי):	41
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	49
       מזכיר הכנסת אריה האן:	49
       הצעת סיעות מרצ--חד"ש-תעל--בל"ד--רע"ם להביע אי-אמון בממשלה  בשל מדיניותה החברתית, הכלכלית והמדינית	50
       יאיר פרץ (ש"ס):	50
       יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	52
       מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	54
       יעקב ליצמן (יהדות התורה):	55
       חיים אורון (מרצ):	56
       ניסן סלומינסקי (מפד"ל):	59
       מגלי והבה (הליכוד):	63
       עמיר פרץ (עם אחד):	65
       עזמי בשארה (בל"ד):	66
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	68
       גדעון סער (הליכוד):	70
       הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 23), התשס"ד-2004	80
       (קריאה ראשונה)	81
       השר מאיר שטרית:	81
       אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	82
       אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	83
       ישראל אייכלר (יהדות התורה):	85
       טלב אלסאנע (רע"ם):	86
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	88
       עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):	90
       נסים זאב (ש"ס):	92
       משה גפני (יהדות התורה):	93
       מאיר פרוש (יהדות התורה):	97
       הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון מס' 3), התשס"ד-2004	99
       (קריאה ראשונה)	99
       השר מאיר שטרית:	99
       איוב קרא (הליכוד):	101
       אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	104
       גילה פינקלשטיין (מפד"ל):	106
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	107
       מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	108
       עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):	110
       מגלי והבה (הליכוד):	112
       נסים זאב (ש"ס):	115
       טלב אלסאנע (רע"ם):	117
       הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 13) (הארכת אשרה לעובד זר),  התשס"ד-2004	120
       (קריאה ראשונה)	121
       רשף חן (שינוי):	121
       שאול יהלום (מפד"ל):	122
       הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת	123
       רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):	124
       הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 13)  (הארכת אשרה לעובד זר), התשס"ד-2004  (קריאה ראשונה)	125
       אתי לבני (שינוי):	125
       אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	126
       גילה פינקלשטיין (מפד"ל):	126
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	127
       יגאל יאסינוב (שינוי):	128
       עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):	131
       אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	132
       נסים זאב (ש"ס):	133
       יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	134
    
       

דברי הכנסת
כה / מושב שני / ישיבות קכ"ה—קכ"ז /
י"ב—י"ד באייר התשס"ד / 3-5 במאי 2004 / 25
חוברת כ"ה
ישיבה קכ"ה




       
       
       
       
       
       


הישיבה המאה-ועשרים-וחמש של הכנסת השש-עשרה
יום שני, י"ב באייר התשס"ד (3 במאי 2004)
ירושלים, הכנסת, שעה 16:01

דברי יושב-ראש הכנסת לציון יום האיחוד האירופי 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, היום יום שני, י"ב באייר התשס"ד, 3 בחודש מאי 2004 למניינם. הנני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת. הנני מתכבד לפתוח את כנס הקיץ של המושב השני של הכנסת השש-עשרה. היו ברוכים. 
       
       אני מברך את הערוץ החדש, ערוץ הטלוויזיה, אשר עלה לשידורים היום בשעה 08:00. אני מקווה שהוא יהיה גשר וקשר בין הכנסת לבין הציבור. אני מקווה שהערוץ הזה יוכל לשמש לצופים, ולאזרחי ישראל כולם, דרך להכיר ביתר שאת וביתר און וביתר פרטים את עבודתה של הכנסת ואת חשיבות המוסד, שהוא היכלה של הדמוקרטיה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד לציין את יום האיחוד האירופי, אשר צוין בשבת, 1 במאי 2004. כמדינה שבה המסורת הדמוקרטית קרובה לרוח הדמוקרטיה האירופית הפלורליסטית, אנו מברכים את האיחוד האירופי על הצטרפותן של עשר המדינות החדשות, ומקווים שעם הרחבת מסגרת האיחוד תגדל הנכונות להאזין גם לישראל, על כל מגוון דעותיה. הכנסת מלווה את עשר החברות החדשות שצורפו לאיחוד האירופי, ומאחלת להן קליטה מהירה ומזל טוב. 
       
       חבר הכנסת ברונפמן הוא אחד מהאנשים שנמצא בקשר, יותר מכל אחד בכנסת זו, עם האיחוד האירופי. אני מבקש, גם באמצעותו, לברך את האיחוד האירופי ולהעביר בדרך הבלתי-אמצעית שלו את דברה של הכנסת ביום חגה של האחדות האירופית. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אין כתוב בחוק שמי מהממשלה, בוודאי לא ראש הממשלה, צריך לפתוח את כנס הקיץ של מושב הכנסת. הדרך לפתוח כל מושב ומושב היא דבריו של ראש הממשלה בכנס החורף, שהוא הכנס הפותח את המושב. לכן, רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסדר-היום. 


מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – 
       
       לדיון מוקדם: הצעת חוק העונשין (תיקון - איסור פרסום בדבר שירותי זנות של בגיר), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אילן ליבוביץ; הצעת חוק לקידום הפעילות למען שחרורו של יהונתן פולארד, התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת גלעד ארדן; הצעת חוק נישואין וגירושין, התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת רומן ברונפמן  וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הבחירות לכנסת [נוסח משולב] (תיקון - מניעת הצבעה לאסירי עולם), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת דני יתום; הצעת חוק הקאדים (תיקון), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת ואסל טאהא, עזמי בשארה וג'מאל זחאלקה; הצעת חוק הפיקוח על עסקי ביטוח (תיקון - חובת רישום פרטי הפוליסה), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת רוחמה אברהם; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון - שיעור מס אפס על מוצרי יסוד ותרופות),  התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי הוצאות מעון של בן זוג עובד), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת חמי דורון  וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון - הוראות לעניין נכס שהוא רכב מנועי), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת אתי לבני  וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הפיקוח על עסקי ביטוח (איסור הפליה ושקילת שיקולי כדאיות בביטוח), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת יעקב מרגי; הצעת חוק מעונות במקומות עבודה, התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת ביטוח רכב מנועי (ביטוח אופנועים), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אליעזר כהן; הצעת חוק לפיצוי מפוני אזור יהודה, השומרון וחבל-עזה, התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת יצחק הרצוג; הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסד המכוון למתן שירות לקטינים (תיקון - מוסד המכוון למתן שירות לאנשים עם פיגור שכלי), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת יצחק הרצוג; הצעת חוק העונשין (תיקון - איסור שידול חבר הכנסת או שר תמורת דבר), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת יוסי שריד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2004 (תיקוני חקיקה) (תיקון - ביטול הגדלת ההפרשות לביטוח לאומי ולביטוח בריאות לגמלאים שיצאו לפרישה מוקדמת), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - שלילת זכאות לדמי ביטוח עקב מרמה), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת יגאל יאסינוב; הצעת חוק הרכב ועדה רפואית, התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת יגאל יאסינוב, רוני בריזון, אהוד רצאבי וחמי דורון; הצעת חוק מעונות יום שיקומיים (תיקון - אמות מידה לזכאות), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת נסים דהן, חבר הכנסת מיכאל מלכיאור  וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון - עדכון קבוע לסל הבריאות), התשס"ד-2004, מאת  חברת הכנסת רוחמה אברהם; הצעת חוק הרשויות המקומיות (ממונה על תלונות הציבור), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת גילה גמליאל; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חידוש רשיון לנהגי רכב מסחרי, רכב עבודה ורכב ציבורי שמשקלם עולה על 4,000 ק"ג), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת ענבל גבריאלי וישראל אייכלר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - דמי אבטלה לעצמאים), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת אתי לבני וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון - הגבלת מפלס הרעש במקומות בילוי), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון - תעסוקה), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת רוחמה אברהם; הצעת חוק אחדות הצבא (תיקוני חקיקה), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק תמיכה בישראלים העצורים במדינות זרות עקב פעילותם למען מדינת ישראל, התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת יגאל יאסינוב, רוני בריזון, אהוד רצאבי וחמי דורון; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (זכויות חברי המועצה), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת חמי דורון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון - חוק הסדרים במשק המדינה), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת אתי לבני וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חובת שימוע לעובד מפוטר, התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת רוחמה אברהם; הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון - איסור העברה, ערבות או עיקול), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת דניאל בנלולו; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון - ביטול מחיר האגורה), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חבישת קסדה), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת איוב קרא; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון - הרשות לסחר הוגן), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת דליה איציק ושלום שמחון; הצעת חוק לשיפור המאזן הדמוגרפי בנגב ובגליל, התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, נסים זאב, אליעזר כהן ואורי יהודה אריאל; הצעת חוק המועצה לענף הלול (ייצור ושיווק) (תיקון - פינוי עודפים), התשס"ד-2004, מאת חברת הכנסת אורית נוקד  וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון - הקלות במעבר לקוחות בין בנקים ובסגירת חשבון), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת גלעד ארדן ואיתן כבל; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון - חבילת ערוצים בסיסית), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת אבשלום וילן ושלום שמחון; הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון - הגבלת פרסום), התשס"ד-2004, מאת חברי הכנסת חיים אורון, אפרים סנה ונסים דהן; הצעת חוק הגבלת שידור משחקים בתשלום (תיקוני חקיקה), התשס"ד-2004, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק מקרקעי ישראל, התשס"ד-2004, מאת  חברת הכנסת רוחמה אברהם. 
       
       מסקנות ועדת הפנים ואיכות הסביבה, בעקבות דיון מהיר, בנושאים אלו: א. סכנת התמוטטות של מבנים ארכיאולוגיים באתר מצדה; ב. הקמת יישוב חדש סמוך לעיר ירוחם; ג. הריסת שכונת נווה-עמק בירוחם. 
       
       חוברת סיכומים והצעות של הוועדה לענייני ביקורת המדינה לדוח מבקר המדינה מס' 53ב. 
       
       מפתח הצעות חוק התשס"ג. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה למזכיר הכנסת. 
       
       
       
הצעת סיעות מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם להביע אי-אמון בממשלה 
בשל מדיניותה החברתית, הכלכלית והמדינית
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הצעות סיעות מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם להביע אי-אמון בממשלה בשל מדיניותה החברתית, הכלכלית והמדינית. חבר הכנסת אחמד טיבי יעלה ויבוא וישמיע טענותיו. אני מקווה שהוא ירחיב את פירוט טענותיו בעניין אחד מבין השלושה, שכן אחרת אני לא בטוח שעשר דקות יספיקו. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       הוא מדבר במקום ראש הממשלה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זאב, כל חבר כנסת יכול להיות ראש ממשלה. רק מי שאינו חבר הכנסת לא יכול להיות ראש ממשלה. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, מי השר שמשיב, השר פריצקי? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר גדעון עזרא נמצא כאן בכל עת ובכל שעה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       יש לנו עדיין ממשלה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אני לא יודע אם זה מוצא חן בעיניך או לא, אבל יש ממשלה בישראל. גם כאשר ממשלה מתפטרת, היא משמשת כממשלת מעבר. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, פתיחת המושב – מדוע ראש הממשלה אינו נוכח?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת וילן, לצערי הרב אדוני איחר בכמה דקות. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       נמסר לי שהוא נמצא בהתייעצויות עם ממלא-מקומו בקשר לתגובות שהוא אמור למסור בקרוב. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין חובה. חברי הכנסת, אני מודה לכם על כל השאלות. השבתי את כל התשובות. אין חובה על ראש ממשלה, והדבר לא הפך למסורת, שראש ממשלה פותח את כנס הקיץ של הכנסת. היו מקרים שכך היה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       קרה פעם שראש הממשלה לא היה בתחילת המושב? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האם אדוני מוותר על דבריו של חבר הכנסת טיבי?
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       האם ייתכן כי אריק ברח?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת וילן, מרגע זה אני מעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת טיבי. אם הרשיתי להפריע לי, אני לא מרשה להפריע לחבר הכנסת טיבי. בבקשה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אני מודה לך. 
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני שאתייחס באופן טבעי לתוצאות המשאל, אני הייתי עד, כמו רבים אחרים בארץ, למחזות שאולי רק אני וחברי סבלנו מהם – ניסיון לתקוף פיזית את חבר הכנסת עמרי שרון ואת חבר הכנסת אלי אפללו, ומילולית את השר אהוד אולמרט. ראיתי את המחזות האלה והרגשתי הרגשה של דז'ה-וו. במובן מסוים היינו שם. היינו במחזות האלה, כאשר קיצונים, אנשים פנאטים, בשל חילוקי דעות, התנפלו, קראו קריאות גנאי, תקפו באופן פיזי ואיימו. ומי עודד את האנשים האלה בדרך כלל? עודדה את האנשים האלה אותה קבוצה, אותה סיעה, אותו מחנה פוליטי שהצמיח, חבר הכנסת אהוד יתום - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יתום, גבך נאה אבל לא מספיק. 
       
אהוד יתום (הליכוד):
       
       אני מתנצל, אדוני היושב-ראש; אני מתנצל, חבר הכנסת טיבי. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - אותו מחנה פוליטי שהצמיח תופעות של התלהמות והעדר סובלנות, שהתבטאו בניסיון לתקוף פיזית את חברי הכנסת מהימין. היינו שם, וכאשר אמרנו שהדבר הזה הוא מדרון חלקלק, לא הקשיבו, בעיקר אלה שהותקפו. 
       
       אדוני היושב-ראש, שר האוצר בנימין נתניהו סיכל באופן ממוקד את ראש הממשלה אריאל שרון. שרון אומנם לא חוסל, אבל הוא נפצע קשה. הוא נפצע קשה באמצעות טיל "הלפייר", שנקרא משה פייגלין וחבורתו, שהשתלטו על מפלגת השלטון. מדובר בחבורה כהניסטית, גזענית ופאשיסטית שמוציאה אפילו שם רע לפאשיסטים בעולם. היא השתלטה על הצמתים החשובים ביותר בהחלטות גורליות במערכת של החלטה דמוקרטית של מפלגת שלטון, שאתמול הפכה להיות מפלגת קצה רדיקלית שלא ראויה להנהיג. 
       
       בגילוי נאות אני רוצה לומר מלכתחילה שגם אני מתנגד לחבילה הזאת שנקראת התוכנית של שרון, מנקודת מבט אחרת, כמובן. איך אני יכול לתמוך בתוכנית שאביה-מולידה אומר שהיא הדבר הגרוע ביותר שקרה לפלסטינים. חשבתי שבדרך כלל תוכניות מדיניות צריכות לקדם אפשרות של תהליך מדיני, של פשרה ושל הסכמים, אבל בא ראש הממשלה ואמר שזה הדבר הגרוע ביותר שיכול לקרות לפלסטינים. לכן מהצד הזה אני מסויג ודוחה. 
       
       אבל ראש הממשלה התחייב בפני נשיא ארצות-הברית להעביר את התוכנית הזאת, את תוכנית ההתנתקות, כך הוא קרא לה. הוא יכול היה להעביר אותה כאן בכנסת, היה יכול לזכות ברוב. הוא היה יכול להעביר אותה בממשלה ולזכות ברוב בממשלה. הוא קיבל עצת אחיתופל, אדוני היושב-ראש, והחליט להעביר אותה בין מתפקדי הליכוד. 
       
       הדבר, אדוני היושב-ראש, כשר אבל מסריח. לא מקבלים החלטות הרות גורל, שנוגעות לעתידו של העם, לעתידם של עמים ולאפשרות של קביעת דרך גורלית בסכסוך, באמצעות מתפקדים מפלגתיים. הדבר הזה לא כשר. מדובר, אדוני היושב-ראש, במצביעים שהם פחות מ-50% מהמתפקדים, שהם פחות מ-1% מכלל אזרחי מדינת ישראל. הם שקובעים את התנהלות העניינים במזרח התיכון ובמדינה? אי-אפשר לעבור על זה לסדר-היום. 
       
       העיתונות הישראלית כשלה כישלון חמור כאשר היא התמקדה בשאלות אם זה יפגע בשרון, אם זה יעלה את קרנו של שרון, אם זה התהליך המבריק ביותר שראש הממשלה עשה. התהליך היה צריך לזכות בדה-לגיטימציה מראש, והיה צריך לבטל באופן ציבורי את ההחלטה הזאת, החלטה חמורה שהתוצאה שלה חמורה פי כמה. 
       
       רק בשל תוכנית ההתנתקות זכה ראש הממשלה בהבטחות של נשיא ארצות-הברית בכל מה שקשור לפליטים ולגושי ההתנחלויות. זה הזמן שנשיא ארצות-הברית יחזור בו מההתחייבויות האלה ויבטל את ההתחייבויות שמהוות פגיעה בהחלטות האו"ם, פגיעה בהסכמים, פגיעה במפת הדרכים, פגיעה בהחלטות מועצת הביטחון ופגיעה בנושאים ש-by definition הם שייכים לשיחות על הסדר הקבע. זה הזמן שנשיא ארצות-הברית צריך לחזור בו. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       בוש לא מבין מה זה by definition.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       הוא לא מבין כמעט כלום. זה אדם שאמר, למשל, שרוב היבוא שלנו מגיע מחו"ל. את זה אמר נשיא ארצות-הברית. הוא אמר שרוב היבוא לארצות-הברית מגיע מחו"ל. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       הוא לא צודק?
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       הוא צודק. כמעט, חלקית. הוא צודק חלקית. 
       
       אדוני היושב-ראש, רבים שואלים מה יעשה ראש הממשלה. יש הרבה פרשנים, ואנשים נשאלים על ימין ועל שמאל; גם עיתונאים, גם פרשנים, גם חברי כנסת, גם פוליטיקאים לשעבר, גם פוליטיקאים לעתיד. כולם יודעים. אני אומר לכם, רבותי, שראש הממשלה עצמו לא יודע מה הוא רוצה לעשות. הוא אומנם מכונס בשעה זו עם ממלא-מקומו ועם כמה עוזרים על מנת לקבוע מה תהיה התגובה, כשהוא עצמו לא יודע מה תהיה התגובה. 
       
       האם יקבל את הדין? נראה שלא. האם יפטר את מי ששלח לעברו טיל חיסול-סיכול ממוקד, את בנימין נתניהו, שוורבלית תמך בתוכנית, אבל המחנה שלו פעל באופן עקבי וסיסטמתי בכל פינה ובכל סניף כדי להפיל את ראש הממשלה שאמר: תמיכה בתוכנית היא תמיכה בי והתנגדות לתוכנית היא התנגדות לי. לכן נתניהו נתן הוראה לאנשיו להצביע נגד התוכנית, להפיל את שרון, לקעקע את מעמדו, ולכן ראש הממשלה היום נראה כמו ברווז צולע. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טיבי, עד היום חשבתי שאתה יודע רק מה נעשה אצל ערפאת ועכשיו אני רואה שאתה יודע גם מה נעשה אצל נתניהו. 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אני יודע מה נעשה בכנסת. אני יודע מה נעשה בכנסת הרבה יותר טוב מאנשים שיושבים כאן, אדוני היושב-ראש. לא כל ערבי צריך לדעת רק מה שקורה אצל ערבים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בטוח שלא. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       בהחלט. הערה מעניינת, אגב, מאוד פלורליסטית. על כל פנים, אדוני היושב-ראש, אני אשמח אם אתה תתחיל להכיר את הערבים כמו שאני מכיר את היהודים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני משתדל. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       זה ייקח לך הרבה זמן. 
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הליכוד שולט במדינה, כהניסטים שולטים בליכוד. הליכוד שולט במדינה וחבורה של פרחחים פוליטיים מובילה את החברה הישראלית אל תקופות חשוכות, אל עימות מתמשך. הם רוצים להשליט ולהשתלט, הם רוצים לדכא ולמשול בכל מחיר. הם מבטלים הכרעות והחלטות דמוקרטיות באמצעים דמוקרטיים. 
       
       היום הזה הוא יום שחור לאגף הזה של הבית. היום הזה הוא יום שחור לכל אלה שחושבים מחשבה עצמאית, לכל אלה שיכולים ורוצים לקבל החלטות אמיצות, שמטרתן אמורה להיות אחת ויחידה - סיום הכיבוש. כל תוכנית שיש בה ניסיון להסדיר מחדש את הכיבוש, או להעמיק אותו בגדה המערבית כאשר נסוגים מהתנחלויות בעזה, לא יוביל לפשרה, לא יוביל לפריצת דרך. 
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין לתת לפחות מ-1% מהאוכלוסייה להחליט, גם אם מדובר בחברים במפלגת שלטון. אין לתת לחברים במפלגת שלטון להכריע בעתידו של אזור. 
       
       אדוני היושב-ראש, ההתנהלות אתמול היתה התנהלות עילגת, נלעגת. ההתנהלות אתמול, אדוני היושב-ראש, הציגה את ממשלת ישראל כחבורה של עסקנים פוליטיים שגורלו של עם הוא דבר משני מבחינתה, הוא by-product לרצונות האישיים והמפלגתיים שלהם. 
       
       אדוני היושב-ראש, מה לא עשה ראש הממשלה כדי לקדם את תוכנית ההתנתקות שלו? הוא חיסל את רנתיסי, הוא איים לחסל את ערפאת, הכול למען התוכנית, אבל הוא לא העז להתקרב ולנצח אפילו כהניסט אחד במפלגתו רוויית הכהניסטים. הוא לא העז להתקרב לפייגלין. אבל לא רק הוא. כל האמיצים שיושבים באגף הזה כרעו ברך לפני פייגלין. התמוגגו מפחד, לא מנחת, בפני האיש הזה, שהשליט מורא ופחד ושלטון של טרור במרכז הליכוד. מי חבר הכנסת שיעז לצאת נגדו? היו אחד או שניים, והם התחבאו לאחר מכן.

יעקב מרגי (ש"ס):
       
       מה עם הפיגוע בכיסופים?
	
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
 	שרים אינם מעזים לצאת נגדו, נגד החבורה הזאת. השתלטו לכם על המפלגה, מפלגת שלטון. הייתם מפלגה ימנית, הפכתם להיות מפלגה ימנית רדיקלית, מפלגת קצה. 

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       כמו שאתם לא מסוגלים לעצור את הטרור.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אני שמח על ההשוואה. אני מודה לך. אני מודה לך על ההודאה, חבר הכנסת בנלולו. בנלולו, טוב שהודית. אין כמוך. 

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       - - - 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       בדיוק שיחקת לידי, חבר הכנסת בנלולו. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בנלולו, האם אדוני רמז שיש מישהו במפלגתו שהוא דומה - - - 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       חלילה, אין דבר כזה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אז שאדוני ישמע מה הוא מדבר. כדאי שאדוני ישמע מה הוא מדבר. גם בקריאות ביניים צריך אדוני לשים לב.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       צריך לחשוב מדי פעם. 

יוסי שריד (מרצ):
       
       לא שמעתי את קריאת הביניים.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני לא מבקש לחזור. היום בערוץ החדש, שהוא של כולנו, יש כותרות, והכותרת אומרת במפורש, מאחורי התמונה של טיבי, על מה הוא מדבר. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - -  הטרוריסט הכי גדול - - - 

יוסי שריד (מרצ):
       
       אם שמיעתי לא כתמול שלשום, אין זה אומר שחלקי צריך להיגרע.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שריד, כמוך כמוני, גם אני כבר בא בימים וגם שמיעתי. בגלל זה אני מקשיב ביתר שאת.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אמרתי שיש בליכוד אנשים שמשליטים טרור.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא, אדוני. אני אפעיל את השעון.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אבל בעיות השמיעה אינן משפיעות על כושר הדיבור. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברי הכנסת, אני מבקש, נותרה דקה לחבר הכנסת טיבי. אני אוסיף לו דקה בשל כך שבזבזנו לו דקה. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מרגע זה אני מבקש מחברי הכנסת לאפשר לחבר הכנסת טיבי להתחיל לסיים את דבריו.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, הקטטות בליכוד פוגעות בכולם, ובו בזמן יושבת לה מפלגה ובה 15 חברי כנסת ונותנת  מטרייה פוליטית, חבר הכנסת יוסי שריד, לקיפאון מדיני ולשלטון של כהניסטים. אתם, חברי הכנסת של שינוי, נותנים יד לעוולה פוליטית, לאפשרות של נסיגה אחרי נסיגה לא רק בתהליך המדיני אלא במצב הכלכלי, החברתי, הביטחוני. שינוי נדבקת אל הכיסאות, חבר הכנסת פריצקי, ומסרבת להינתק - - - 

שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       הנה, אני עומד.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה כמעט התנתקת.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר פריצקי, אדוני יכול לקרוא קריאות ביניים רק בישיבה.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       היא מסרבת להינתק. 
       
שר התשתיות הלאומיות יוסף פריצקי:
       
       - - - 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       הדרך הטובה ביותר להגיע להסדר, אדוני סגן שר הביטחון, היא במשא-ומתן בילטרלי. אי-אפשר גם להיות כובש, גם להגיע להסדר עם עצמך, או במקרה הרע להגיע להסדר עם הצד הפלסטיני המיוצג על-ידי קונדוליסה רייס. זה בלתי ישים, לא מעשי לחלוטין. לעם הפלסטיני יש נציגים. לא קונדוליסה רייס מייצגת את העם הפלסטיני, וגם לא פקידים בכירים בישראל. 

זאב בוים (הליכוד):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבקש מחברי הכנסת לא להעיר הערות ליושב-ראש. היושב-ראש יודע בדיוק מתי. אם לא היו קוראים קריאות ביניים, גם השעון היה עובד.

זאב בוים (הליכוד):
       
       קריאות ביניים הן חלק מהעבודה פה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הן לא חלק מהזמן של הנואם, ואני מבקש להפסיק.

יוסי שריד (מרצ):
       
       מה עם מפלגת העבודה?

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       מייד, אדוני. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין לך הרבה זמן. נא לסיים עם מפלגת העבודה.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       צודק חבר הכנסת שריד. לאחרונה אני שומע על מפלגת העבודה אך ורק כאשר אומרים "מצטרפת לקואליציה או לא מצטרפת לקואליציה". זה לא תפקידה של אופוזיציה, חבר הכנסת אופיר פינס. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       - - - 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה אחד האנשים הבולטים ביותר, דור העתיד של ההנהגה. אני מרגיש נבוך כאשר ההקשר היחיד של מפלגת אופוזיציה הוא אם היא נכנסת לקואליציה או לא נכנסת לקואליציה. הקואליציה הזאת נמצאת בשיא השפל שלה, רבותי חברי הכנסת. היא נמצאת עמוק באדמה, קברה את עצמה, ואתם עוזרים להם לצאת ולהרים את הראש ולנשום. אל תיתנו יד לגופה הפוליטית הזאת ואל תיתנו לה לנשום. תנו לשרון ללכת, עליו להתפטר. תודה רבה, אדוני.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת טיבי. השר גדעון עזרא ישיב על הצעת האי-אמון, ולאחר מכן נתחיל בדיון.
       
       רבותי חברי הכנסת, עד שכבוד השר יגיע לדוכן אני רוצה להודיע לכם, שהוספנו שתי אופציות במסך העומד לרשותכם: האחת – לחצו על "סדרן", והוא יבוא אליכם; השנייה – חדשות שאתם יכולים לקבל בזמן אמת על המסך, חדשות שמתרגשות עלינו מדי רגע. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, החדשות הן מה שחבר הכנסת טיבי אמר מעל הדוכן?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       החדשות הן כאלה שכנראה צריכות לעניין אותך.

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       יש פה מה חבר הכנסת טיבי אמר על נתניהו.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, השר גדעון עזרא. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       מי עורך את החדשות האלה?

השר גדעון עזרא:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לתומי חשבתי שכאשר חבר הכנסת טיבי מביא הנה הצעת אי-אמון בממשלה, גם בשמה של סיעת מרצ, אולי הוא יגיד שתי מלים על רצח נואל - -

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אמרתי.

השר גדעון עזרא:
       
       לא אמרת אפילו פעם אחת מעל הבמה הזאת.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       מהבוקר אני אומר זאת. אני אומר זאת גם עכשיו. זה מזעזע.

השר גדעון עזרא:
       
       - - של משפחה, של טלי וילדיה - הילה, רוני, מירב והדר, שנרצחו בפיגוע אכזרי נורא.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       השם וצה"ל ייקום דמם.

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - 

השר גדעון עזרא:
       
       ממשלת ישראל - - - 

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מח'ול, אני מציע שכאשר השר או כל מי שעומד על הדוכן מזכיר אנשים חפים מפשע שנמחקו מעל פני האדמה, משפחה שלמה, זה ממש זוועה, לא נקרא קריאת ביניים. אחרי זה אדוני יוכל לומר - - - 

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       הוא מתפרץ לדלת פתוחה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בסדר, אבל אתה לא צריך לומר לו זאת. חבר הכנסת מח'ול, הוא לא דיבר אליך, הוא דיבר לציבור כולו.

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       שלא ירקוד על הדם.

השר גדעון עזרא:
       
       ממשלת ישראל שולחת את תנחומיה העמוקים והכנים - - - 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - - 

השר גדעון עזרא:
       
       לא מעניין אותם. פשוט לא מעניין אותם הנושא הזה. רק יהודים נהרגו.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       דמם על ראשך.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מח'ול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, חבר הכנסת מח'ול, מספיק. 

השר גדעון עזרא:
       
       ממשלת ישראל שולחת את תנחומיה העמוקים והכנים למשפחת חטואל, ומאחלת החלמה מהירה לפצועים.
       
       הממשלה מבקשת להדגיש, שכל מי ששולח ידו, במישרין או בעקיפין, ביהודים ובישראלים, צריך לדעת כי דמו בראשו. ישראל תמשיך ותרדוף אחר המרצחים ושולחיהם בכל מקום. איש מהם לא יינקה. גם אתמול פגעה ישראל במנהיגי המחבלים בשכם, ותמשיך לעשות זאת כל עוד לא חוסלו תשתיות הטרור. 
       
       חשבתי הרגע שטיבי שכח שהוא כבר לא בדיוני הליגה הערבית. הוא חשב לרגע שהוא עוד לא חזר משם. 
       
       לו זה היה תלוי בראש הממשלה ובנשיא בוש, הרשות הפלסטינית כבר מזמן יכלה להיות במשא-ומתן עם ישראל, אם היא היתה מבצעת את אשר עליה לבצע. היא לא ביצעה כלום, היא לא רצתה לבצע כלום, היא לא רוצה לבצע כלום. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - - השטחים - - - הם לא רוצים. 

השר גדעון עזרא:
       
       ולכן, רבותי, אל לכם לבוא בטענות אלא לעצמכם ואל חבריך.
       
       בליכוד היתה אתמול התוצאה כפי שהיתה, אבל לפי דעתי זו היתה במידה רבה חגיגה של דמוקרטיה עם סדרי בחירות הוגנים והגונים.

רומן ברונפמן (מרצ):
       
       לפחות קצת אינטליגנציה.

זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - - 

השר גדעון עזרא:
       
       חגיגה של דמוקרטיה - -

רומן ברונפמן (מרצ):
       
       איזו דמוקרטיה? חגיגה לדמוקרטיה?

השר גדעון עזרא:
       
       - - עם סדרי בחירה ראויים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, קריאת ביניים מותרת לאחד בשעה.

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אבל זה לא הזמן לבדיחות. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת טלב אלסאנע. חבר הכנסת ברונפמן.

אבשלום וילן (מרצ):
       
       ראש ממשלה מובס במשאל. זה דמוקרטיה?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת וילן, הוא שמע אותך. עכשיו הוא ישיב. הרי אתם ביקשתם להביע אי-אמון בממשלה כדי שהיא תשיב. 

יוסי שריד (מרצ):
       
       האם ועדת-כהן - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. אני לא מציע לדבר על אנשים שאינם נמצאים כאן.

יוסי שריד (מרצ):
       
       זו היתה הפעם האחרונה שהיתה חגיגה לדמוקרטיה. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       לפני כחודש פנה ראש הממשלה לשרי הליכוד וביקש מהם להביע את דעתם בכל הנוגע לתוכנית ההתנתקות, שאותה יזם והוביל, שיתוף של מדינת ישראל וארצות-הברית. ראש הממשלה ציין בהודעתו, כי מעולם לא זכתה ישראל בתמיכה כה גדולה, משמעותית והיסטורית, כפי שהעניקה לה ארצות-הברית. הוא הודה אתמול לנשיא ארצות-הברית, ג'ורג' בוש, על ידידותו העמוקה לישראל ועל המנהיגות שהפגין.
       
       ראש הממשלה קיבל בצער את תוצאות משאל המתפקדים בליכוד, אך הודיע כי הוא מכבד את התוצאות. תמיכתם של רבים בציבור הישראלי בתוכנית באה לידי ביטוי בתקופה האחרונה, ואני מניח שגם הם חשים אכזבה מתוצאות המשאל. אבל המשאל היה וציבור מתפקדי הליכוד אמר את דברו וסיעת הליכוד מקבלת את ההחלטה.
       
       לפנינו ימים של הכרעות קשות. בימים הקרובים יקיים ראש הממשלה התייעצויות עם שרי הממשלה, סיעת הליכוד וסיעות הקואליציה - - -
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       אנחנו לא שומעים אותך - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גם לו מותר קריאת ביניים אחת, חבר הכנסת שריד. חבר הכנסת שריד, זה שאתה לא שומע, זה דבר שמטריד אותך, אבל כשאנחנו לא שומעים אותך – אנחנו לא שומעים אותו, זאת הבעיה.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       הוא שומע סטריאופונית - לפני חצי שעה את ראש הממשלה ברדיו, ועכשיו את השר עזרא הוא שומע פה - - -
       
השר גדעון עזרא:
       
       שלא ישמע רדיו.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אורון, אדוני רוצה להכתיב לו? קודם הציע רן כהן – אדוני רוצה להכתיב את הנאום לשר?
       
יוסי שריד (מרצ):
       
- - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שריד, בבקשה. רבותי.
       
השר גדעון עזרא:
       
       מה אתה נותן לי עצות כל הזמן? אם הייתי מקבל את העצות שלך היינו יושבים שם, בספסלים האחוריים. אנחנו יושבים פה, במרכז, כיוון שלא קיבלנו את העצות שלך.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
- - - את העצות שלי.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שריד. בבקשה, אדוני השר. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       למה ראש הממשלה לא הגיע לכנסת?
       
השר גדעון עזרא:
       
       מה מפריע לכם כל כך? מה כל כך מפריע לכם?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת גלאון, למה את כועסת על השר עזרא שנמצא פה?

זהבה גלאון (מרצ):
       
- - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אז כשראש הממשלה יבוא, תכתבי לו מכתב. בבקשה, רבותי. די. חברת הכנסת גלאון.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
- - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, לא שומעים אותך.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       שאלה לעניין.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, לא שומעים אותך. חברי הכנסת. כבוד השר, בבקשה. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       לפנינו ימים של הכרעות קשות. בימים הקרובים יקיים ראש הממשלה התייעצויות עם שרי הממשלה, סיעת הליכוד וסיעות הקואליציה, ויבחן את ההשלכות של תוצאות המשאל ואת הפעולות הנדרשות כדי להמשיך ולהוביל את ישראל בדרך הנכונה. אין שום כוונה להקפיא תהליך שחייב להימשך. כיצד יהיה התהליך? מה יהיו השינויים?
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לא יבחרו אותך לליכוד.
       
השר גדעון עזרא:
       
       סלח לי. מה יהיו השינויים בתוכנית? כל הדברים האלו יידונו בהמשך.


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פינס, דאגתך נוגעת ללב.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
- - -

השר גדעון עזרא:
       
       אני מבקש להצביע - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, חברי הכנסת. חבר הכנסת רן כהן.
       
השר גדעון עזרא:
       
       מה מטריד אותך?
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       החלטתם שלא עושים יותר כלום.
       
השר גדעון עזרא:
       
       לא שלא עושים כלום. החלטנו שהתוכנית הזאת, כפי שהוצגה אתמול בפני מתפקדי הליכוד, היא תוכנית שנדחתה. צריך עכשיו לבחון כיצד מקדמים את בעיותיה של מדינת ישראל אל מול הטרור, אל מול ארצות-הברית, בנושא הכלכלה וכיוצא בזה. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       לאן אתה רוצה ללכת?
       
קריאות:
       
- - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מח'ול. שמעו אותך, אופיר פינס.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני מציע לך שתמתין ותראה. הדברים טריים, הדברים דורשים עיון, הדברים דורשים טיפול, ואין לי כל ספק שבסופו של דבר תוצג התוכנית גם בפני הבית הזה. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       איזו תוכנית?
       
השר גדעון עזרא:
       
       אנחנו מבקשים לדחות את הצעת האי-אמון של הסיעות.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
- - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חברת הכנסת גלאון, פה קרה דבר מופלא. אתם הגשתם הצעת אי-אמון לפני שבועיים, כאשר לא ידעתם בכלל מה תהיינה התוצאות. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       הערכנו, הערכנו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הערכתם. וחבר הכנסת טיבי הרחיב את הדיבור על ההתנתקות ועל המשאל. גם הוא צפה את אשר הולך לקרות והשר עזרא גם נתן תשובה. 
       
       אנחנו אישרנו דיון בכנסת לפי סעיף 86 מחר על על נושא ההתנתקות בליכוד – סליחה, על נושא המשאל בליכוד. כמובן תהיה לכם מחר הזדמנות לשמוע את השר עזרא פעם נוספת משיב לכל הנואמים.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       זה עונש כבד מדי, לא מגיע לנו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, אדוני יכול לחזור בו מהצעתו ואז אולי אנחנו נימנע מדיון לפי סעיף  86.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       איך נוכל - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נו, מה נוכל לעשות? רבותי חברי הכנסת, תהיה להם הזדמנות לפניכם, שכן אנחנו עוברים עכשיו לדיון הסיעתי בהצעת האי-אמון של סיעות מרצ, חד"ש-תע"ל, בל"ד ורע"ם, וועדת הכנסת קבעה שהודעות הסיעות יהיו 20 דקות לליכוד, עשר דקות לעבודה-מימד, שבע דקות לשינוי, חמש דקות ליתר הסיעות - כל אחת חמש דקות. ראשון הדוברים – חבר הכנסת אברהם בייגה שוחט. לרשות אדוני עשר דקות תמימות. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       הליכוד זו מפלגה אחת או פלגים?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הליכוד יכול לעשות ב-20 הדקות שלו – סיעת הליכוד היא סיעה אחת. 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מי שאומר שאתמול היה איזה דבר שולי והתקיימה הצבעה ואפשר ללכת הלאה ולתקן את הדברים, לפי דעתי אינו יודע מה הוא סח. נפל דבר בישראל, והדברים שקרו אתמול יש להם משמעות שלא ניתן לטשטש אותה, לא ניתן להחביא אותה מתחת לשטיח. אני חושב שראינו מצב שבו מפלגה חשפה בעצם את דמותה האמיתית, את עמדותיה, ומנהיגה, שניסה לעשות מהלך כזה או אחר, בדרך כזאת או אחרת, נשאר עירום ועריה כאשר נגזזו שערותיו, כמו שקרה לשמשון - הוא איבד את כוחו, הוא איבד את השפעתו, וכל התרגילים שהוא מנסה לעשות עכשיו הם בעצם פרפורי גסיסה של יכולתו לשלוט במדינה ולשלוט במפלגה.
       
       אני הייתי מציע לראש הממשלה, לשר הביטחון, אולי גם לממלא-מקום ראש הממשלה, לשבת במשך השבוע, בתור עונש קטן, ולשמוע מה שהם אמרו בטלוויזיה במשך שלושת הימים האחרונים, מה שהם אמרו בכל הרשתות ברדיו, לגבי המשמעות של התוכנית הזאת; מה הם אמרו שחס וחלילה יקרה למדינת ישראל אם התוכנית לא תתקיים. אנחנו צפויים למדינה שבה תהיה נסיגה כלכלית, נסיגה חברתית ונסיגה ביטחונית, אדוני היושב-ראש, וארצות העולם יסתכלו עלינו כמו על חבורת מצורעים, ואירופה ואמריקה חמתן תעלה עלינו על שכך אנחנו מתנהגים, ואלה הם הדברים שנאמרו אין ספור פעמים. דרך אגב, אם מותר לי להעיר, במידה חריגה ובלתי סבירה של העמדת אמצעי התקשורת למערכת התעמולה הזאת, אבל זאת פרשה נפרדת. 
       
       והיום אנחנו שומעים מפי כבוד השר, שראש הממשלה בוחן את ההשפעות של התוצאות של המפלה. מה הוא בוחן? שישמע את נאומיו, שיקרא את מאמריו ויבין בדיוק איזה אסון נפל על מדינת ישראל, ומי הביא את האסון הזה ומה יש לו בכלל לבחון. 
       
       אני הייתי אומר, שבכל מדינה מערבית מתוקנת ראש ממשלה לא היה נשאר בתפקידו דקה אחרי עניין כזה. דקה אחת. מבחינתי, הוא היה צריך ללכת בגלל הסיבות האחרות, האישיות, שכרוכות בהתנהלות ציבורית, אבל נעזוב את זה. זה כבר באלף ואחד דיונים וטיפולים אחרים. נשים את זה בצד. מבחינתי הוא גם לא ראוי לעמוד בראש הממשלה בגלל הסיבות ההן. אבל כאשר הוא בא ואומר, חבר הכנסת יתום, שבעצם ביטחונה של מדינת ישראל תלוי בקבלת ההחלטה הזאת, והוא אומר את זה לעם, אז אנחנו שומעים בהודעה שלו שהוא בוחן את ההשפעות של אי-קבלת התוכנית. הרי הוא אמר שתהיינה השפעות – הוא עצמו אמר את זה. מה יש לו לבחון, חברי הכנסת של הליכוד? הוא אמר לנו, לכל אזרחי ישראל: זה אסון מבחינתה של מדינת ישראל.

	ולכן, ראש הממשלה, לדעתי ולטעמי, יש לו בדיוק שתי אפשרויות: או להישאר בממשלה, לא לעשות שום דבר אמיתי ולהיות סמרטוט בידיהם של חברי סיעת הליכוד, שבעצם לא רוצים אותו, לא מאמינים בו, לא נותנים בו אמון, לא חושבים שהדרכים שהוא רצה ללכת בהן נכונות, וזה ניסיון להיאחז בקרנות המזבח – כפי שאנחנו כעת מבינים – תוך ניסיון למצוא פשרה. איזו פשרה יכולה להיות כשלב העניין הוכרע על-ידי רוב מצביעי הליכוד והוא התחייב מראש לקבל את ההחלטה הזאת?

	אני יודע שהתגלגלו רעיונות – שונים ומשונים לטעמי – של משאל-עם או משהו דומה לזה. אני, דרך אגב, מאלה שלא כועסים על ההצבעה בליכוד, כי למה הלכו להצבעה בליכוד? הרי הלכו להצבעה בליכוד כי לראש הממשלה לא היה רוב בוועידת הליכוד, שיש בה רק 2,600 איש, ואם היה לו רוב שם הוא היה הולך לוועידת הליכוד ומקבל את ההסכמה ולא היה עושה את המשאל. 

	המשאל הוא בסדר בעיני. הצביעו 50% – לא נורא, כנראה ב-50% הנותרים יש גם אי-אלו אלמנטים של חברים שעמרי שרון פקד אותם והם אפילו לא יודעים שהם חברים בליכוד אז חלקם לא בא להצביע, כי מישהו אחר שילם את דמי המפקד כדי שיהיה אפשר לשלוח נציגים לוועידת הליכוד. אז הם לא באו להצביע – הם לא קיימים, הם אינם – אנחנו מכירים את הסיפורים האלה.

	אבל, לבוא ולהציג משאל-עם – ודאי שיהיה רוב בעד ההתנתקות, אבל בשיטת השלטון הקיימת אצלנו הבחירות הן של מפלגות – נגיד שיהיה משאל-עם, והמפלגות הערביות ואנחנו ויחד נצביע בעד ההתנתקות והשותפים הקואליציוניים שלו יצביעו נגד, זו מערכת שלטונית סבירה בשיטת הממשל הקיימת אצלנו היום, כשאפילו הבחירות אינן ישירות אלא ההצבעות הן למפלגות? זה דבר סביר לחלוטין? זה דבר שמתקבל על הדעת? 

	משאל-עם אפשר לעשות אם נגיע נגיד להסכמה על חוקה, ויגידו: נושא כמו חוקה, שהוא לא בדיוק נושא מפלגתי, יש בו גם אלמנטים כאלה, אבל אנחנו רוצים לדעת מה דעת הציבור במדינת ישראל על חוקה. זה דבר סביר. אבל ללכת על אלמנט כזה ולעשות מניפולציה מהסוג הזה, אני חושב שחבל על הזמן, ולכן אנחנו יכולים ללכת לפתרון אחד בלבד, והפתרון היחיד הוא להתייצב אל מול עם ישראל – כאשר המעטה של הליכוד כמפלגה מרכזית שמוכנה ללכת לפתרונות נקרע לחלוטין, והיום אנחנו יודעים מי מכוון את הליכוד, והיום אנחנו יודעים מה חברי הליכוד רוצים, והיום אנחנו יודעים גם מה הם גרמו בכלכלה ובחברה – ואנחנו צריכים לבוא ולהגיד: מה שקרה אתמול מחייב – מחייב את הכנסת להחליט על הקדמת הבחירות, כדי שנוכל לעמוד, כל אחד וכל קבוצה, עם העמדות האמיתיות. 

	יכול להיות שאריק שרון לא יהיה במפלגה אחת עם עוזי לנדאו. יכול להיות שזה יהיה מבחינתו דבר חשוב, יכול להיות שהם יסכימו ביניהם - - -

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       בייגה, מה שאתה מציע זה על דעתו של שמעון פרס?

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אני יכול להגיד שמפלגת העבודה רואה בהקדמת הבחירות צורך חיוני לאור מה שקרה. נקודה.
       
       עכשיו אני רוצה להגיד משהו לחברי משינוי. אני לא יודע מה אתם עושים שם – אני לא מבין אתכם. אתם חוסמים את ש"ס, זה בסדר; אתם - - -

אילן שלגי (שינוי):
       
       אתה רוצה שאנחנו נצא והם ייכנסו? זה מה שאתה מאחל למדינת ישראל? 

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אל תגיד לי. התפקיד שלך – אתה לא סטופר ולא חסם, אתה חבר הכנסת, ויש לך דעות, ואם חסימת ש"ס יותר חשובה לך מהשלום אתה גם לא ראוי להיות חבר הכנסת. זה הכול. 

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       אתמול – שרון הלך בדרך שלנו, אז מה אתה מציע? 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת פולישוק.

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אני רוצה להגיד לכם שאם אריק שרון לא מביא את התוכנית – והוא לא יכול להביא את התוכנית - -

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       נחכה ונראה.

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       - -  כי אין לו רוב בממשלה, אין לו רוב בסיעה - - 

אילן שלגי (שינוי):
       
       אנחנו לא רוצים - - -

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       - - אין לו רוב במפלגה שלו. אתם לא יכולים להישאר בממשלה, אם אתם באמת – באמת ובתמים נושאים דגל כלשהו של רצון להגיע להסכם של שלום - - -

אילן שלגי (שינוי):
       
       בייגה, עוד חודש אתה בממשלה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שלגי, חבר הכנסת ליבוביץ עומד לשאת את דבריו לא הרבה זמן אחרי חבר הכנסת שוחט. הוא ודאי יענה לו. 

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       הפרימט בעיניך הוא חסימת ש"ס – אדוני היקר, מבחינת עם ישראל ומדינת ישראל הדבר העליון והחשוב ביותר הוא לנסות לנפץ את הקיפאון שקיים במערכת היחסים בינינו לבין הפלסטינים - - 

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       בדיוק בשביל זה אנחנו שם - - -

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       - - להפסיק את הכיבוש ולצאת משם. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת פולישוק. 

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אם אתם תשבו ותיתנו גיבוי לעוזי לנדאו - -

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       לא ניתן גיבוי לעוזי לנדאו - - -

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       - - ותיתנו גיבוי לצבי הנדל - - -

אילן שלגי (שינוי):
       
        אל תדאג. 

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       אל תדאג.

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       - - - זה מה שאתם הולכים לעשות. 
       
       לאור הדברים האלה - -

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       - - - אנטישמיות בממשלה - - -

קריאות:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אייכלר. חבר הכנסת אייכלר. חברי הכנסת משינוי. חבר כנסת ליבוביץ, אדוני לא רוצה לדבר?

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       - - אחרי שהתברר הניסיון של ראש הממשלה – ואני לא בוחן את השגיאות שנעשו ואת העמדות שהיו, אבל ברור שהוא לא פועל בחלל ריק, הוא לא נבחר בבחירות אישיות, הוא נבחר בשמה של רשימה, דמותה של הרשימה נקבעה אתמול, או הבוקר, כאשר קיבלנו את התוצאות הסופיות – אנחנו יודעים שיש לנו רשימה במפלגה גדולה, בעלת אחריות, שלא רוצה להגיע לפתרון. היא מובלת על-ידי קיצונים, היא תגרום לכך שנמשיך לשלוט על עם זר וניהרס מבפנים. 
       
       אנחנו חושבים, כמובן, שאין שום אפשרות להביע אמון כלשהו בממשלה הזאת, ואנחנו קוראים לכנסת ולמפלגות לשקול את פיזור הכנסת, הליכה לבחירות בהצגת מצגי אמת על העמדות של המפלגות השונות, ובעיקר של הליכוד, כאשר התברר לנו שמה שקורה שם זה מצג שווא – זאת לא תוכנית אמיתית, זה לא רצון להגיע לשלום, ויש לנו ראש ממשלה שבעצם פועל ללא כוח וללא סמכות. תודה רבה, אדוני היושב-ראש. 

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       אז תיתן לו את הכוח. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת אברהם בייגה שוחט גם על כך שעמד בלוח הזמנים. אני מזמין את חבר הכנסת רוני בר-און. חמש דקות. למה פיצלתם?

יוסי שריד (מרצ):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא הבינותי, חבר הכנסת שריד.

יוסי שריד (מרצ):
       
       יש הרבה השקפות, והן צריכות לבוא לידי ביטוי. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בכל פעם תהיה להם הזדמנות. אחר כך – חמש דקות – יש בעיה עם הזמן, כי אנשים לא מספיקים אפילו - - -


רוני בר-און (הליכוד):
       
       יכול להיות שהעניין הזה של השמיעה הוא אפקט פבלובי? ככל שאתה לא שומע כך אתה מדבר יותר, יוסי? 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, כאילו לא היתה פגרה. יום שני, ארבע אחר-הצהריים, שוב הריטואל הקבוע – אי-אמון - -

אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       עד שיימאס להם.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - מפלגת ז'נבה, מרצ, עם כל החברותא – חד"ש, ותע"ל, ובל"ד ורע"ם – שוב אי-אמון. ומה האי-אמון? - - 

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אתם הצבעתם אי-אמון בראש הממשלה - - -

רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - גם כלכלי, גם חברתי וגם מדיני. זה כמו החולה הזה, שבא לחדר מיון, נשכב על המיטה, בא רופא ואומר לו: מה כואב לך? והוא אומר: תבדוק את הכול, מלמעלה עד למטה. חברתי, כלכלי ומדיני. 

חיים אורון (מרצ):
       
       אם אתה הפציינט, אתה חושב שזה יכול להיות אחרת? 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       זה די מוכיח שבעצם פני האופוזיציה, הייתי אומר, כפני הצעות האי-אמון שלה. גם מבולבלת - - -


חיים אורון (מרצ):
       
       תעשה טובה, דבר על הקואליציה פעם - -

רוני בר-און (הליכוד):
       
       מייד, עוד שנייה. 

חיים אורון (מרצ):
       
       - - תדבר על הקואליציה הפעם. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - - תיכף לעניין? גם מבולבלת, גם מבלבלת וגם חסרת שחר – גם ההצעה וגם האופוזיציה. עוד לפני שחברי הליכוד אמרו את דברם – חיכיתם, קיוויתם, היתה לכם אמונה, כמו שלחלק מאתנו היתה אמונה – עוד לפני שידעתם מה התוצאות קפצתם: אי-אמון. למה? מדיניות - - -
       
       איך הייתם נראים אם ההצעה הזאת היתה עוברת ואתמול ההצעה של ראש הממשלה – היו מצביעים בעדה במשאל? 

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       אתם הייתם נראים נהדר, וזה מה שאתה צריך לזכור. אבל זה לא קרה - - -

רוני בר-און (הליכוד):
       
       טוב, טוב, אני מדבר אל האופוזיציה – אני מבין שזה בוער בעצמותייך, אני מקווה שבאמת תגיעי גם לספסלים האלה.

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת פולישוק, אני איאלץ לקרוא אותך לסדר. 

קריאות:
       
       - - -

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני באמת אשמח מאוד לשמוע אותך מהצד הזה.

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       מה היתה עמדתך בנושא ההתנתקות? 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       הליכוד עבר אתמול - ומי שאת זה לא יאמר לא יאמר אמת - הליכוד עבר אתמול טלטלה קשה וחשובה. את ההחלטה של הליכוד, שהיתה החלטה ברוב של 60 מול 40, בבחירות שלפחות למראית-עין, ואני אומר שגם הרבה מעבר למראית-עין, התנהלו בצורה מסודרת, קלפיות מבודדות וספירה, הכול באמת יפה מאוד – את ההחלטה הזאת יש לכבד, גם בליכוד וגם מחוץ לליכוד. 
       
       ראש הממשלה אמר שהוא מקבל את ההחלטה. הוא מקבל אותה בצער, אבל הוא מקבל אותה. הוא גם אמר, ושב ואמר היום בפני הסיעה, שהוא יתייעץ, שהוא יביא תוכנית חדשה – הוא אמר את זה בצורה הנחרצת והברורה ביותר – והוא ינסה לצמצם את הנזק האסטרטגי שנגרם למדינת ישראל, לדעתו, כתוצאה מכך שהתוכנית שלו לא קיבלה את הרוב הדרוש.
       
       אבל אתם לא יכולים להמתין באופוזיציה, במיוחד מפלגת העבודה. אצלנו קורית טלטלה כזאת ואנחנו מדברים על מה יהיה בעתיד. אצלכם כל משב רוח – ישר מהפכה, ישר עורפים ראשים. ספרתם כמה היו מ-1999? אהוד ברק יושב-ראש המפלגה, בורג לשעתיים יושב-ראש המפלגה, פואד לשלושה חודשים יושב-ראש המפלגה, מצנע לכמה חודשים יושב-ראש המפלגה, פרס יושב-ראש זמני, וכולם – וגם שוחט יהיה ודליה תהיה. כמה יש לכם, 19? בקצב הזה כולם יהיו ראשי התנועה. תכבדו את העניין הזה.
       
       אצלנו, אני אומר לכם באחריות - - - 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       מלה זאת מלה. ביבי תומך – אז הוא תומך. סילבן תומך – אז הוא תומך.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אורון, הבהרת את עמדתך.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       תאמין לי שהוא מסכים אתי.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       תאמינו לי, ההספדים שלכם והיללות שלכם והודעות האבל שלכם הם כולם מוקדמים מדי.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       למה אתה כועס על בר-און? בסך הכול היה משאל-עם על הדעות שלך והחליטו פעם  נוספת שלא מקבלים אותן.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אבל הוא תמך בהן.
       
רשף חן (שינוי):
       
       - - - 
       
רן כהן (מרצ):
       
       הוא שאל על הדעות שלנו, אבל אתמול הצביעו על דעתו של ראש הממשלה.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       עכשיו כל הגיבורים אינם כאן. חיים רמון איננו כאן ואופיר פינס איננו כאן. אתם זוכרים את השיר הזה של שימי תבורי: "אתמול בערב היית שונה"? אתמול בערב הם דיברו כמו מיניסטרים, כל אחד היה מיניסטר. פתאום עברו 12 שעות - - - 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       מה רע בזה?
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אוה, על פרס עוד לא דיברנו. מצוין. מה רע בלהיות מיניסטר? מי כמוך יודע שזה מצוין. אתמול בערב דיברתם כמו מיניסטרים.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       היום גם המיניסטרים לא יכולים לדבר כמו מיניסטרים.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       עכשיו בייגה שוחט עולה, גם הוא היה כמעט מיניסטר.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בייגה שוחט היה מיניסטר.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       לא, אני מדבר על אתמול בערב, לפני פרסום התוצאות. אני לא מדבר על מה שהיה לפני שנים. הוא היה מיניסטר מצוין.
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       מצב המיניסטרים כל כך טוב? מי רוצה להיות מיניסטר?
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       הא, מי רוצה להיות מיניסטר?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מוכרח לומר לכבוד ראש הממשלה לשעבר וראש האופוזיציה, טוב מאוד להיות מיניסטר. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       הוא יודע טוב מכולם.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני אומר לך, טוב מאוד להיות מיניסטר. אפילו חבר הכנסת שריד וחבר הכנסת רן כהן יסכימו, טוב להיות מיניסטר.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       יושב-ראש האופוזיציה יודע יותר מכולם.
       
רן כהן (מרצ):
       
       להיות מיניסטרים דמיוניים לשעבר, זה עוד לא קרה.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אתם יודעים מה, אתם עשיתם את הבלתי-אפשרי. הרי אי-אפשר לשמוע את רחש המגהץ כשהוא עובר על בד החליפות. אצלכם שמעו אפילו את רחש הגיהוץ על החליפות.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       לא רע להיות מיניסטר, אבל מר פרס לא כל כך אוהב את זה.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       נכון. 
       
       בואו נסתכל לרגע עליכם, עזבו את הציניות. יש לכם תוכנית? יש לכם המלצה – למרצ, לסיעות הערביות, לעבודה? אם יש תמימות דעים אצל כולם, זה שלכם אין שום תוכנית - פשוט מדברים מהבוקר ועד הלילה, אף מלה לא לעניין.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       איך אתה לא מתבייש? אתה הרי יודע ששרון אימץ את התוכנית שלנו. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       איך אני לא מתבייש? תראה איך אני לא מתבייש. הנה, אני עומד ואני לא מתבייש. אין לכם תוכנית.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       נדמה לך שאתה לא מתבייש.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אף פעם לא היתה לכם. הכול קשקושים, הכול פטפוטי סרק.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       הרי אתמול הלכתם למבחן - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שריד, אם אדוני רוצה לקרוא קריאת ביניים, רק בישיבה. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני אתלה באילן גבוה ואצטט את יוסי שריד. איך אמר יוסי שריד לפני שלושה חודשים? אין אלטרנטיבה, אין אופוזיציה, אין עבודה, קשה, קשה. כך אמרת, אני לא יודע לעשות את זה טוב כמוך. אין אלטרנטיבה, אין אופוזיציה, בעיקר אין עבודה. 
       
       תפסיקו כל הזמן עם הקנטורים המביכים האלה, שבעצם מביכים לא אותנו אלא מביכים אתכם.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אמרת שאתמול נפל דבר, איזו טלטלה. אתה אפילו מתייחס אל העניין כאל משב רוח - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה, חבר הכנסת יתום, תודה רבה. נא לאפשר לו להמשיך בדבריו על מנת שהוא יגיע לעידן הסיום.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני באמת שמח שאתה במיטבך. 
       
       דווקא על רקע הפעלתנות שלנו, והיתה כאן פעלתנות במשך שלושה-ארבעה חודשים, מאז הציג ראש הממשלה את התוכנית, דווקא על רקע היוזמות שהיו אצלנו, דווקא על רקע ההתלבטות – וזאת התלבטות קשה לכל אחד ואחד מאתנו, ודווקא על רקע ההכרעה שהיתה אתמול בליכוד כל כך בולט, כל כך צועק לשמים השקט שלכם, החידלון שלכם, האפסות שלכם. פשוט כלי ריק.
       
       אתם מדברים על העניין הכלכלי. אליבא דכל האנליסטים, על-פי כל הניתוחים, על-פי כל ההסברים, לא של הממשלה אלא של הכלכלנים בארץ, חבר הכנסת אורון, ושל הכלכלנים בעולם, על-פי כל האנליסטים האלה, לפחות ההתחלה של התוכנית מובילה את הכלכלה בזהירות, קמעה קמעה, עקב בצד אגודל לקראת תוצאות שכולנו מקווים שיקרו. אתם צחקתם על התוכנית הזאת, אתם לעגתם ליוזמות של שר האוצר. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       האבטלה עלתה ב-4% בגלל כל המדיניות הזאת.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נגמר עכשיו. יהיה לנו דיון מיוחד על האבטלה.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       חלפה כמעט שנה ואתם צריכים לבלוע את הצחוק הזה, צריכים לבלוע את הניירות, את הנאומים המלומדים, את הכובעים שנפנפתם בהם. ואתם יושבים ושותקים, יושבים ושותקים, ולא מציעים שום דבר. מה אתם מציעים בעצם? אתם לא מציעים שום דבר.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אנחנו משתתפים בצערכם.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       ראש הממשלה אמר, ויש לי יסוד מוחלט להאמין לכל מלה שיצאה מפיו, גם בתקשורת וגם היום בסיעה, שהוא פונה לסבב התייעצויות והוא יביא תוכנית אחרת. אל תנסו לצייר את הליכוד כפי שאתם תמיד אוהבים, משום שהליכוד אמר יותר מפעם אחת, שכאשר תובא לו תוכנית טובה, כאשר יובא לו הסכם נכון, כאשר יהיה עם מי לדבר, העניין של פינוי ישובים הוא לא טבו אצלו. אתם יודעים, אנחנו יודעים, כולם יודעים.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אתמול הובאה תוכנית לא טובה? אני רוצה להבין אותו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אורון, אתה לא יכול לקרוא קריאות ביניים, כי חבר הכנסת בר-און כבר סיים את דבריו, הוא רק לא יודע על כך.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אתמול הובאה תוכנית לא טובה? חשוב לדעת. אם היא היתה טובה היו מאשרים אותה. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני מסכים אתך. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אורון, אולי אדוני לא שומע אותי. אל תענה לו. עכשיו חבר הכנסת בר-און מסיים את דבריו, בבקשה.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       התוכנית אתמול הוכרה על-ידי - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין לך זמן לענות לו. אני מבקש ממך לסיים את דבריך לא במתן תשובה לחבר הכנסת אורון, כי אתה לא בשעת שאלות. הוא שאל אותך שאלה רטורית לחלוטין. לכן אני נותן לך את הזכות לסיים.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       תודה רבה, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה לך מאוד. חבר הכנסת אילן ליבוביץ - בבקשה, אדוני.
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לפתוח את דברי בהבעת תנחומים למשפחת חטואל על אובדן חמשת יקיריהם על-ידי רוצחים שפלים ונתעבים. הרצח המזעזע הזה לצערי רק מוכיח את העובדה כי אין לנו מה לעשות ברצועת-עזה. אפילו מאות החיילים שנמצאים שם ועושים עבודת קודש יומם וליל לא מצליחים להגן על התושבים ולתת להם מאה אחוזי הגנה.
       
       ממשלת ישראל עומדת בימים אלה בפני הכרעות מדיניות ופוליטיות מכריעות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ליבוביץ, אנשים יוכלו לפרש את זה, שאם חלילה זה יקרה בתל-אביב, למשל, לא נוכל להיות בתל-אביב? אני לא מבין את הקשר.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אנסה לעזור לך. התשובה היא שקל הרבה יותר להגן על תל-אביב. 
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, אני אסביר לך, הקשר הוא פשוט מאוד. כאשר 8,000 ישראלים חיים בקרב מיליון וחצי פלסטינים, ההגנה עליהם קשה ואי-אפשר לתת להם את מאת אחוזי ההגנה. אני חושב שהקשר ברור מאוד, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       עכשיו אדוני הבהיר את זה  יותר טוב. 

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       מלכתחילה כאשר העלה ראש הממשלה את תוכניתו להתנתקות חד-צדדית ברצועת-עזה וביישובים בצפון השומרון, חשבתי שהתוכנית בעייתית. חשבתי שהיא בעייתית, מכיוון שהדרך להגיע לכל פתרון צריכה להיות במשא-ומתן עם הצד השני ולא על-ידי צעדים חד-צדדיים. אי-אפשר לצאת מעזה, לפחות לדעתי הצנועה, באופן חד-צדדי; יש פועלים שעוברים בין עזה לישראל, יש סחורות שעוברות בין עזה לישראל, יש קשר בין עזה לישראל שאי-אפשר לנתק אותו. לכן, כל דבר כזה צריך להיות במשא-ומתן. 
       
       אבל משהלך ראש הממשלה אל נשיא ארצות-הברית וקיבל אותן התחייבויות, ולאחר שנעשו כל הצעדים, לדעתי אי-אפשר לחזור מהתוכנית הזאת. גם היום אני חושב, שאי-אפשר לחזור מהתוכנית הזאת, כי זה הרע במיעוטו. מרגע שאמרנו שאין לנו עם מי לדבר בצד השני, ומרגע שהבנו ש-8,000 המתיישבים בחבל-עזה לא יכולים להישאר שם ולא יישארו שם בפתרון הסופי, אני חושב שזה ברור בסיכומו של דבר - - -
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       בפתרון הקבע. 
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       בפתרון הקבע. - - - לא יישארו שם בהסכם הקבע, הדרך לעשות את זה היא עכשיו וכמה שיותר מהר. אין צורך להשאיר אותם לסבול את הקטל, כמו שסבלו אתמול, עוד שנה, שנתיים וחמש שנים.
        
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אז בעקבות המשאל בליכוד תפרשו מהממשלה? 

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       אם תיתן לי לסיים אולי תבין. 

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       נודיע לך את כוונותינו. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת פולישוק, אין לך צורך לעזור לחבר כנסת ליבוביץ. חבר הכנסת גפני. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       רק רציתי לדעת אם שינוי תפרוש. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שמעתי. אפילו אני השכלתי לשמוע. 
       
רשף חן (שינוי):
       
       אתה רוצה לדעת? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת חן. 
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       נודיע לו ספציפית. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       הנה השר פריצקי, אולי הוא יכול לענות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, אדוני לא מבין מה אמרתי לו? 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אנחנו במתח.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם אדוני לא עומד במתח, יצא החוצה.  
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       חבר הכנסת גפני, אני אשלח לך הודעה בשלושה העתקים, שתוכל לשלוח את זה גם לאדמו"ר, שכולם יהיו רגועים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בשביל מה עכשיו להיכנס לזה? 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אולי אתה מוכן להגיד לאיזה אדמו"ר? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בשינוי לא מבחינים בין מתנגדים לחסידים. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       מועצת חכמי התורה של שינוי מורכבת מרב אחד. 
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נהרי. חבר הכנסת גפני, אחת מהשתיים, או שאדוני ישמע שאני מעיר לו, ואם ימשיך, אני איאלץ לעשות דברים - - - 

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       היום זה שידור חי. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כל הזמן אנחנו בשידור חי וכל הזמן אנחנו במצב תוסס, אבל יש גם להקפיד על לוח הזמנים. בבקשה, אדוני. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני מניח שגם היושב-ראש - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, אל תניח יותר, מיצית את קריאות הביניים שלך. בבקשה, חבר הכנסת ליבוביץ. 
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       אתמול, אדוני היושב-ראש, נפל דבר בישראל. אני חושב שראש הממשלה טעה טעות חמורה כשהחליט להביא את התוכנית הזאת למשאל בקרב מתפקדי הליכוד. ראשית, מפני שהוא יצר תקדים מסוכן, ולא צריך להיות נביא כדי להבין שלא מדובר במשאל אחרון מסוגו, עוד נהיה עדים לראשי ממשלות שנאלצים להביא סוגיות מדיניות ופוליטיות להכרעת חברי מפלגתם. אך חשוב מכך, ראש הממשלה טעה בכך ששם את עתיד המדינה ותושביה בידי כמה עשרות אלפי אנשים אשר אינם משקפים את הלך הרוח של הציבור בישראל, ואשר חלקם מונעים משיקולים פוליטיים ואינטרסנטיים אחרים. לא יעלה על הדעת שמתפקדי הליכוד יחליטו כיצד ייראו פניה של המדינה וכיצד תתנהל מדינת ישראל. 
       
       אני מבקש מכם, חברי הכנסת, ומכולנו, להכניס בסך הכול את תוצאות המשאל הזה לפרופורציות הנכונות. 51% ממתפקדי הליכוד השתתפו במשאל, בסך הכול קצת יותר מ-90,000 איש. מתוכם הצביעו 60%, שהם פחות מ-60,000 איש, נגד התוכנית. 60,000 זה אפילו לא 1% מאוכלוסיית מדינת ישראל; 1% בלבד. לא ייתכן שניתן ל-1% מתושבי המדינה לקבוע את גורלנו כאן. 
       
       בפני ראש הממשלה עומדות כמה ברירות - - - 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       מה אתה מציע? 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       מה ההצעה באמת? 
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       אם תהיה סובלני, חבר הכנסת גפני, ולא תאוץ לך הדרך, אולי תשמע את הצעתי. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       דרך אגב, בבחירה של שרון השתתפו פחות. 
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       הליכוד קיבל מיליון קולות בבחירות לכנסת ולא 60,000 קולות, וזה מה שהביא אותו להיות ראש הממשלה, חבר הכנסת ארדן, ולא קומץ פייגלינים. 
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       ראש הממשלה של ישראל, חבר הכנסת גלעד ארדן, הוא היה פעם חישוקאי והיום חישקתם אותו אתם בדרך אחרת, אבל בסדר. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       דמוקרטיה זאת בעיה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת ליבוביץ, אם תבחר להתעמת עם חברי כנסת, לא אוכל להגן עליך, אם זאת בחירתך. בבקשה. 
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       בפני ראש הממשלה עומדות היום כמה ברירות. אם יבחר ראש הממשלה להמשיך בתוכניתו האמיצה להתנתקות ולפינוי יישובים מרצועת-עזה ומיהודה ושומרון, ולחתירה להסכם מדיני עם הפלסטינים, הרי שמדינת ישראל תצעד אולי, אחרי כמעט ארבע שנים של שפיכות דמים, במסלול של תקווה ויציאה מהמשבר. 
       

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אילן, איך הוא יעשה את זה אם אין לו רוב בסיעה? 
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       על ראש הממשלה יהיה להציג קו מדיני ברור ולהמשיך באומץ ובנחישות בתוכנית ההתנתקות ולהביאה להכרעת הממשלה והכנסת, שאני חושב שהיא משקפת את האוכלוסייה הישראלית טוב יותר ממתפקדי הליכוד. אם לעומת זאת הוא יבחר  להיכנע לקומץ ימני קיצוני, פייגליני, מבין חברי מפלגתו, ולוותר על תוכנית ההיפרדות החד-צדדית או לסרסה ולהוציאה מכל תוכן, הרי שאנחנו לפחות, בשינוי, נצטרך לבחון את דרכנו, שכן לא נוכל להמשיך ולהיות חלק ממשלה שאינה מציגה אופק מדיני כלשהו לציבור בישראל. 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       בתוך כמה זמן? 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       לדעתי, שרון לא נרדם הלילה.
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       בטח שהוא לא נרדם כשהוא יודע שמרצ הגדולה נושפת בעורפו. זה בסדר. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       עזוב גדולה, קטנה, אתם מחזיקים את המפתח לעסק. תודיעו היום שבתוך שבועיים אתם פורשים, נראה אתכם. מה אתם מבלבלים את הראש כל הזמן? קומץ, קומץ. 
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       תן לוח זמנים.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה. חבר הכנסת ליבוביץ ימשיך. 
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       אני מציע לכל סיעות הבית - - - 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       רגע, עד מתי?
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת גפני, כרגע הוא התכוון להמשיך. תודה רבה. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       מה הוא  מציע? קודם  שיגיד מה הוא מציע? 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אם תיתן לו לסיים, הוא יציע. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
        הוא לא אומר תאריך, אדוני היושב-ראש. 
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       הוא יעשה משאל על התנתקות שלהם. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת נהרי, תודה. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       הם סגרו את המפקד, 2,000 איש. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       זה משפחתי, לא? 
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       לפחות יש מפלגה, לא איזה שלד, חבר הכנסת גפני. 
       
       אני מציע לכל סיעות הבית לתת לראש הממשלה ולממשלה תקופת הסתגלות של כמה שבועות. זאת הדרך האחראית והראויה, וכך תעשה שינוי כסיעה אחראית ורצינית. בתקופה הזאת יצטרך ראש הממשלה להחליט אם הוא ראש ממשלה של כל אזרחי ישראל, או שמא הוא ראש ממשלה רק של קומץ ימני רדיקלי, של מתנחלים קיצונים שלא רואים - - - 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       הממשלה שלו החליטה ברוב, מה אתם עוצמים את העיניים? עשיתם מזה קומץ.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אנחנו במפלגתו שמחים על תמיכתך הבלתי-צפויה. 
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       אז מה אם המפלגה שלו החליטה? 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה, חברת הכנסת פולישוק-בלוק. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       מה קרה - - - 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת אורון, מספיק, עמדתך נרשמה. חבר הכנסת גפני, כנ"ל. חברי סיעת שינוי, אני בטוח שאתם רוצים לשמוע את אילן ליבוביץ, כמוני, תאפשרו לו להמשיך, תודה. 
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       שינוי כסיעה אחראית תיתן לראש הממשלה ארכה להתארגן, אך אם  לא יעשה כך, כפי שאמרתי,  נצטרך לבחון מחדש את המשך השתתפותנו בממשלה הזאת. תודה רבה, אדוני היושב-ראש. 

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת ליבוביץ, שלמרות ההפרעות עמד יפה בלוח הזמנים. 

       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה. 
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – 
       
       לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק העובדים הסוציאליים (תיקון), התשס"ד-2004; הצעת חוק מס הכנסה (פטור ממס על הכנסה מהשכרת דירת מגורים) (הוראת שעה) (תיקון מס' 11), התשס"ד-2004. 
       
       לקריאה ראשונה, מטעם חברי הכנסת: הצעת חוק משכן הכנסת ורחבתו (תיקון  מס' 12) (סמכויות משמר הכנסת וסדרניה), התשס"ד-2004, מטעם ועדת הכנסת; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון מס' 32) (אבטחת חברי הכנסת), התשס"ד-2004, מטעם ועדת הכנסת; הצעת חוק ההתיישנות (תיקון מס' 3) (חישוב תקופת ההתיישנות לתובע עם ליקוי נפשי או שכלי), התשס"ד-2004, של חברי הכנסת מיכאל איתן ואופיר פינס-פז; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 41) (תיעוד חזותי של עדות מוקדמת), התשס"ד-2004, של חבר הכנסת רשף חן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון מס' 6) (הרחבת תחולת החוק), התשס"ד-2004, של חבר הכנסת איוב קרא.
       
       החלטות של ועדת הכספים בדבר: 1. צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 6), התשס"ד-2004; 2. צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 8), התשס"ד-2004. תודה רבה. 

היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. 
       

הצעת סיעות מרצ--חד"ש-תעל--בל"ד--רע"ם להביע אי-אמון בממשלה 
בשל מדיניותה החברתית, הכלכלית והמדינית

היו"ר משה כחלון:
       
       חבר הכנסת יאיר פרץ, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת יורי שטרן.
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לשלוח תנחומים למשפחת חטואל ואיחולי החלמה מהירה לפצועים שנפגעו אתמול מידי בן-בלייעל אשר רצח בדם קר ארבעה תינוקות ואם שכל חטאה היה שהיא יהודייה שגרה ביישוב בחבל-עזה. 
       
       אדוני היושב-ראש, הצעת האי-אמון המונחת לפנינו היום באה להביע אי-אמון בממשלה ובעומד בראשה בשל המצב הכלכלי והמצב המדיני. אדוני היושב-ראש, לפני חודשים מספר הניחה הממשלה את תקציב המדינה. התבשרנו אז שהולכים לצמיחה כלכלית, לשגשוג כלכלי. לא עוברים חודשיים, אדוני היושב-ראש, ומביאים קיצוץ נוסף של 2 מיליארדי ש"ח. אדוני היושב-ראש, גם אז עמד כאן שר האוצר, וגם השר שטרית שהבטיח הרים וגבעות עמד כאן. הוא אמר שיהיה שגשוג, שאנשים יצאו לשוק העבודה. וכל זה על חשבון מי? במי מקצצים? – באותן שכבות חלשות, באותם ילדים בסיכון, באותם קשישים שאין מקום בבתי-אבות להכניס אותם – אלה שבנו את המדינה – באותן משפחות ברוכות ילדים, באותן חד-הוריות. היום אנחנו עדים לתופעות קשות – אנשים שמנתקים להם חשמל ומים, שמוציאים אותם מדירותיהם – זאת תוכנית כלכלית? זאת תפארתה של ממשלת ישראל? זה השגשוג? זאת מציאת מקומות עבודה?
       
       מאז יצאה התוכנית הזאת לדרך גדלה האבטלה, גדל מספר העניים במדינת ישראל,  ילדים הגיעו לפת לחם. זו ממשלה שאינה ראויה לאמון וצריך להפיל אותה מהר ככל האפשר.
       
       אדוני היושב-ראש, אתמול נפל דבר בישראל. גם בנושא החשוב שראש הממשלה יצר, תוכנית ההתנתקות – לפני שבוע הוא חזר מארצות-הברית עם הבטחות מבוש, עם סקרים שניבאו לו תוצאות טובות – הוא הלך בביטחון לנתק את ההתיישבות, להתנתק מהפלסטינים, לעקור יישובים, לעקור משפחות. 
       
       שאלו איך זה שמרן הרב עובדיה יוסף פסק במוצאי-שבת שאסור להצביע בעד ההתנתקות הזאת. שאלו: מה קרה, איך זה שהרב עובדיה יוסף –הרי הוא בעד שלום? אכן, אנחנו בעד שלום, אבל אי-אפשר לתת מתנה לפלסטינים שינצלו את זה מחר בבוקר. שימו לב מה יקרה, הם יגלגלו את הטרור לאשקלון ולשדרות, לאופקים ולקריית-גת. גם משם אנחנו נתנתק – גם מקריית-גת, מאשקלון ומההתיישבות מסביב נתנתק. לכן מרן הרב עובדיה יוסף אמר שזה לא שלום. שלום צריך לבוא במשא-ומתן, כשיש לך פרטנר, כשיש לך עם מי לדבר, אבל ראש הממשלה הלך ונתן להם על מגש כסף את כל ההתיישבות שכל הממשלות במשך כל השנים עמלו עליה. 
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, חבל מאוד, אתמול נפל דבר בישראל – מתפקדי הליכוד הצביעו כפי שהצביעו. אני רוצה לשאול את ראש הממשלה: לאן פניך, אדוני ראש הממשלה? האם אתה מתנתק מתוכנית ההתנתקות, או שאתה ממשיך בלי שום משא-ומתן, בלי שום תמורה למה שאתה נותן, לתת היום במתנה לאותם פלסטינים התיישבות משגשגת ופורחת? אנחנו בעד שלום, אדוני ראש הממשלה, אבל שלום שיהיה עם משא-ומתן, עם בטוחות שהטרור לא ישתולל בקרב עם ישראל, שלא יישפך דם יהודי. לשלום הזה נלך, וניתן לך גיבוי מרבי, ניתן לך את כל התמיכה, ניתן לך את כל פסקי ההלכה על כך שפיקוח נפש דוחה גם שטחים וכל דבר אחר.
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אם לא, הממשלה הזאת אינה ראויה לאמון וצריך להחליף אותה בממשלה שתוכל להנהיג באמת את העם בישראל. תודה רבה. 
       
היו"ר משה כחלון:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת יורי שטרן, בבקשה. 
       
יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אתחיל בקריאת שמותיהם של בני משפחת חטואל, שנרצחו אתמול בדם קר: מירב, בת שנתיים; רוני, בת שבע; הדר, בת תשע; הילה, בת 11; האם, טלי חטואל, והבן שלא נולד. יהיה זכרם ברוך. תנחומים לאב המשפחה, דוד חטואל, לבני המשפחה, למשפחה הגדולה של מתיישבי חבל-עזה. 
       
       אנחנו חוטאים בזה – המדינה כולה, הציבור כולו, כל חברי הכנסת –  שאנחנו מאפשרים לרצח הזה להיות עוד נקודה, רוטינה, בסדר-יומה של המדינה. איך יכול להיות – אני מתבייש, כאזרח מדינת ישראל, שהרצח הזה נשאר ללא תגובה. פוצצו בית ריק – בושה וחרפה לצה"ל. בושה וחרפה לשר הביטחון. בושה וחרפה לנו, חברי הכנסת, על כך שאנחנו משאירים את הזירה הזאת ומשאירים את הרצח הזה ללא תגובה, רצח מחריד שלא היה כמותו. 
       
       עולה לבמה חבר כנסת ואומר שהמסקנה מהרצח היא שאנחנו צריכים להתקפל מגוש-קטיף. אני מזכיר לכם אירוע טרגי אחר, מציוני הדרך באינתיפאדה הנוראה הזאת, הפיגוע ב"דולפינריום". 23 צעירים נהרגו. אז נברח מתל-אביב? אם בכל מקום שרוצחים לנו אנשים המסקנה היא להתקפל ולברוח, לאן נגיע?
       
       התשובה לא יכולה להיות בריחה. התשובה יכולה להיות הכרעה במלחמה בטרור. זאת המלחמה הראשונה שמדינת ישראל מנהלת שבה אין לצה"ל פקודה ברורה - הגדרת המצב כמלחמה ופקודה להכריע טרור. מה זה להכריע טרור? זה להביא למצב שהצד השני יודע שהטרור לא משתלם, לא כדאי לו; לא כדאי למנהיגים ולא כדאי לעמך. איך אנחנו מביאים להכרעה כזאת כאשר כתגובה על הטרור אנחנו מציעים לתת חינם אין-כסף את מה שנקנה בדמים של המתיישבים ושל החיילים? כך אנחנו מעודדים טרור. כך אי-אפשר להכריע. 
       
       אומרים פה, שההכרעה של חברי הליכוד היא לא הכרעה דמוקרטית, היא לא יכולה לקבוע את סדר-היום של האומה. איזה מין שטות זאת? הרי איך הדמוקרטיה בנויה? הדמוקרטיה הפרלמנטרית נבנית על-ידי זה שאנשים בוחרים את הרשימות של המפלגות, את חברי הכנסת. חברי הכנסת צריכים להיות שליחים של המפלגה שלהם והם צריכים לקבל את דין התנועה שלהם. כך המדינה מתנהלת. לכן, כשקבע הבוחר והביא לשלטון את הקואליציה של המחנה הלאומי ובראשה מפלגת הליכוד, הוא נתן לחברי הליכוד את המפתחות לניהול המדינה. אם חברי הליכוד קבעו את הקו שלהם, שמחייב את חברי הכנסת והשרים של המפלגה הזאת, זה התהליך הדמוקרטי הנורמלי. מי שמעיר על כך, פשוט אומר לא-אמת, או שלא מתמצא בדמוקרטיה. 
       
       מי שאמר שהליכוד הפך לקובץ של מתנחלים רדיקלים - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -

יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - - אני רוצה לשאול, עם איזה מצע בא הליכוד לבחירות? האם במצע של הליכוד בבחירות היתה התקפלות מעזה? האם במצע של הליכוד בבחירות היתה עקירת היישובים? היה טרנספר של היהודים? היתה נסיגה מול כוחות הטרור? זה לא היה במצע של הליכוד, ואף אחד לא אמר אז שאלה רדיקלים קיצונים. ראש הממשלה, לפני חצי שנה, היה יודע להסביר לנו למה אסור לנו לצאת מנצרים וכי דין נצרים כדין תל-אביב. כך אמר ראש הממשלה. אז הוא היה קיצוני ועכשיו הוא הפך למרכז?
       
       אלה דברים פשוט לא נכונים, ולא מדובר פה על שום התנתקות. מה שדחה הבוחר והמתפקד בליכוד, זה לא את תוכנית ההתנתקות, אלא תוכנית של נסיגה בפני טרור, כי שום התנתקות לא הציעו. לא שמו את הערבים האלה בצד השני של הגדר. לבהמות שרצחו אתמול את משפחת חטואל רצו לתת את הבתים שלנו ולהעביר להם את הכסף ולהמשיך להחיות אותם ולפרנס אותם ולתת להם עוד ועוד אישורי כניסה לישראל. זאת התנתקות? לכן בחרו חברי הליכוד, כמפלגה שמייצגת את המחנה הלאומי, את הקו האחר. הקו האחר הוא קו של הכרעת הטרור, ואין דרך אחרת.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת יורי שטרן. חבר הכנסת יחיאל חזן - לא נמצא כאן. חבר הכנסת חיים אורון - לא נמצא. חבר הכנסת ניסן סלומינסקי - מה קרה? לא רוצים לדבר היום? חבר כנסת יעקב ליצמן, בבקשה. 

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       הם עייפים מאתמול.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       כן, חיים אורון עבד חזק אתמול ברפרנדום של הליכוד. חבר הכנסת מוחמד ברכה, בהסכמה של חבר הכנסת ליצמן. אחריו - חבר הכנסת ליצמן. בבקשה, עד חמש דקות לרשות אדוני.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הידיעות על הפיכת הליכוד למפלגה מרכזית ופרגמטית, המקיימת קשרים עם המציאות, היו כנראה מוקדמות ומוגזמות מדי. הליכוד, מתברר, עדיין מסרב לשוב ממסעות ההזיה והחופשה שהוא נוטל מן המציאות והוא ממאן לחזור אליה. הליכוד הפך למפלגה קנאית, מפלגת אף שעל. למעשה, כת הזויה, שלאומנות ושחיתות משמשות בה בערבוביה. הצלילה של מדינת ישראל אל התהומות בעידן השלטון הזה תימשך.
       
       הממשלה הזאת היא תיאטרון בובות שכמה מתנחלים אמריקנים מושכים בחוטיה. לפחות הקמפיין האגרסיבי שמנהלת ישראל זה שלוש שנים וחצי, המבקש לצייר את הפלסטינים כסרבנים וככאלה שלא רוצים פשרה, הגיע לסיומו אתמול בלילה. 
       
       מהלך ההתנתקות שיזם שרון והאופן שבו נעשו הדברים וההתעקשות שלו לבצע מהלך נעדר הקשר ונעדר פרטנר, כל אלה עומדים ביסוד החשד שמצוקתו האישית והמשפטית שיחקו תפקיד מרכזי במדיניותו.
       
       אנחנו תקועים עם ממשלה חסרת כל תוחלת ותקווה מדינית, גסה ואלימה בתחום החברתי ורקובה בתחום הנורמטיבי. זו ממשלה אדישה לדימום המתמשך של שני העמים; לייאוש העמוק ולהשפלה של המובטלים, שמספרם רק הולך וגדל; לניכור ולמיאוס שחשים חלקים רחבים באוכלוסייה כלפי המשחק הדמוקרטי בכללותו.
       
       אדוני היושב-ראש, הפארסה שהיתה אתמול היא מין ניסיון לצייר בפני העולם כאילו תהליך השלום קשור במשא-ומתן בין מר שרון לבין מפלגתו. משא-ומתן וקידום תהליך השלום הוא דבר שכן מתבקש, אבל לא על-ידי חיסול ממוקד של השותף או כליאתו של היושב-ראש ערפאת, זה כשלוש שנים. בעצם, הוויכוח שהיה אתמול בליכוד הוא לא בין שתי אסכולות, בין שתי גישות, אלא זה דיון על השאלה איך ליישם אותה גישה, עם מסכה, כפי ששרון רוצה, או בלי מסכה, כפי שרצה הרוב אתמול. בעצם, אין מחלוקת בממשלה הזאת ולא במפלגת השלטון בנושא המשך דיכויו של העם הפלסטיני ושלילת חירותו, שלילת אפשרותו להיות פרטנר למשא-ומתן. אין מחלוקת על הדברים האלה. המחלוקת היא אם החיילים יהיו בתוך ההתנחלויות, בתוך הרצועה, או סביב הרצועה, תוך טרפוד כל פעילות בנמל, כל פעילות בשדה התעופה, תוך השתלטות על מי התהום, תוך השתלטות על הגבול בין הרצועה לבין מצרים. זו לא נסיגה, זו היערכות מחדש של הכיבוש ושל הכובש. 
       
       אם אנחנו מחברים לעניין הזה את העובדה שממשיכים לבנות את הגדר הגזענית בגדה המערבית ואת הניסיון לחלק את הגדה המערבית לארבעה אזורים, ארבעה קנטונים של ריכוזי אוכלוסייה פלסטינית, הריכוז הראשון בשכם-ג'נין, הריכוז השני ברמאללה וסביבותיה, הריכוז השלישי בבית-לחם וחברון והרביעי בירושלים המזרחית ועוטף-ירושלים, עם כל ההתנחלויות שנבנו שם, זה בסופו של דבר מסגיר את הכוונות האמיתיות של הממשלה הזאת ומסגיר את הכוונות האמיתיות של ממשלת הליכוד. 
       
       אני אומר בלי הרבה ציניות: יכול להיות שטוב שנפלה המסכה מעל פני מפלגת השלטון אתמול. טוב שפשוט האמת היא בלי המסכה שניסה שרון להדביק לפרצופו של הליכוד והיא נפלה; להראות שכל ההצהרות של בוש מקעקעות כל אפשרות למשא-ומתן על הנושאים של הסדר הקבע, כשהוא אומר שגבולות 1967 לא הכרחיים, או שהנסיגה לגבולות 1967 אינה הכרחית, כשהוא אומר שזכות השיבה היא רק לתחום המדינה הפלסטינית. בעצם, ארבעת הנושאים של הסדר הקבע - הנושא של ההתנחלויות, הנושא של זכות השיבה והפליטים, הנושא של ירושלים, הנושא של הגבולות, כולם הוכרעו על-ידי שרון בגלל הבטחות שווא ותוכנית שווא, שהפיץ אריק שרון.
       
       רוב אנשי הליכוד עשו טוב אתמול כשלא נתנו למסכה הזאת להיות מולבשת על פרצופו המכוער. תודה רבה, אדוני.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת ברכה. חבר הכנסת יעקב ליצמן, ולאחר מכן נחזור לאלה שהפסידו את תורם, חבר הכנסת חיים אורון וחבר הכנסת ניסן סלומינסקי. עד חמש דקות לרשות כל הדוברים.

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתמול היה משאל-עם בקרב בוחרי הליכוד על ההתנתקות מחבל-עזה. ראש הממשלה נכשל כישלון צורב, 60%-40%, ולא הצליח להעביר בתוך מפלגתו שלו את התוכנית שהוא עבד עליה הרבה זמן עם הממשל בארצות-הברית. אבל אני חייב להתייחס לקשר ההתנתקות של ראש הממשלה מהציבור החרדי. גם שם היתה התנתקות. והייתי מציע לראש הממשלה, אולי יעשה גם משאל-עם בקרב בוחרי הליכוד לגבי ההתנתקות מהציבור החרדי. ואני בטוח שלא יהיה 60%-40%, ואני בטוח שיהיה 80%-20%. 
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       80% לאיזה צד?
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       לאיזה צד? לא להתנתק. כל הכישלון של ראש הממשלה התחיל כשהוא בגד בציבור החרדי שהלך אתו כברת דרך כל השנים, עם הליכוד ואתו במיוחד, וכמובן אחר כך הוא כבר עבר לתוכנית של מה שהיה ידוע כל השנים כארץ-ישראל השלמה, ופתאום גם בזה הוא בגד. הוא מביא תוכניות אחרות, ואומר: אי-אפשר. 
       
       הנושא של האי-אמון אצלנו, אצל הציבור החרדי, אצל חברי הכנסת הדתיים כאן, זה לא דבר חדש. מהיום הראשון הממשלה הזאת פוגעת בכל דבר שנוגע לציבור הזה. זה מתחיל באי-אכיפת חוקים, למשל בעניין מכירת חמץ בפסח, ואחר כך אפילו בנושאים של סגירת המים בפסח, שזה לא מפריע לאף אחד, גם על זה, אם לא ההתערבות שהיתה ברגע האחרון, גם זאת היתה בעיה. זה עבר גם בחוק הנוגע לאזרחים, ומשרד הפנים נותן אזרחות לכל אחד, גם ללא-יהודים. זה עובר בתוכנית ליבה של משרד החינוך, זה נוגע גם לכך שמשרד החינוך מנסה לחסל את כל הסמינרים. אני לא צריך לדבר על קצבאות ילדים. הממשלה פוגעת בכל דבר, במשפחות חלשות, היא מחסלת פשוט את כל הקצבאות. מה שהיה פעם ידוע כחברתי - היום אין שום חברתי. בכל דבר, עשירים – מוסיפים להם, עניים - מורידים להם. אני לא מדבר על ישיבות שלא מקבלות כסף. אין שום דבר שהממשלה הנוכחית לא פגעה בו. 
       
       וזה ברור, אני חייב להגיד, שאנחנו לא בוכים על זה שאנחנו לא בתוך הקואליציה. לא היינו יכולים לתמוך בדבר מהגזירות שהממשלה הזאת העבירה, גם בתוך הקואליציה. אני חושב שכשהייתי יושב-ראש ועדת הכספים גם הוכחתי את זה, שלא תמכתי בכל הגזירות האלה ולא נתתי, עד כדי כך שרצו להדיח אותי. אבל אני מדבר על יחס. אין שום יחס בין הליכוד, ראשי הליכוד, ראש הממשלה, לציבור הזה. יש לפחות למזער את כל הפגיעות בציבור הזה. 
       
       ראש הממשלה דיבר באחת מתוכניות הרדיו כאילו הוא משבח את הסמינרים של החרדים. אבל זה רק מלל. הוא משבח, ומצד שני שרת החינוך לא מפסיקה לפגוע בכל דבר שנוגע לציבור החרדי. תוכנית הליבה זה הרס, ואנחנו לא ניתן לה להעביר אותה, והתוכנית שהיא עושה כאן גם היום לגבי הסמינרים, גם זה חיסול. ואני לא מדבר על ועדת-דברת, מה שהיא אומרת כבר להוציא, ואנחנו לא יודעים בדיוק את כל המסקנות, אבל לפי מה שאנחנו שומעים גם זה הולך להיות פגיעה בציבור החרדים. 
       
       ולכן, אני אומר, מיותר מצדנו אפילו להסביר למה אנחנו מצביעים אי-אמון. תודה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת יעקב ליצמן. חבר הכנסת חיים אורון, ואחריו – חבר הכנסת ניסן סלומינסקי. אחריו – חבר הכנסת מגלי והבה, ואחריו – חבר הכנסת עמיר פרץ. זאת הרשימה ואין בלתה. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       תודה. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת רוני בר-און, שדיבר פה בשם הליכוד - - 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       לא, זה רק חצי. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אני לא טעיתי. 
       
       - - ביקש מאתנו להתייחס בכבוד להחלטת מפלגתו. ואני מודה, אדוני היושב-ראש, אני מתייחס בכבוד להחלטה שהתקבלה באורח דמוקרטי, כפי שהתקבלה - להחלטת מפלגתו, אגב, בתוכנית שהיא לא רק תוכנית שלנו - במסלול דמוקרטי, לפי דעתי משובש מאין כמותו. אבל אני עוזב את הדברים הללו, כי אני לא רוצה לעסוק בשאלות של הפרוצדורה. 
       
       אבל, ראש הממשלה, ממלא-מקומו, אמרו שהם מציעים את ההצעה הזאת, משום שאי-קבלתה היא קטסטרופה. הם השתמשו במלים האלה: מסכנת את קיומה של מדינת ישראל. ואז אני בכל זאת שואל אותך, אדוני היושב-ראש, עד כמה הכבוד שלי צריך להגיע גם לתוכנית שראש הממשלה של המפלגה שבחרה בו אומר שלא התוכנית, אלא דחייתה מסכנת את קיומה של מדינת ישראל. עם כל הכבוד לכל הוויכוחים, אם זה 50% מצביעים, ואם זה רק 1% מהאוכלוסייה, זאת בעיני השאלה העיקרית. 
       
       השאלה העיקרית היא מה המשמעות של אי-קבלת התוכנית. אומר חבר הכנסת בר-און: אתם מוכרחים להיות פתוחים יותר לטראומה שאנשי הליכוד עוברים. האמן לי, אדוני היושב-ראש, אני פתוח לטראומה, גם אם אתם יצרתם את הטראומה הזאת. הרי אתם עשיתם אותה. אני עשיתי אותה? אני הפגנתי נגד היתד הראשונה שתקעו בגדה המערבית לפני 36 שנים. לא אני יצרתי אותה. אתם רוצים ממני הבנה לגבי הטראומה? אני מבין. אתם רוצים מאתנו הבנה לגבי השאלה איך מתגברים עליה? אני מבין. אבל מה עושים עם אדם שכבר יודע שיש טראומה, שיודע שיש מחיר, רק הוא לא רוצה להשתחרר ממנה? הוא מטיל עלי את כל האחריות ואת כל המחירים. איך קוראים לזה בדיוק בעברית? מה המשמעות של זה? 
       
       אתם לא יכולים? תלכו הביתה. הבטחתם שאתם יודעים לעשות את זה יותר טוב. שלוש שנים וחצי נתנו לכם מה שאתם רוצים. עשיתם מה שאתם רוצים. איך אמר פה חבר הכנסת בר-און? אתם האופוזיציה הקטנה, ובכלל, מי זה, מרצ, יחד, בתוך האופוזיציה - עשיתם מה שאתם רוצים. אז מה אתם בעצם אומרים לנו היום? לא לנו, אתם אומרים לעצמכם. אין לנו דרך. 
       
       עכשיו אני שואל אותך בכל זאת, אדוני היושב-ראש, כמה פעמים לקנות את הסיפור, אני לא רוצה להגיד מכונית ישנה. נבחר ראש הממשלה ואמר: אני יודע, אני מביא שלום וביטחון. נו. אחר כך הוא אמר במשך שנה: יש לי תוכנית כואבת, עוד תשמעו עליה. אחר כך הוא הביא תוכנית חד-צדדית, חלקית, לא שלמה - אני חושב שהיא שגויה - בסדר. עכשיו הוא אומר היום בצהריים: חכו ממני לאטריות המבושלות בפעם הרביעית. אני שואל אותך, את המרק שבישלו ארבע פעמים היית אוכל, גם אם אין לך ברירה? עכשיו, לי יש ברירה, כי אני מציע לך מרק אחד. לא לך, לציבור. ואתם אומרים לנו: אין ברירה. אתם חייבים לאכול את המרק הזה שכבר מבשלים אותו פעם רביעית וחמישית על-ידי אותו טבח, שכל פעם או שורף את המרק, או מקדיח את התבשיל, או מאכיל אותנו מרורים. ועם כל הכבוד, המרורים הללו מאוד מאוד מאוד כואבים.  
       
       יושבים פה חברי שינוי, שהיו יכולים לעשות היום דבר מאוד פשוט – הם בכלל הסתובבו בעיר ואמרו: מעשי ידינו נעשים על-ידי ראש הממשלה. אגב, חבר הכנסת רביץ, שמעתי ששינוי ביקשו לפנות את נצרים. ישבו כל הלילה, ובבוקר חמשת שרי שינוי – אולי אחד הצביע נגד, כי מודי זנדברג גם נגד פינוי נצרים – אמרו: יש לנו תוכנית: פינוי נצרים. בא ראש הממשלה ואמר: מה פתאום נצרים? כל ה-17 באופן חד-צדדי, ועוד ארבעה יישובים בגדה המערבית. אתמול הוא אמר: אנחנו לא נהיה בידי קבוצה שולית. חברי שינוי, אתם לא בידי שום קבוצה שולית, אתם בידי הליכוד, שכך החליט על דרכו. אז במקום לומר: אם זו דרכנו – יש לך שבוע, בשיקול דעת, חס וחלילה לא בפזיזות, לשיקול דעת צריך שבועיים? שבועיים; שלושה שבועות? שלושה שבועות – אם בתוך שלושה שבועות אתה לא מביא את ההחלטה לממשלה, אנחנו לא שם. פרוש, אתה מאמין שזה יקרה?
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       שינוי? לעולם לא. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       מה פתאום? הם ישקלו את צעדיהם באופן רציני. למה? כי הם נורא-נורא רוצים להמשיך לאכול את האטריות המכוערות הללו פעם רביעית וחמישית, כי יש להם רק סיבה אחת לקיומם עלי אדמות: למנוע מש"ס להיכנס לממשלה. זהו. על כל השאר ייחרב העולם. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, ואחריו - חבר הכנסת מגלי והבה. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אגב, אומרים שהם מסכימים היום גם עם ש"ס. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אתכם הם לא ישבו. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אתנו הם מסכימים בכל מקרה, אנחנו אשכנזים. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       בבקשה, אדוני. עד חמש דקות. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין פה שר?
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אתה לא צריך שר, אתם בממשלה. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       תודה, את זה אני יודע. הבעיה היא שראש הממשלה עוד לא יודע. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, זאת הפעם הראשונה שבהצעת אי-אמון לא יושב שר. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       יש כאן שרים בפוטנציה. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       זה לא מספיק. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אתם הפלתם את רבין הראשון והפלתם את שמיר ואת ביבי. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       או, הפלנו. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חברי האופוזיציה הנמרצים ביום הראשון, נא לאפשר לחבר הכנסת סלומינסקי לדבר. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       בשמי ובשם מפלגתי אני רוצה לברך ברכה חמה מקרב לב את מתפקדי הליכוד, שהוכיחו בגרות, ללא חשש ואף שהופעל לחץ כבד, כמו שכל שלטון יודע להפעיל כדי שאנשים יקבלו את עמדותיו. למרות הכול ואף-על-פי-כן הם הביעו את עמדתם באופן ברור, וגלוי וחד - - 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       היתה קצת אלימות. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       - - שלבם עם ארץ-ישראל, שלבם עם המתיישבים. דבר נוסף – הם חושבים שהקואליציה הקיימת היום היא הקואליציה הטובה ביותר, והם מתנגדים לכל שינוי. 
       
       אני רוצה לשלוח את ברכתנו לאותם חברי הליכוד, חברי הכנסת, סגני השרים והשרים, בהווה ובעבר, שעמדו בגבורה ואף שבתחילה נראה היה כאילו הכול אבוד הם המשיכו, ובסופו של דבר - - - 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       בנימין נתניהו זה גבורה? סילבן זה גבורה? לימור לבנת זה גבורה? 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       אני דיברתי עליהם? 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אני חושב שחבר הכנסת וילן צודק, אתה חייב למסור כאן רשימה שמית, ואני אוסיף לך 30 שניות לפירוט השמות. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       אני חושב שבמשך שלושת השבועות האלו הצלחנו, חברי ואני ועוד הרבה אחרים, להכיר את מתפקדי הליכוד היכרות אמיתית – את המתפקדים בשטח. להערכתי יש נתק מוחלט, והנתק האמיתי הוא בין חלק מהנהגת הליכוד לבין המצביעים שלהם. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       תנו להם את אפי איתם. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       יש נתק ביניכם לבין 75% מהציבור, שרוצים להתנתק מעזה. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       גם לפני כן אמרו שהרוב המוחלט הוא בעד להשתחרר וכו', וברגע שהגעת ודיברת עם האנשים, פתאום התברר שעם ישראל הוא שונה. אני מודיע לך שזה כך לא רק בקרב מתפקדי הליכוד – גם כשתגיע לציבור האחר יהיו לך הפתעות, ואל תבדוק את זה. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       לא יהיו שום הפתעות. אתמול הפלתם את הליכוד, והספירה לאחור החלה. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       ליהודים יש לב חם – אני לא מדבר על הפוליטיקאים – הם יודעים מה זה, והם לא יוותרו, ודאי לא בחינם. גם הציבור הרחב לא יסכים לוותר, ואל תעמיד את זה במבחן כי גם שם תתאכזב. גם אז יהיה לך תירוץ ותגיד: בואו נעשה משאל בכל העולם כולו. אתם הרי תגיעו לכל דבר שאפשר. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       בהסדר כן?
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת וילן, כשביקשת את השמות של המתנגדים דיברת דברי טעם ולא התנגדתי. עכשיו תפסיק בבקשה את קריאות הביניים. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אבל לא קיבלתי את הרשימה. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       מתפקדי הליכוד קבעו עובדה. ראש הממשלה ומוסדות הליכוד אמרו שהם יקבלו את החלטת המתפקדים. אם ראש הממשלה ילך בפשטות – וכמו שצריך להיות, וכך אני מקווה שיהיה, כמו רצון הציבור של הליכוד – הממשלה הקיימת והקואליציה הקיימת ימשיכו להתקיים. אם ראש הממשלה רוצה להוביל תהליכים מדיניים, יבחר תהליכים מדיניים שאין בתוכם פינוי יהודים מאדמתם, לפחות לא בלי תמורה. זה המסר הברור. 
       
       אני שומע עכשיו הרבה שמועות, ואנחנו מחכים. בתוך שבוע או שבועיים האבק ישקע ונראה את האמת, כך שאנחנו לא מתייחסים כרגע לשמועות. אבל אנחנו לא ראינו בזה – ואני חושב שאף אחד לא ראה בזה – הצבעת אי-אמון בראש הממשלה עצמו, אלא הבעת אי-אמון בתוכנית, שאני לא יודע מאיפה היא צצה. יום אחד הוא קם, כאילו היה לו גילוי אליהו בלילה, ועם העוצמה האדירה שיש לו הוא הניע את כל המערכות כאן, כשכולם היו נגד. את הקואליציה שלו, את השרים שלו ואפילו את בוש, שהיה נגד, הוא הניע בלי בסיס – עד שהתברר שאין לזה בסיס. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       מה עם שרי המפד"ל?
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       מה זה גילוי אליהו?
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       אדוני ראש הממשלה, שמור על הקואליציה הקיימת, כי הקואליציה חזקה. הייתי שמח אם יצרפו גם את האחרים, אבל לפחות אל תלך לרעיונות אחרים שיפילו אותך בסופו של דבר. אל תסמוך על נדיבים. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       למה זה לא אי-אמון בראש הממשלה?
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אתמול קיבלתם את ביבי כראש הממשלה. קיבלתם אותו פעם. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת וילן, זה כבר בזמן פציעות. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       לכן אני מציע לך, אדוני ראש הממשלה, שתשמע בקולו של היהודי הפשוט מהשטח, היהודי הטוב – תמשיך עם הקואליציה הזאת, ויחד נמשיך הלאה. לא חייבים לקבל את מה שחיים אורון אומר, שתמיד חייבים להציע תוכנית, ואם היא לא מוצאת חן בעיני הערבים היא לא שווה ומשנים אותה. לא, קודם כול נדביר את הטרור ורק אז נמצא את הדרך לשלום. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת סלומינסקי. חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת עמיר פרץ, ואחריו - חבר הכנסת עזמי בשארה. לרשות חבר הכנסת והבה עד חמש דקות. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       מה טוב בקואליציה הזאת, עם שינוי?
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       לא אמרתי את זה – אמרתי שנשמח אם יכניסו אתכם, אבל לא את מפלגת העבודה. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני נמנה עם אלה שתמכו ועמלו קשה כדי שתוכנית ראש הממשלה תתקבל, כי האמנתי בתמיכה שלי ובתמיכה של המגזר שלי, במיוחד כשתוצאות המשאל אצלנו היו ש-75%–90% תומכים בתוכנית הזאת. התוכנית הזאת נותנת לנו אופציות, כמדינת ישראל, להתקדם ולהניע תהליך מדיני. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       למה?
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       אני לא יודע כמה אתם השקעתם במשאל הזה, אבל אנחנו, שתמכנו בתוכנית, לדעתי לא השקענו מספיק מאמצים ולא מספיק זמן. 
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       אבל אין לתוכנית התקדמות, היא נעצרת. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       אני יודע שאיפה שטוב לכם ואיפה שאתם נמצאים, לשם אתם תלכו. זאת הדרך שלכם. התוכנית של ראש הממשלה נתנה לנו יתרונות מדיניים שמעולם לא קיבלנו ומעולם אף ממשלה קודמת לא קיבלה. את הנקודות שחלק מחברי הכנסת מהאופוזיציה הזכירו לשלילה, אני דווקא מזכיר לחיוב. זה שפעם ראשונה נשיא אמריקני אומר שאין חזרה לגבולות 1967, מבחינת האינטרס הישראלי זה הישג מדיני שאין כמותו. זה שנשיא אמריקני אומר שהוא נגד זכות השיבה לתוך שטחי ישראל, זה הישג מדיני חשוב. כל אלה הישגים שאנחנו יכולים למנות, וראש הממשלה חשב שהוא יכול לצאת מרצועת-עזה ולהוציא את כל מי שנמצא שם, לרבות המתיישבים, כי בכל זאת צריך לשלם מחיר. ההישגים האלה יכולים לתת אופציה ותמיכה לא רק מהאמריקנים, כי ראינו שיש תמיכה ועידוד גם מהאירופים. המטרה, בסופו של דבר, היא להביא אותנו למצב שבו נוכל להניע תהליך מדיני ונוכל לשמור על האינטרסים שלנו. 
       
       הלכנו למשאל, ובמשאל הזה היתה הכרעה. אומנם לא הסכמתי ולא הצבעתי עם אלה שהתנגדו, אבל היתה הכרעה, והיא מחייבת אותנו לשקול את צעדינו מחדש ולהביא תוכנית. אני מעודד את ראש הממשלה שימשיך באותה תוכנית, כי יש לה הסיכוי הטוב ביותר שתוכל להתקבל ותוכל לזכות לתמיכה רחבה ולהביא לנו הישגים מדיניים, שחלק מהאנשים עדיין חולמים עליהם. ראינו את השינוי במדיניות האמריקנית, שאף נשיא קודם ואף ראש ממשלה ישראלי או ממשלה ישראלית לא הצליחו להשיג. אני שוב אומר שהצטערתי על התוצאה, אבל ברגע שיש הכרעת רוב, רוב דמוקרטי, אני מקבל אותה. 
       
       ציפיתי שלפחות מהאופוזיציה תהיה תמיכה בתוכנית המדינית של ראש הממשלה בצורה כזאת שהיא תמשיך לחזק את ידיו ולא תנסה להמשיך ולתקוף אותו באותם עניינים. הרבה זמן האופוזיציה מנסה לחזור על אותם נושאים בהתקפות על ראש הממשלה. עוד לא התחלנו את המושב, וכבר יש הצעות אי-אמון כדי לחזור על אותן מנגינות. שמעתי את הדברים מכל דוברי האופוזיציה. 
       
       שמעתי היום בסיעה שראש הממשלה מתכונן לשבת, להתייעץ ולחשוב ולבוא עם תוכנית שמטרתה, בסופו של דבר, לשרת את האינטרסים שלנו ולהניע את תהליך השלום. תודה רבה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת מגלי והבה. חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה. אחריו – חברי הכנסת עזמי בשארה ועבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחרון הדוברים - יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת גדעון סער. בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אתמול היה יום עצוב בישראל. כולנו ראינו את המחזה הנורא כאשר משפחה שלמה נקטלת בדרך אכזרית ביותר. אפילו בג'ונגל, שבו חיות טורפות האחת את השנייה, לא היו יורים בדם קר בילדים שנמצאים במכוניתם, קשורים לכיסאות ילדים בתוך המכונית. ודאי, כולנו יודעים שהדבר הקשה ביותר שקורה באזורנו הוא שהקיצונים הם אלה שמכתיבים לנו את עתידנו. הקיצונים הם אלה שמשפיעים על האווירה בהליכים פנימיים בתוך מדינת ישראל והם גם אלה שמשפיעים על הליכים דמוקרטיים בתוך מפלגות. אני שולח מכאן את תנחומי למשפחה ומקווה שהמראות האלה יהיו מראות שיגונו על-ידי כל אדם שפוי, על-ידי כל אדם שצלם אנוש הוא דבר שעומד לנגד עיניו. 
       
       אתמול גם היינו עדים למהלך שבו נקבעו כללי דמוקרטיה חדשים. העיקרון החשוב ואולי המשמעותי ביותר בדמוקרטיה הוא עקרון הייצוג, העיקרון שלפיו מי שנבחר לוקח על עצמו אחריות ולא משחרר את עצמו מאחריות. זה נכון בכל פורום, גם כשהולכים תלמידים לרבם הם יודעים שהאחריות על רבם כשהוא פוסק. ייתכן מאוד שראש הממשלה בחר לעצמו מהלך שאולי היה משחרר אותו מהצורך להתעמת בתוך מפלגתו עם שרים ועם חברי כנסת, אבל זהו מהלך שיש בו מצב חדש בישראל, מכיוון שמעבירים את האחריות לידי אזרחים שאין להם כל הכלים, אין להם כל האינפורמציה, אין להם כל התמונה, הם לא יודעים מה קרה בדיוק בחדרי החדרים בארצות-הברית. באים לאותו מתפקד בודד ואומרים לו: קח על עצמך אחריות כל כך מורכבת. מה זה? מנהיגים צריכים לקחת אחריות. איך אפשר לגלגל את זה? 
       
       אבל אומרים: מתפקדים גם בוחרים חברי כנסת ובוחרים שרים. זה נכון, אבל בוחרים אותם כדי שאחר כך הם יקבלו החלטות בעצמם. מי צריך כנסת? מי צריך ממשלה? עם כל דבר נלך לציבור, עם כל דבר נלך לעם. נעשה פה מכונה של משאלים והכול יהיה בסדר. 
       
       זאת היתה אולי החלטה שחיפשה מסלול נוח כדי להעביר החלטה, אולי החשובה ביותר שהיתה בתקופה האחרונה. 
       
       כמי שגר בשדרות, עיר ה"קסאמים", העיר שאתמול היתה לאחד המוקדים המרכזיים למצביעים ולמצביעים נגד, אני אומר לכל מי שרצה לבוא ולתאר מחזות אימה ותסריטים מבהילים שהנה מטחי ה"קסאמים" ייפלו על שדרות מייד עם ההתנתקות, שהמרחק מבית-חאנון לשדרות לא משתנה אם תהיה התנתקות או לא תהיה התנתקות. היכולת של אותם גורמים שיורים "קסאמים" לירות אותם עם המתיישבים או בלי המתיישבים לא משתנה כהוא זה. 
       
       כל אותם גורמים שהיו נגד התוכנית המדינית ובעצם הניפו את הדגל שאומר שאין עם מי לדבר, אחרי ההחלטה של אתמול כל העולם אומר היום שבמדינת ישראל אין עם מי לדבר. הרי העולם לא מבין איך יכול להיות שראש ממשלה בא למוסד, למפלגתו – אין ספק שכולם בטוחים שראש הממשלה עשה זאת מתוך אחריות לאומית ומתוך ראיית עתיד מדינת ישראל – ומקבל הצבעה כל כך משמעותית נגד. 
       
       אני שואל פה במסדרונות הרבה מאוד חברים מכל הסיעות, מה הולך להיות. מישהו יודע? אומרים לי: ראש הממשלה מתייעץ. עם מי הוא מתייעץ? עם אותם יועצים שהציעו לו ללכת למסלול הבחירה במשאל? עם מי הוא מתייעץ? האם ההתייעצות הזאת תביא לנו איזו בשורה? 
       
       אני חושב שלראש הממשלה אין ברירה. הוא צריך לקבל החלטה שהוא בא לכנסת ובאומץ מעמיד את המשאל הזה למבחן הכנסת, מעמיד את תוכנית ההתנתקות שלו בפני הכנסת. אם לא, הוא חייב להתפטר מתפקידו. הוא חייב להביא לציבור, לכלל הציבור הישראלי, את ההזדמנות להכריע. אי-אפשר להשאיר את מדינת ישראל תקועה בגלל המבוכה ששוררת היום בליכוד. עם כל הכבוד, הליכוד הוא לא מדינת ישראל, ועם כל הכבוד, החלטות מדיניות הן לא באחריות של הליכוד בלבד.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת פרץ. רשות הדיבור לחבר הכנסת עזמי בשארה. 
       
       רק נזכיר לחבר הכנסת עמיר פרץ דבר שהוא ודאי יודע, שאם ראש הממשלה מתפטר – והוא לא מתכוון לעשות זאת, אבל אם כן – אין בחירות חדשות. חוק הבחירה הישירה עבר מן העולם. בבקשה, חבר הכנסת עזמי בשארה. חמש דקות.

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אתה מתייחס לעניינים הפורמליים. כאשר ראש הממשלה יחליט שהוא רוצה בחירות, נשיג לו רוב.

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       מה שחבר הכנסת פרץ אמר באמת חל על משאלי-עם. כל הדברים השליליים שהוא אמר על משאלי-עם הם נכונים. גלגול האחריות על האזרחים בכל מקרה ומקרה אינו מתאים לדמוקרטיה פרלמנטרית וכו'. אבל הם לא עשו משאל-עם, חבר הכנסת פרץ. זה לא משאל-עם, זה יצור מוזר ביותר – זה משאל בקרב מתפקדי מפלגה. יצור מאוד מוזר. 
       
       לך תבדוק מה המניעים ומה הקונפליקטים בתוך המפלגה הזאת ולמה אנשים הצביעו נגד. שמעתי פה הגזמה, לדעתי, שהיא חרב פיפיות, על כוחו של פייגלין וכו'. הגזמה ממש. יש אנשים שהצביעו נגד שרון, יש אנשים שהצביעו נגד שרים מסוימים, כל אחד והמניעים שלו. זאת לא הצבעה אידיאולוגית. יש אנשים שלא באו להצביע.
       
        ראש הממשלה טען שמצדו זו הכרעה גורלית שהיא במרכז היחסים האסטרטגיים עם בעלת הברית הכי חשובה של ישראל. זה דבר שקשור לעתיד – העניין של ההיפרדות הדמוגרפית וכו'. דברים אסטרטגיים. הוא העמיד אותם להכרעה בקונפליקטים פנים-מפלגתיים שלא משקפים – לא רק שהם לא משקפים דעה, לדעתי הם גם לא משקפים שום מאבק אידיאולוגי. 
       
       הרי אנחנו יודעים שהדבר הזה בסוף יוכרע בליכוד. בליכוד, כזרם מרכזי בחברה הישראלית – גם בעבודה – כבר לא רבים על השאלה אם תקום מדינה פלסטינית או לא תקום, אלא על השאלה באילו תנאים היא תקום. רבים על השאלה מכמה פלסטינים הם ייפרדו, על איזו כברת אדמה, על איזו חלקת אדמה – זה הדיון היום. 
       
       לדעתי הדיון האידיאולוגי בליכוד – אם הוא מפלגת שלטון – הוכרע ב-1978, אחרי קמפ-דייוויד, כאשר קבוצת אידיאולוגים פרשה מהליכוד על רקע ההסכמים עם מצרים. תאר לעצמך שמנחם בגין המנוח היה עורך אז סקר בקרב מתפקדי הליכוד, אם לעשות את ההסכם עם מצרים או לא. הוא לא עשה זאת. היה לו רוב בכנסת, שכלל רוב מהעבודה ומסיעות השמאל וכו', ועם זה הוא הלך. למה? כי הוא ראש ממשלת ישראל, לא ראש הליכוד. לא בתור זה הוא הופיע.
       
       בחרו את השיטה הזאת – אבל זה לא הדיון שלנו, זה דבר שמפלגת הליכוד תצטרך לחשוב עליו היטב, אם היא התנהגה כמו מפלגת שלטון או כמו מפלגת אופוזיציה. החברה הישראלית צריכה לחשוב מהו היצור הזה, משאל בקרב מתפקדי מפלגה, מה משמעותו החוקית והחוקתית, אילו מניעים מניעים את המפלגות במדינת ישראל לקבל הכרעות גורליות ומי הקורבן של זה. הרבה פעמים בעבר עמים תחת כיבוש נפלו קורבן לתחרות בתוך המדינה הקולוניאלית, כאשר המניעים של התחרות כלל לא נגעו להם, אבל הם נפלו קורבן. זה חוזר על עצמו פה. 
       
       זה לא הדיון שלי, אדוני היושב-ראש. אנחנו הרי חולקים על התוכנית של שרון ואיננו מזילים דמעה על כך שהיא נפלה, אבל אנחנו מפרידים בין שני הדיונים: הדיון הראשון, שהוא באמת סכנה לדמוקרטיה, למבנה השלטוני של ישראל, והדיון השני, שהוא דיון אידיאולוגי ועקרוני, אם הכוונה שלו היא להכתיב גבולות, להכתיב פתרון. למה? כי אין לפתרון שלו פרטנר בקרב הפלסטינים. כי אין לפלסטינים פרטנר לצדק יחסי, לפתרון, בממשלת ישראל היום. אין לפלסטינים היום פרטנר לצדק יחסי בממשלת ישראל. 
       
       הוא מתנגד למשא-ומתן, והוא מסביר, אגב, בצורה מוצהרת, למה הוא מתנגד למשא-ומתן – כי הוא לא רוצה לשלם את המחיר של הסכם. הוא לא רוצה הסכם, הוא רוצה לכפות פתרון מצד אחד. הוא מוצא קצת פרטנר במפלגת העבודה, כי גם מפלגת העבודה מסכימה להיפרדות דמוגרפית ולהקמת ישות פלסטינית – הם רבים על כמה אדמה ועל כמה פלסטינים. 
       
       אבל צד אחד בחברה הישראלית, שחדר לתוך הדיונים של הליכוד, אינו מסכים לדיון הזה כלל. הוא אינו רוצה להיפרד. יופי. אנחנו רוצים לדון עם החלק הזה. הוא לא רוצה להיפרד אבל רוצה לשלוט בעם אחר? אם הוא רוצה לשלוט בעם אחר, יש לדבר תנאים: אזרחות, זכויות אדם, זכויות אזרח וכו'. זה הולך בכיוון דו-לאומי. בואו, תציגו – או שאתם רוצים טרנספר, או  לגרש את הפלסטינים ולהמשיך לשלוט באדמה ולהגיד שרוצים טרנספר, או שזה הולך בכיוון זכויות אזרח, זכויות אדם ושוויון. 
       
       כי כל שאר הוויכוח בתוך מדינת ישראל בין שני הזרמים המרכזיים הוא על איך להיפרד מהפלסטינים, כאשר אנחנו אומרים – רק בצדק יחסי, ורק בגבולות 1967, ורק בהסדר ורק בהסכם, וראש הממשלה יודע זאת, ולכן הוא אומר: בלי הסכם: אני רוצה לכפות את הגבולות שאני רוצה. זה נפל. בינתיים זה נפל, אדוני. אני לא חושב שראש הממשלה חזר בו מהאי-רצון שלו לנהל משא-ומתן, כי הוא יודע מה התוצאות, ולדעתי הוא ימשיך בסיפור הזה, החד-צדדי, אדוני היושב-ראש, ואנחנו נמשיך להתעמת עם צורת החשיבה הזאת. תודה רבה. 

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת עזמי בשארה. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו - אחרון הדוברים ברשימה, יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת גדעון סער. בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, ממשלה שאיננה, הפעם מסיבות אחרות, אגב. התרגלנו שהאולם הזה ריק מהממשלה הרבה פעמים - - - 

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       שר האוצר מקשיב לך קשב רב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כנראה הוא מקשיב שם בפינה. 
       
       נדמה לי שכולנו מסכימים שהיום הסיבות להיעדרות הממשלה הן אחרות. מה נעשה אם מפלגתו של מר שרון, אם מתפקדי הליכוד עצמם, אם הם עצמם הורידו אתמול את המסכה מעל הפנים שלו ומעל פני ממשלתו? 
       
       הוא שכנע את בוש, הוא שכנע בדרכים שונות ומשונות הרבה אנשים בעולם – אפילו בעולם הערבי: חלק ממנהיגי ערב אפילו קיבלו בשתיקה את התזה שלו שאין פרטנר לשלום, שהפלסטינים הם אנשים שדוגלים רק בדם ורק ברצח והם אינם שותפים כלל לשלום, לא רק ערפאת אלא בכלל, גם אבו-מאזן, שממשלתו כוננה על-ידי הסכמים וכנראה בברכתו של שרון – לפחות כך לכאורה היה ברור – ושל הנשיא בוש, גם היא הופלה בידי שרון ומדיניותו, והוא הכריז: אין לי פרטנר לשלום. 
       
       והנה, איך אמרו קודמי? פתאום, לילה אחד הוא מקבל גילוי, מין השראה שכזאת, והוא בא עם תוכנית – אומנם התוכנית כולה היא חבילת רשע בסופו של דבר, חבילה של אנטי-שלום ואנטי-צדק, אבל בחלקה היה אור בקצה המנהרה: להתנתק מהשטחים של הפלסטינים. אפילו לא לצאת באופן מלא – לצאת ולא לצאת, לצאת מעזה ולהשאיר אותה בידיים, עם האוויר, עם הים, עם החנק, עם השלטון, שליטה מרחוק בסיכולים ממוקדים ובכל מיני אמצעים. 
       
       אפילו שהיה צד חיובי כלשהו בתוכנית הזאת, שדרכו היה אפשר בצורה כלשהי לאושש תהליך או לזרוע תקווה באנשים שרוצים שלום, גם כאשר הוא בא עם זה – באים אנשי הליכוד ובהצבעה אתמול אומרים לו: גם זה לא. 
       
       אדוני היושב-ראש, אם נסיק מסקנה אחת שאין בלתה מכל העניינים האלה, המסקנה היא זאת: שרון וממשלתו אינם פרטנר לשלום. שום שלום. לא שהפלסטינים אינם פרטנר לשלום, אלא שהפלסטינים, אין להם פרטנר לשלום. אני אומר זאת לא בפעם הראשונה. אתמול אמרו זאת מצביעי הליכוד. היום אומר זאת כל העולם. המסכה נפלה מעל הפנים.

       ואם מר שרון תעתע בכולם בתוכנית הזאת וניסה בצורה כלשהי גם לשכנע אחרים שהוא מוכן לאיזה הסדר ואיזו התנתקות - גם התנתקות שלילית, מין הסדר עם הפלסטינים - אומנם כפויים מצד אחד על-ידי בוש ושרון, כאשר לפלסטינים אומנם נשארת זכות הקיום וזכות הווטו, כי שום הסדרים שייעשו בכוח על-ידי כובש ועוזרי כובש אינם מתקבלים ואינם חייבים להתקבל, קרוב לוודאי שלא יתקבלו, ולא רק שלא יתקבלו אלא גם יופרו וייהפכו על פניהם על-ידי העם הנוגע בדבר. העם הפלסטיני הוא הצד האחר, הוא הצד לשלום, הוא הצד שכובשים את אדמתו, הוא הצד שמקיזים את דמו, הוא הצד שמתעלמים מקיומו והוא הצד שמנסים בכוח לכפות עליו פתרון. כל זה יכול אומנם להיעשות, אבל בכוח אי-אפשר לעשות שלום, בכוח אי-אפשר לעשות הסדרים, ובכוח באים אנשי הליכוד עצמם ואומרים: אנחנו לא ניתן לעניין הזה יד.
       
       המסקנה האחת והברורה, אדוני היושב-ראש, היא שמר שרון איננו צד לשלום, גם ממשלתו איננה צד לשלום; הם לא רצו שלום, הם רצו לכפות הסדרים, ומי שבא וקלקל את השמחה הזאת - דווקא אנשי הליכוד. אומנם מטעמים אחרים, מטעמים משלהם, אבל הם אמרו אתמול לשרון: לא ניתן לך אפילו לנסות, בצורה כלשהי, לצעוד קדימה - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הואיל ואני הצטרפתי רק הרגע, עוד כמה משפטי סיכום, אני מבקש. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כן, אני מתכוון לסיים, אדוני. 
       
       פשוט מאוד, הם אמרו בצורה ברורה וחד-משמעית: לא תמשיך לרמות את העולם, לא תמשיך לרמות את כולם כאילו אין לך פרטנר לשלום. אנחנו נוריד את המסכה, ואנחנו אומרים לך: אתה לא פרטנר לשלום, אתה לא יכול להיות צד כלשהו, אתה איש כפיות ואיש החלטות חד-צדדיות. גם לזה לא ניתן יד. אם יש צד חיובי בכל מה שהיה אתמול, הרי זה הורדת המסכה הזאת ולמידת הלקח ממדיניות כפיית הכוח, המדיניות הכופה בכוח, שנמשכה שנים רבות, וכולנו תקווה שאתמול הושם לה קץ ובתוך הימים הספורים הקרובים אנחנו אולי נזכה לא רק למדיניות חדשה, אלא אולי גם לממשלה חדשה. מגיע לעם הזה שמישהו יוציא אותו, סוף-סוף, ממעגל שפיכות הדמים האין-סופי. תודה רבה, אדוני.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. אחרון הדוברים, חבר הכנסת ויושב-ראש הקואליציה, גדעון סער. בבקשה, אדוני. גם לרשות אדוני עומדות חמש דקות.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       גדעון, אתה בעד מפת הדרכים או נגד? אני יכול סוף-סוף לדעת? אני מנסה כבר שנה לדעת מה דעתו, לא יודע.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש לי עניין, חבר הכנסת אורון, לשוחח אתך, אבל יותר מזה עם חבריך - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האם אדוני מסכים שאנחנו נישאר פה?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       שיחה בנוכחות קהל.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אה. בסדר גמור.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       - - - אבל יותר מזה עם חבריך לספסלים האלה, ממפלגת העבודה. למה? אנחנו חזרנו מפגרת הפסח, אבל הם באמת היו בפגרה. שבועות מספר לא שמענו מהם שום דבר. איזה שקט, איזו המתנה, איזו ציפייה, איזו דריכות - - -
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - -
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       - - - איזו השתוקקות להיכנס לממשלה. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אל תפריז, אל תפריז.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אבל זה בסדר. מהבוקר אתם שוב משחקים באופוזיציה לוחמת. מי אתם חושבים עוד מאמין לזה? 
       
       אתם גם נותנים ציונים. אני שומע הבוקר את שר הביטחון לשעבר, בנימין בן-אליעזר, מסביר מה ראש הממשלה צריך לעשות, מה ראש הממשלה חייב לעשות - - -
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       מה היתה עמדתך ביחס להתנתקות והיכן הבעת אותה?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       מה שטוב במפלגת העבודה - היא תמיד נותנת ציונים ועצות לאחרים, בלי קשר למצבה האובייקטיבי. אין קשר. ואני שואל את עצמי, אם אתם כל כך טובים בעצות, למה לא תיתנו פעם עצה טובה לעצמכם? תחשבו על זה. פעם עצה טובה לעצמכם. אתם הרי יודעים את האמת. האמת היא שלמדינת ישראל יש ממשלה שעושה את גדר הביטחון. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       אתם גם רציתם את הגדר הזאת. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אתם יודעים שבאופן רציף, מ"חומת מגן" - הטרור והפגיעה, החשיפה של אזרחי ישראל לטרור מאז "חומת מגן" בסימן ירידה מתמדת. 
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       - - -
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אתם יודעים שהמתקפה של ישראל על הטרור ועל ארגוני הטרור ועל ראשי ארגוני הטרור נושאת פרי מחודש לחודש. יותר טוב. גם את זה אתם יודעים. אתם גם יודעים שהכלכלה מתאוששת. אני מניח שאפילו אצלכם חדר הנושא הזה. קראתם בטח את המדורים הכלכליים. חבר הכנסת יתום - - -
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       תגיד לי, אתה מתעלם מהיקף האבטלה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דני יתום, אדוני לא יכול להיות קורא הביניים היחיד.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אני מנסה לעודד את האחרים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה בסדר. אדוני מילא מכסתו.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       חבר הכנסת יתום, אני משוכנע שכבר עודכנת לגבי עודף הגבייה ממסים, שהיה ברבעון הראשון. אני משוכנע בזה.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אני עודכנתי - - - האזרחים שחיים מתחת לקו העוני - - -
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אני משוכנע שאתה יודע שהגירעון שהיה אמור להיות 4%, היום עומד על 3.5%. אני יודע שאתה יודע את זה. 
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       כמה מובטלים יש? כמה ילדים עניים יש?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אני משוכנע גם, חבר הכנסת יתום, שעדכנו אותך על הגידול בצריכה. אתה יודע שכל האינדיקטורים של משק, של יבוא, גם - אני יודע - - -
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       של איזה עשירונים? של העשירונים ה"עשירונים".
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יתום.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אני מבין שאתה מייצג היום את הפרולטריון, ואתה גם מאמין בזה. הוא גם מאמין בזה, אדוני היושב-ראש.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יתום. 
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אני מאמין בזה.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אני אגיד לך משהו, חבר הכנסת יתום. אתם הרי לוקים בדמגוגיה, ואתם יודעים שמוצרי צריכה, של תנורים, של מקררים, לא צורכים רק במעמד העליון. שם לא עושים את החשבון של הפחתת המיסוי. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       תגיד לי, המקררים זה הכי רחוק מעזה שאתה יודע ללכת, חבר הכנסת גדעון סער?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אורון, אני רואה שהיום אנשי הליכוד - - -
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       גם חבר הכנסת אורון, חבר ועדת הכספים. אתה יודע מה נושא האי-אמון, חבר הכנסת אורון? קראת את סדר-היום?
       
חיים אורון (מרצ):
       
       קראתי.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       מה היא עמדתך?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רגע. חבר הכנסת יתום, האם אדוני לא הבין שמכסתו נסתיימה? אני מבקש לפחות לחבר הכנסת מלכיאור לתת את מכסתו. בבקשה להמשיך.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אני מדבר לעניין. הצעת האי-אמון הוגשה, בין היתר, בנושא הכלכלי. ועל כן אני מעדכן את אלה שלא מעודכנים - לא אותך, חבר הכנסת וילן, כי אתה חבר בוועדת הכספים ואתה יודע על הגידול בעניין. הצעת האי-אמון הוגשה בין היתר בנושא הכלכלי, על כן אני מעדכן את אלה שאינם מעודכנים - לא אותך, חבר הכנסת וילן, כי אתה חבר בוועדת הכספים ואתה יודע על הגידול שיש בנושא חומרי הגלם, בנושא מוצרי הצריכה, על גידול מתמיד בהשקעות; מאוד משמעותי, אתה יודע את זה. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       אבל הגידול הכי גדול זה באבטלה. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       חבר הכנסת רן כהן - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן. 
       
קריאות:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי מרצ, אני רואה שאתם בתור. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       משהו צריך להיות מעניין. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יש עוד 12 סיעות פה. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אני אגיד לך משהו, חבר הכנסת יתום. אתה - - -
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אדוני יושב-ראש הכנסת, מה קרה? מה, אסור קריאות ביניים מן האולם? מה קרה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יתום, אותך אני כבר לא סופר, כי אדוני מזמן גמר את מכסתו. מזמן.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אני אגיד לחבר הכנסת יתום, אתה - - -
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אני אחליף אותו.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       הנה, הוא מחליף אותי, חבר הכנסת כבל.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אז חבר הכנסת כבל. 
       
       אתה, מהספסלים האלה, שבהם תישארו בשנים הקרובות, גם תזכו לשמוע על ירידה בנתוני האבטלה, גם את זה תזכו לשמוע. הרי אתם יודעים מה התהליך שהמשק עובר. אתם יודעים שתחזית הצמיחה של בנק ישראל עומדת על 3.2%. 
       
קריאות:
       
       - - -
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       רק עכשיו מוטטתם את הכלכלה.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       גם היא כנראה כבר לא מעודכנת, חבר הכנסת הרצוג.
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       גדעון, אנחנו כל השנה האחרונה הולכים עם תחזיות לבנק. איך אתה הולך עם תחזית לבנק? אנשים רעבים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       טוב, תודה. הובן. קריאת הביניים הובנה. חבר הכנסת כבל, קריאת הביניים שלך הובנה כראוי. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       כל פעם שאני שומע את חבר הכנסת הרצוג אומר את הדברים האלה, אני משוכנע שהוא כבר התמתח לדום ויתחיל לשיר כאן את האינטרנציונל. באמת, חבר הכנסת הרצוג - - -

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אני מציע שתזכור מספר אחד: מיליון ו-300,000 פלסטינים - - -  

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יתום.

גדעון סער (הליכוד):
       
       חבר הכנסת הרצוג, אני גם מכיר את השקפת עולמך הכלכלית-החברתית ואני גם יודע שאתה יודע שהמשק בכיוון חיובי - - -

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       - - - תגידו את זה. הרי זה יוסיף לכם אמינות, זה יקנה לכם אמינות, יגידו: פעם אחת אתם אומרים את האמת. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת סער, אם אדוני מתכוון להתווכח אתם - הם ישיבו.

גדעון סער (הליכוד):
       
       אבל היושב-ראש, זה הם שמתווכחים אתי - אני משיב ליריב.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ברגע שאדוני יחליט לא להשיב להם - אני אגרום לכך שהם לא יוכלו להפריע לך. בבקשה, אדוני.


גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני אחתום במשפט אחד בלבד. קואליציה חזקה תגבה את הממשלה הזאת גם במושב הנוכחי. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה ליושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת גדעון סער - עדיין 22 שניות לרשותו. רבותי חברי הכנסת, אני מפנה את תשומת לבכם לפני ההצבעה, שנוספו לכם  שתי פונקציות - - -

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רק רגע, זחאלקה. - - - שתי פונקציות נוספות על המסכים שלכם - האחת, אופציית הקריאה לסדרן, שהיא פעילה מעכשיו. אתם יכולים ללחוץ על כפתור הסדרן והוא יגיע אליכם; אופציה חדשה - קריאת חדשות מן הארץ והעולם, המבוססת על אתר האינטרנט, חבר הכנסת בר-און - www, וכו'. זמן העדכון הוא תדיר.
       
       רבותי חברי הכנסת, נא לתפוס מקומותיכם.

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       מתי ראש הממשלה - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה. מה רצית? 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       רציתי לשמוע את דבר ראש הממשלה. לא יכול להיות - כולם מצפים - - - מה עמדתו, והוא לא אומר כלום. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת זחאלקה. אמרת. בבקשה, חבר הכנסת פינס.



אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       מתי בפתיחת המושב - - -  של ראש הממשלה - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אופיר פינס, אני פשוט מצר על כך שבשעה 16:00 לא הספקת לשמוע. יחד עם כל הברכות לטלוויזיה וערוץ הכנסת החדש, אני הודעתי שהחובה בחוק על ראש הממשלה למסור הודעה מדינית לכנסת מוגבלת לכנס הראשון של המושב, והוא כנס החורף. לגבי כנס הקיץ, מעולם לא היתה חובה, וגם רבים מראשי הממשלה לא ניצלו את זכותם לבוא ולומר דברים. כמובן, הדבר תלוי בראש הממשלה, והפעם הוא לא בחר לשאת את דבריו. גם אם היה בוחר, היתה נשאלת השאלה מה קודם למה - הצעת האי-אמון או ההודעה של ראש הממשלה. גם לכך מצאנו פתרון ותשובה. אבל לכל אלה ששאלו את השאלה מי מדבר ומתי, הריני להודיעכם, כפי שהודעתי בתחילת הישיבה, שראש הממשלה לא ביקש, כי הוא לא צריך. זאת רק אופציה שלו, הוא לא ביקש לדבר בתחילת כנס הקיץ. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו מייד עוברים להצבעה. נא לשבת, כבוד השרים. כבוד השרים, נא לשבת כי אני לא אאפשר אחר כך חזרה או הודעה על כך שמישהו היה באולם ולא הספיק להצביע.
       
       הצעת סיעות מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם להביע אי-אמון בממשלה בשל מדיניותה החברתית, הכלכלית והמדינית. רבותי חברי הכנסת, מי בעד, מי נגד? הצבעת האי-אמון - נא להצביע.

קריאות:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מדוע השעון לא עובד? 

קריאות:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ההצבעה לא פעלה. 


קריאה:
       
       הממשלה נפלה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ההצבעה לא פעלה לחלוטין. רבותי, נא לבדוק שם. 
       
       הצעות אי-אמון, אנחנו עוברים להצבעה. מי בעד, מי נגד? נא להצביע. בבקשה. רבותי, נא לכבות את הטלפונים. 

הצבעה מס' 2
       
בעד הצעת סיעות מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם להביע אי-אמון בממשלה - 46
נגד - 62
נמנעים - אין
הצעת סיעות מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       46 בעד, בעוד ש-62 נגד, אין נמנעים. אני קובע שהצעת האי-האמון של סיעות מרצ--חד"ש-תע"ל--בל"ד--רע"ם להביע אי-אמון בממשלה בשל מדיניותה החברתית, הכלכלית והמדינית, לא עברה, והממשלה על כנה.
       


הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 23), התשס"ד-2004
[רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/93).]
(קריאה ראשונה) 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום. הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 23), התשס"ד-2004, קריאה ראשונה. יציג את החוק השר מאיר שטרית. בבקשה, אדוני. מובן שלאחר הצגת החוק ייערך דיון. 

השר מאיר שטרית:
       
       אדוני, יש לי שתי הצעות חוק, איזו מהן?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה לא אותו נושא. אתה מתחיל עם הצעת חוק ניירות ערך. 

השר מאיר שטרית:
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג את הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס'   23), התשס"ד-2004. 
       
       הצעת החוק המונחת לפניכם גובשה ברשות לניירות ערך בעיקר על רקע המלצות הוועדה לבחינה מחודשת של מודל הדיווח על עסקי החברה בתשקיף ובנגזרותיו, בראשות פרופסור אמיר ברנע.
       
       בעקבות המלצות הוועדה, מוצע שינוי ביחס למתכונת הדיווח הקיימת של חברות נסחרות, באופן שישוו את רמת הדיווח והיקפו בתשקיף ובדיווחים התקופתיים. הדיווחים התקופתיים יהוו הלכה למעשה את מקור המידע המרכזי של החברה ומעין עדכון שוטף לנושאים הנכללים בתשקיף. לאור זאת, מוצע גם תיקון בעניין האחדת האחריות בשל התשקיף והדוחות. 
       
       עוד מסדירה הצעת החוק את נורמת האחריות המיוחדת, המופחתת, לגבי מידע צופה עתיד בתשקיף ובדיווחים השוטפים. אחריות מיוחדת זו נועדה לאזן בין הרצון לעודד חברות לגילוי של מידע צופה פני עתיד, על סוגיו השונים, לבין הצורך למנוע הפצה בציבור של מידע לא אמין ומניפולטיבי. 
       
       נושא נוסף המוסדר בהצעת החוק הוא החלת אחריות מפורשת לגבי תוכנו של התשקיף, גם על בעל שליטה בחברה. 
       
       אציין, כי במקביל להצעת החוק גובשו לאחרונה - - -

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אדוני השר, רק שנייה. חברי הכנסת, אני אבקש קצת שקט. 

השר מאיר שטרית:
       
       אציין, כי במקביל להצעת החוק גובשו לאחרונה גם תיקונים לתקנות לפי החוק, אשר נועדו ליישם את המלצות ועדת-ברנע בנוגע למתכונת הדיווח בתשקיף ובדיווחים שנתיים ורבעוניים שמגיש התאגיד.
       
       אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכנסת להכנתה לקריאה שנייה ושלישית. 

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אני מודה מאוד לשר מאיר שטרית. אני מבקש מחברי הכנסת ומן השרים לשבת. הנה, ממלא-מקום ראש הממשלה תיכף ישב, השר אולמרט. נכון, השר אולמרט? 

קריאה:
       
       - - -

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       כן, אפשר לעשות הצבעה. נכון. אנחנו לא יכולים לעבור להצבעה, אדוני השר שטרית, כי יש רשימת דוברים בהצעת החוק המעניינת שהצגת. ראשון הדוברים - חבר הכנסת ישראל אייכלר, לא כאן. חבר הכנסת אורי יהודה אריאל, שתיכף יניח את הפלאפון ויגיע לדבר. אחריו – חברי הכנסת אופיר פינס-פז, ג'מאל זחאלקה, עזמי בשארה. מי שפספס את תורו - לא יוכל לחלוק אתנו את מחשבותיו, או מחשבותיה. בבקשה, עד שלוש דקות לרשות אדוני. 

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, תנחומינו למשפחת חטואל, שאיבדה את האמא טלי וארבע בנותיה. טלי היתה בחודש השמיני להריונה, ונרצחה על-ידי הרוצחים. לצערי, אדוני ראש הממשלה, תגובת ממשלת ישראל לא באה. למה היא לא באה? כנראה לך ולשר הביטחון יש תשובות, רק שאין מי שייתן אותן לציבור בישראל. 
       
       זהו רצח מזעזע של אנשים שהיה ראוי שמדינת ישראל תתייחס אליהם אחרת ותעניש אותם ואת שולחיהם בצורה הרבה יותר קשה ממה שהיה נהוג עד כה.

       ראש הממשלה הודיע לאומה כמה פעמים, שאם תידחה תוכניתו תהיה מפולת בבורסה, יהיה משבר כלכלי וכדומה. למיטב הידוע לי לא קרה כדבר הזה. נדמה שלעתים רותמים תירוצים וסיבות שאינם, רק כדי להוביל מהלכים שאינם נכונים ואינם משרתים את העם היושב בציון.
       
       הבורסה במדינת ישראל היא בורסה חזקה בסך הכול, והיא משתנה מעת לעת, בעיקר על-פי פרמטרים כלכליים. לא ראוי שראש הממשלה, או מישהו אחר, ינסה לאיים על הציבור בישראל איומים שיסתברו במהרה כאיומי סרק. הדבר מיותר ומקשה על הבורסה שלא לצורך. 
       
       אנחנו מחויבים בכלכלה שתיתן צדק, ולא צדקה. ישבנו היום בוועדה לזכויות הילד ושמענו על קשיים גדולים מאוד בפנימיות-היום, כאשר הממשלה מקצצת באופן חריף ביותר, ללא פרופורציה, ואחרי זה זורקת כסף קטן כדי לפתור בעיות עצומות. 
       
       חשוב שנמשיך בצורה עקבית בפיתוח ישראל, בכל חלקיה, בלי תוכניות שמזעזעות שלא לצורך, ללא הצדקה וללא תרומה כלכלית אמיתית. העקביות, ההליכה הבטוחה, היא שתיתן ביטחון לציבור המשקיעים בבורסה, וכך נוכל להשקיע יותר גם במגזרי התשתית והחינוך. תודה.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת אריאל. חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ואחריו - חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה. בבקשה, אדוני, לרשותך עד שלוש דקות.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני עוקב אחר ראש הממשלה מאז אתמול ושואל את עצמי מה עובר לאיש הזה בראש. בסך הכול היתה לו הזדמנות לבוא ובצורה מכובדת, על-פי המסורת, לפתוח את כנס הקיץ, לבוא לכאן ולומר את אשר עם לבו. אתמול נפל דבר בליכוד – החריבו את התוכנית המדינית של ראש הממשלה. הוא היה יכול לומר כאן דברים שהוא אמר בסיעת הליכוד או דברים שהוא אולי חושב. הוא בחר שלא לעשות זאת, ולא במקרה. 
       
       לא במקרה בחר ראש הממשלה היום את הבמה היחידה שלו, סיעת הליכוד. מדוע? משום שראש הממשלה אמר שם שהוא הניף דגל לבן וקיבל את הכרעת הרוב – אגב, דבר לגיטימי שמקובל בתנועה דמוקרטית. אבל אם הוא היה אומר את זה כאן, חבר הכנסת שלגי וחבר הכנסת רשף חן היו מתפרצים כלפיו. לא אני – אתם, כי לא הייתם יכולים להישאר יום אחד בממשלה. אם ראש הממשלה היה אומר כאן, בפתיחת כנס הקיץ, את מה שהוא אמר בסיעת הליכוד, מחר לא הייתם יכולים לשבת בממשלה. 
       
       מה הוא אמר? הוא אמר: הבנתי את המסר שהליכוד העביר לי, קיבלתי את הכרעת הרוב. משמעות הדבר היא, שכל תוכנית מדינית אחרת, שהוא אולי חולם עליה, תמיד תהיה קטנה ומצומצמת לעומת התוכנית הלא-גדולה שהוא ניסה לקדם רק אתמול. 
       
       הרי ההתנתקות מרצועת-עזה היא לא באמת תהליך שלום מלא שיביא שלום. כולנו יודעים זאת. זה משהו ראשוני וחלקי, שאמרנו עליו: הוא הרע במיעוטו או טוב יותר מהמצב הקיים. מה יכול ראש הממשלה להביא בעוד שלושה חודשים? רק דבר מצומצם בהרבה ממה שהוא ניסה להעביר אתמול, אחרת זה לא יעבור את הליכוד. 
       
       אז הוא יבוא אליכם בעוד שלושה-ארבעה חודשים ויציע לכם – מה? דבר גדול: לפנות את נצרים. הוא יגיד לכם יותר מזה – הוא יגיד לכם: בואו נעשה על זה משאל-עם. זאת אומרת, כולנו נלך למשאל-עם על פינוי נצרים – זה יהיה הסוף של העניין. בדיחת הבדיחות, פיאסקו נורא. 
       
       ואתם, כתוצאה מההתנהלות שלכם, תמשיכו לשבת בממשלה ובקואליציה הזאת ולתת יד למדיניות האומרת: אין יותר תוחלת מדינית לממשלה ולקואליציה.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אופיר, עוד חודש גם אתם תהיו שם.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       שמעתי את הבדיחה פעם אחת ולא צחקתי. אני שומע אותה פעם שנייה – לא מצחיק. 
       
       אומר לכם, חברים יקרים, אתם פשוט לא מבינים את גודל האחריות המונחת על כתפיכם. אתם המפלגה השנייה בגודלה בקואליציה.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       נא לסיים. בנקודה מעניינת זאת צריך לעצור.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       היושב-ראש אמר לי לסיים, אז אני מסיים – במיוחד שהוא הפרטנר שלי במשחק מסוים.
       
       מכל מקום, האחריות נופלת על כתפיכם. הרי על מה נפלה מפלגת העבודה בממשלת האחדות הקודמת? על זה שהיתה ממשלה – שמפלגת העבודה היתה שותפה לה – שניהלה מדיניות שמפלגת העבודה לא היתה יכולה להשפיע עליה. זה הכול. זה בדיוק מצבכם. למדו מניסיונם של אחרים. צאו מקואליציה שלא מקדמת שלום, שאין לה סדר-יום. הצטרפו לאופוזיציה. תבנו יחד אתנו אלטרנטיבה שפויה, רצינית ואחראית לממשלה הזאת, ותנו כתובת לציבור הבוחרים להצביע בעבור משהו שבאמת יכול לעשות תוכנית התנתקות, שבאמת יכול לצאת מעזה, שבאמת יכול לפנות התנחלויות. בואו תעזרו לנו לבנות את האלטרנטיבה הזאת. אני סבור שזאת חובתכם, זאת אחריותכם, ואני מקווה שכך תנהגו.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת אופיר פינס-פז. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אחריו - חבר הכנסת ישראל אייכלר. חבר הכנסת זחאלקה מוותר. חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אייכלר, תלמד מזחאלקה. סוף-סוף הוא עושה דבר חיובי.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       בתור מעשה חיובי, אדוני יושב-ראש הקואליציה, הוא הבטיח לדבר בקצרה.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לא נוכל היום לפתוח שום דיון בלי להזכיר בספק-כפיים את האסון הנורא של משפחת חטואל, השם ייקום דמם. אמא וארבע תינוקותיה נרצחו. אני פשוט לא יכול לקלוט ולהבין איך מרצחים שפלים מסוגלים – נניח שהם מסוגלים לירות מרחוק על מכונית – אבל לגשת אל המכונית, ולבדוק, ולראות תינוקות צורחים ולירות בהם, ולוודא – לרצוח אחד-אחד? אני חושב שמאז מיגור החיה הנאצית עוד לא היתה אכזריות נוראה כל כך. 
       
       אני חושב שזאת בושה, לכל מי שחושב על זה, שכל האומה הערבית לא יוצאת נגד השיטה הזאת, של רצח תינוקות ואמהות, מעבר לכל הוויכוחים והמלחמות שלדאבוננו אנחנו נמצאים בהן.
       
       אוי לנו ואבוי לנו שאין לנו אפילו ביטחון לבוא ולומר לאנשים: קומו וצאו משם, כי מייד ישיבו ויאמרו לנו: מה תעשה בירושלים כאשר אוטובוסים מתפוצצים? גם לא יכולנו לומר: אם הייתם מתנתקים אולי לא היו באים המרצחים, כי מייד היו אומרים לנו: אם אנחנו עוזבים הרי המרצחים יבואו לאשקלון. אינני יודע כיצד ידעו המתפקדים בליכוד להכריע באופן כל כך ברור וחד-משמעי בעד או נגד ההתנתקות, כי המצב הוא בלתי אפשרי. אנחנו צריכים להתפלל לבורא העולם שייפסק כבר שפך הדמים הזה ויהיה קצת שלום בארצנו.
       
       אבל לראש הממשלה אריאל שרון, שזכה לסטירת לחי כזאת מבוחרי הליכוד, אני רוצה לומר: דע לך שמשמים נתנו לך סטירת לחי, כי לא הבנת שהקדוש-ברוך-הוא נתן לך מלוכה לאחר שהיית כבר שנים רבות כאילו פאסה, ולא היית שייך בכלל לדור הצעיר. הקדוש-ברוך-הוא נתן לך מלוכה, ואתה הלכת להתחבר עם  אנשים שלא היה להם שום דגל פרט לדגל המלחמה נגד התורה ונתת יד לגזירות אכזריות ובלתי צודקות נגד עניים וזקנים בשעה שיכולת גם יכולת לבחור דרכים נוספות לשפר את הכלכלה, גם אם היית צריך לקצץ. 
       
       והדבר האחרון שאני רוצה לדבר עליו, והוא הכי חשוב בעיני, הדברים הגזעניים והנוראים נגד מתפקדי הליכוד חובשי הכיפות, מה שנקרא "הפייגלינים" בקוד של האנטישמיות החדשה.
       
       מה זה הפייגלינים האלה? מי הם האנשים שבחרו, האם הם פחות מצביעי ליכוד, האם הם פחות חברי ליכוד מכל מיני אנשים שרובם ודאי אנשים ישרים, אבל יש שם גם אנשים די מפוקפקים ואף אחד לא יעלה על דעתו להגיד שזה לא הליכוד האותנטי? רק משום שהם מתנחלים, שאני לא מסכים אתם בהשקפותיהם, אבל רק משום שהם מתנחלים וחובשי כיפות ואנשים מאמינים אז הם גורמים עוינים שהשתלטו על הליכוד? ומי אומר את זה? אותם אנשים שהם תמיד נגד הליכוד, אנשים שהשתלטו על כלי התקשורת, אנשים שלא מייצגים אפילו פרומיל בעם מדברים על 200,000 בוחרי ליכוד, שמייצגים רק 1% בעם. 
       
       אז אני לא בא להגן על אנשי הליכוד, אבל אני בא למחות על הגזענות, על האנטישמיות ביחס לאנשים דתיים, לאנשים חובשי כיפות, לאנשים שמוסרים את נפשם למען הארץ הזאת. תודה רבה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת אייכלר. חבר הכנסת עזמי בשארה - לא כאן. חבר הכנסת טלב אלסאנע – בבקשה, אדוני. כידוע, עד שלוש דקות. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין ספק כי הפעם מלאכת צדיקים נעשתה על-ידי אחרים. רבים בעולם הערבי ניסו להניא את הנשיא ג'ורג' בוש מההתחייבויות שלו בנושאים שלא נוגעים לארצות-הברית. הוא ויתר על זכות השיבה לפליטים, שזאת זכות בסיסית של הפלסטינים. מיליונים שנמצאים במחנות הפליטים חולמים שנים, והם יממשו את הזכות הזאת. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אין זכות כזאת. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       ממתי יש זכות כזאת? מה זאת הססמה הזאת בכלל? 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       לא יעזור לך, אתה יכול לצעוק, חבר הכנסת גדעון סער, עד עוד 100 שנה. העם היהודי אחרי 2,000 שנה מימש את הזכות שלו. הפלסטינים - 50 שנה? אז בעוד כמה שנים הם יממשו את הזכות הזאת. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת סער, במקומך לא הייתי צועק עכשיו. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       והנשיא ג'ורג' בוש, ברוב הלהיטות שלו אחרי הקול היהודי בארצות-הברית לקראת הבחירות, מה לא עשה כדי לרצות את אריאל שרון? הכול הוא היה מוכן למכור. הוא היה מוכן למכור עד הפלסטיני האחרון. זה לא נוגע אליו, זה לא נוגע לקליפורניה ולא לניו-יורק, ואריאל שרון היה שמח בחלקו, הכול הוא קיבל. אבל הוא שכח לעשות דבר אחד לפני שהוא נסע לארצות-הברית לקבל את ברכת הדרך מג'ורג' בוש, הוא היה צריך לבקש את ברכת הדרך מחבר הכנסת אורי אריאל, מהמתפקדים של הליכוד. אתם הוא לא התייעץ. הוא יצר אווירה, שהנה יש ראש ממשלה רציני, מוביל מהלך, ומתברר - סערה בכוס מים. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       למה הוא לא התייעץ? 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       הוא צריך לשמוע בעצתך, אתה מייצג את הליכוד יותר ממנו. לכן, מתברר שראש הממשלה עושה הסכמים על מדשאות הבית הלבן והוא מתעלם מדבר אחד, שיש צד שני. הצד הזה נקרא הצד הפלסטיני, ואתו צריך לדבר. להחלטה להכריז מלחמה לא צריך שני צדדים, צד אחד יכול להכריז מלחמה. אבל בתהליך של שלום, אי-אפשר שצד אחד יוביל באופן חד-צדדי. תהליך שלום מחייב שני צדדים. 
       
רשף חן (שינוי):
       
       שניהם צריכים לרצות את זה. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       ידידי, אני ממש מעריך אותך. אני רוצה להגיד לך, אם לאחר מה שקרה אתמול אתה ממשיך להעלות את הטיעון הזה, נראה שמשהו בעייתי אצלך בתפיסת המתרחש. מה זה ירצו? ראש הממשלה רצה והמפלגה שלו התנגדה. או שראש הממשלה לא רלוונטי לליכוד או שהליכוד לא רלוונטי לראש הממשלה. לכן, המבחן הזה, חבר הכנסת חן, שהפלסטינים לא רלוונטים - זה נפל. יש לנו מפלגה לא רלוונטית בשלטון, יש לנו ראש ממשלה לא רלוונטי, ויש לנו תוכנית שמאתמול הפכה ללא רלוונטית. 

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       עצה אחרונה, אדוני היושב-ראש, במקום שראש הממשלה יתאמץ ויחייג שיחת חו"ל עם העלות הכספית שלה, הוא צריך לחייג למוקטעה, ליאסר ערפאת, זאת אותה קידומת, 02. העלות שלה קטנה, היעילות שלה גבוהה, התוצאה מצוינת, וזה המסר. תודה רבה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה. לא מסרת את מספר הטלפון. בבקשה, חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. אחריו - חבר הכנסת יגאל יאסינוב.  
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       בדיון הבא. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       144 יעשה את זה. חלק מהטלפונים הם במרכזיית ישראל. 
       
       מר שרון בשעת התגלות, בשעת - - - 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       שעת אמת. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אמת. - - - אמר שאי-אפשר לעשות כיבוש עד סוף הימים, אי-אפשר לשלוט בעם אחר לעולם, כך זה במלים שלו. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       הוא התכוון שאפשר לשלוט רק באדמתו של העם. 
       
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כאשר קמו נגדו - לטובתו אני רוצה להניח שהוא התכוון לדברים בשעה שהוא אמר אותם - אמר, לא, לא אמרתי לצאת מכיבוש הארץ, לא לכבוש את העם עצמו, את האנשים. הרעיון הזה כנראה התגלגל, והוא רצה בצורה כלשהי להקנות לו עור וגידים, באה עליו ההשראה ויצא בתוכנית ההתנתקות. אומנם, ההתנתקות גם מהאדמה הפלסטינית בעזה, אבל לא התנתקות מהשלטון על אותה אדמה. הוא רצה לשלוט באוויר ובים, שלא תהיה להם עצמאות, לא חירות ולא חופש, פשוט לסגור אותם כמה שיותר חזק ולהתנתק מהאנשים האלה. 
       
       השאלה, חבר הכנסת חן, היא אם יש שני צדדים לשלום. כי אי-אפשר לכונן שלום בלי ששני הצדדים ירצו בו. אני שואל, מי לא רוצה במשוואה הזאת לשלום?
       
רשף חן (שינוי):
       
       אלה שלא רוצים שלום, אלה שלא מגנים אותם, אני חושב שזה כמעט כל העם הפלסטיני. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       לא שמעתי אותך ברור, אבל אני מניח שהבנתי את מה שאתה רוצה להגיד. אני אומר לך, חבר הכנסת חן, שהפלסטינים כן רוצים שלום. הפלסטינים הם פרטנר לשלום. גם כאשר אמרו, רגע, לא ערפאת. יש כאן עניין אישי? לא ערפאת? בסדר. אז הפלסטינים העמידו את אבו-מאזן. מה אמר שרון? לא נתנו כלום לאבו-מאזן. האמת, לא רק שהוא לא נתן כלום, הוא נתן לו מכת מוות. הוא דיבר עליו כעל גוזל ששערותיו לא צמחו. שכחנו את זה? הוא אמר את זה בוועדת החוץ והביטחון. שם הוא אומר דברים שהוא לא אומר במליאה. 
       
       עכשיו, הליכוד, בהצבעה שלו, אומר לראש הממשלה: גם אם אתה עושה אחיזת עיניים וגם אם אתה מרמה את בוש ואת כל העולם, אתה בא שניתן לך את ההסכמה שלנו, אנחנו אומרים לך, לא. אפשר לרחם עליו, מה אפשר לעשות? הוא תעתע בכולם כל כך הרבה, תעתע בכל העולם, תעתע גם בליכוד, גם בעם בישראל. הרי כל הממשל שלו בנוי על בלוף אחד גדול. הוא אמר, אני היחיד שיכול להביא שלום וביטחון. שכחנו? זאת הססמה שלו בשתי מערכות בחירות. העם התפתה, הלך שבי אחרי הססמה הזאת ונתן לו את קולו. והנה, הוא היחיד שאיננו יכול ואינו מסוגל להביא שלום וביטחון. 
       
       אני חושב שלראש הממשלה יש גם דברים אחרים לעשות, במיוחד בימים אלה. טוב לו שיניח לעם הזה וגם לעם הפלסטיני למצוא את הדרך לשפיות ולשלום ולצאת ממעגל הדמים. ילך לעסקים אחרים, הוא עשה מספיק, די לנו מדובשו ומעוקצו. ילך מר שרון הביתה. זאת הטובה הגדולה ביותר שהוא יכול לעשות למדינת ישראל, לעם הפלסטיני, לעולם כולו ולחבר שלו המסכן, המרומה, בוש. תודה רבה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת דהאמשה. חבר הכנסת יאסינוב - לא נמצא. חבר הכנסת מוחמד ברכה. חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אני כעת? 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       כן. אלא אם אתה בוחר לוותר, אנחנו נקבל את זה בהבנה. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       לא. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       בימים אלה אסור לוותר. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, הממשלה לא הצליחה להתנתק אתמול, אבל באותו זמן היא הצליחה להתנתק בגדול.
       
השר מאיר שטרית:
       
       אתה נגד?
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אני בעד סיום הכיבוש ואני נגד ההתנתקות שהמשמעות שלה הנצחת הכיבוש. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       אתה נגד ההתנתקות. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אני נגד ההתנתקות, כי אני חושב שההתנתקות הזאת היתה מיועדת - - -
       
השר מאיר שטרית:
       
       אתה יכול להצטרף לימין בליכוד.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -  היתה מיועדת לפטור את הכיבוש מהעם הפלסטיני מבלי לפטור את העם הפלסטיני מהכיבוש. זאת המטרה האמיתית של ההתנתקות הזאת.
       
       אני מתכוון לדבר על הנושא שאתה העלית כדי להתנתק מהרצף הזה, כי אני חושב שמה שקרה בתוכנית ההתנתקות הזאת הוא ניסיון להסיח את הדעת. זה להתעסק עם דאגות של עשירים ולהתנתק ולנתק את דעת הקהל מהדאגות של הקורבנות, של העניים, של המובטלים, של אלה שחיים במצוקה חברתית. בזה הממשלה הצליחה בגדול. הממשלה הצליחה להתנתק  מהדאגה ל-650,000 ילדים במדינת ישראל שחיים מתחת לקו העוני. רק עכשיו זה התפרסם וכולם רוצים להתנתק מזה ולא לדבר על זה, כי מדברים על ההתנתקות. 
       
       הממשלה הזאת רוצה, והצליחה, להתנתק מדאגותיהם של 1.3 מיליון אנשים שחיים מתחת לקו העוני, זה רק התפרסם, מ-11% של מובטלים, מכל ילד שלישי שרעב, מכל אדם תשיעי במדינת ישראל  שהוא מובטל. מתי אתם רוצים להתנתק מזה? בשבוע שבו חל האחד במאי. אתם רוצים להשכיח את הדאגות האלה. מי רוצה להתעסק עם האדם הקטן, עם האנשים שמשלמים בחייהם יום-יום, גם ברמה החברתית, בגלל פשעי המדיניות החברתית הזאת? ולנו מביאים כאן הצעת חוק שמדברת על דאגות העשירים, מי ירמה את מי בתשקיפים, מי ישלם את המחיר אם הוא הטעה את השני וכו' וכו'.  
       
       כל הכבוד, אבל אף אחד לא יוכל לחמוק מההתמודדות עם שאלות האמת של החברה הישראלית. הציבור כבר יודע שאם הממשלה הזאת מנהלת מלחמה שהעלות שלה למשק הישראלי - על-פי הנתונים של המשרד שלך, אדוני  השר, העלות של המלחמה הטרוריסטית הזאת נגד העם הפלסטיני עולה 2 מיליארדי שקל לחודש לכלכלה הישראלית. אז בטח שהילדים הרעבים ירעבו יותר ויהיו רבים יותר, המובטלים יהיו יותר מובטלים, העוני יעמיק והאומללות תעמיק. מזה רוצים להתנתק. רוצים לדבר עכשיו על ההתנתקות. תסיימו את הכיבוש, תסיימו את המלחמה הנפשעת הזאת נגד העם הפלסטיני, תסיימו את מפעל ההתנחלויות הפושע, את התנחלויות הדמים האלה. תסיימו את הכיבוש ותנו לעם הזה לחיות כמו בני-אדם. תחסכו את ההוצאות הגדולות האלה ותדאגו קצת גם לאדם הפשוט, גם למובטל, גם לעני. את הדגלים של האחד במאי אנחנו הנפו -  15,000 מפגינים בנצרת, 10,000 בתל-אביב - ואתם רציתם להשכיח. שום דבר לא יקפל את הדגלים האלה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת עסאם מח'ול. חברי הכנסת אחמד טיבי, חיים אורון, אברהם רביץ ויעקב מרגי - אינם נוכחים. חבר הכנסת  נסים זאב, בבקשה. 
       
       אתה רואה, השר שטרית, טוב להיות יושב-ראש הישיבה. למדתי משהו טוב על ההתנתקות. מסתבר שהתנתקנו מאחד במאי. זו התנתקות שהייתי תומך בה במשאל.
       
אילן שלגי (שינוי): 
       
       יולי, אני מסכים לשתי ההתנתקויות.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אני מצאתי אחת לפחות להסכים לה. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אני רואה שגם על זה אתה מנסה להתחבר. כשתראה שזה הגל, גם  אתה תרצה לרכוב עליו.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       זה עוד לא קרה לי ב-45 שנות חיי.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני שאנחנו מדברים על ניירות ערך, אני חושב שגם לניירות יש ערך, אבל אצל אותם ברברים, חיות אדם שנמצאים בעזה  אין ערך לחיי אדם. למי רוצים לתת מדינה? למי ראש הממשלה הזה רוצה לתת אוטונומיה, לתת מדינה? לאילו חיות טרף? לאילו ברברים?
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       רק לך מגיעה מדינה, בסדר.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אני יכול לומר שהרצח אמש, שבא דווקא בעיתוי הנוכחי, כאשר ראש הממשלה מתלבט אם להתנתק מעזה, באו ואמרו לו: תשמע, אין לך עוד מה להסס, אין לך עוד מה לחשוב, אין לך עוד מה להרהר. לאותם רוצחים טרוריסטים - עזה כולה מלאה בטרור, כולה מלאה בארגוני טרור, כולם מגבים את הטרור. למי רוצים לתת מדינה? מה קרה לראש הממשלה? כולם שמחים במפלתו כביכול של ראש הממשלה וכאילו ראש הממשלה רצה להחזיר את עזה והוא נכשל. הוא הצהיר, עלה על עץ גבוה, הבטיח לבוש, חשב שהכול בכיס שלו, אבל ראש הממשלה נכשל. יש כאלה  שרצו  לחגוג  והלכו  אתמול לחגוג. לא היה מה לחגוג אתמול, ביום אבל כזה, כשאשה בת 34 בחודש השמיני להריונה נרצחת, עם ארבעה תינוקות, באיזו אכזריות. 
       
       אבל ראש הממשלה לא רצה להחזיר את עזה, כי אם רצה להחזיר, הוא היה עושה משאל-עם, שבו כן היה לו רוב. אם היה מביא את זה לכנסת, היה לו רוב. נכון שלא היה לו רוב בממשלה, אבל ממתי מקבלים החלטות בממשלה ומכתיבים את זה לכנסת? בפרלמנט נורמלי בכל מקום בעולם החלטות מתקבלות בקונגרס ולא בממשל. הממשל צריך לבצע את החלטות הכנסת. כאן זה הפוך. אם ראש הממשלה רצה באמת להחזיר את עזה, היו לו אפשרויות אחרות. אני לא מאמין לראש הממשלה, כי הוא לא יכול לשקר ולרמות את עצמו אחרי כל כך הרבה הצהרות, אחרי כל כך הרבה נאומים שעזה ונצרים הם המגינים על אשקלון ואשדוד. 
       
       היום כולם יודעים, באופן ברור, שאי-אפשר לתת פרס למרצחים.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.  
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, רבותי השרים, לפי החוק שהגיש השר שטרית בשם הממשלה, לגבי הסעיף שבמידע הצופה פני עתיד - - - 
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       לא ייאמן, מישהו מדבר לעניין. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אתה תומך בחוק?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       על-פי רוב אני תומך בחוקים שהשר שטרית מביא. 
       
גדעון סער (הליכוד):

       והיום?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       על-פי רוב, גם היום. 
       
גדעון סער (הליכוד):

       - - - 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אז אפשר לראות את זה כסיום דבריך?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא.
       
גדעון סער (הליכוד):

       אולי תשכנע גם אותי. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - - מידע שצופה פני עתיד, אם זה צוין במפורש, לא נושאים באחריות מדויקת כמו שאכן חייבים במידע מדויק כאשר מגישים תשקיף מדויק וכו'. 
       
       אדוני היושב-ראש, "מידע הצופה פני עתיד" שהגיש לנו ראש הממשלה לא רק שלא היה מדויק, היה מוטעה מלכתחילה. אני רוצה גם לנמק בקצרה את הסיבות לכך שהוא שגה ולא הצליח. קודם כול, עצם העובדה שהיה משאל – החובה של הייצוג, כאשר הציבור בוחר את נציגיו הוא מצפה מהם שהם ילמדו, בוודאי בדברים שנוגעים לגורלו של העם, לגורלה של המדינה, בנושאים  שחיי אדם תלויים בהם, שילמדו את הסוגיה לפרטיה ולא יבואו באיזה משאל וישימו פתק לפי אינטרס כזה או אחר. זה דבר חמור מכל היבט אפשרי. בריחה מוחלטת מאחריות. זו השגיאה הראשונה. 
       
       השגיאה השנייה, ראש הממשלה, השר שטרית, היה צריך לדעת שאין לו סייעתא דשמיא. אין לו. הוא החליט את זה. הוא החליט לעשות קואליציה עם שינוי, ושר הפנים בממשלתו אומר שהוא לא רוצה שיהיה סייעתא דשמיא. ובסופו של דבר, כאשר באים למפלגה כמו הליכוד ומבקשים ממנה תמיכה, חלק גדול מהציבור בליכוד, מתומכי הליכוד - - -

רשף חן (שינוי):
       
       - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       רק רגע. אדוני, יושב-ראש סיעת שינוי, תאמין לי, אני לא אשכח אתכם. רק תמתין. תן לי לסיים ואני מגיע אליך, לא אשאיר אותך לבד.

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תתאזר בסבלנות, חבר הכנסת רשף חן.

רשף חן (שינוי):
       
       - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       רשף חן, מותר גם לך ומותר גם לי, כי אנחנו מתפללים לסייעתא דשמיא, אתה לא?

רשף חן (שינוי):
       
       כן - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       כן, אז בסדר. זה מה שאני אומר. לא יכול להיות ראש ממשלה - אגב, בהיסטוריה כולה אבל בוודאי בהיסטוריה הקצרה של מדינת ישראל, מי שהלך נגד התורה, נגד היהדות, בסופו של דבר נכשל, ומהר הרבה יותר ממה שהוא חשב.

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       הנה, למשל כל אוהדי "מכבי תל-אביב" לא הפסיקו להתפלל. אתה יודע אילו צדיקים אנחנו? היתה חזרה בתשובה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       חבר הכנסת כבל, אני סבור - - -

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       את הדיון המרתק על מצב הספורט בישראל אנחנו ננהל אחר כך.

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       לא, זה מערכת היחסים עם הקדוש-ברוך-הוא.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לי היה ברור שלא ירחק היום - וראינו את זה כבר בסוף המושב הקודם, את תחילת ההתערערות של הממשלה ושל הקואליציה הלא-מובנת הזאת, הבלתי-טבעית. היה ברור שזה יקרה, ופשוט, סימא את עיניו של ראש הממשלה הקדוש-ברוך-הוא, ללכת למשאל בתוך הליכוד. אני לא זוכר מקרה כזה שראש ממשלה, בהתנדבות, הולך למקום שבו בסופו של דבר הוא נכשל כל כך בגדול. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       תרשה לי, אדוני היושב-ראש, כיוון שהפריעו לי, אני לא יכול שלא לסיים את הבטחתי לרשף חן: אדוני, יושב-ראש סיעת שינוי, אנחנו נמצאים בבניין שבאמת לא תמיד אומרים בו את האמת. אבל יש גבול.

רשף חן (שינוי):
       
       דבר בשם עצמך.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       תשמע לי, יש לי ניסיון. אתה יודע מה? תשאל את פריצקי, הוא יגיד כל מה שקורה בתוך שינוי? הוא לא אומר את הכול, הוא אומר חלק. לא בדיוק אומרים את האמת. אבל תדע לך, כשאתם עומדים פה ואתם אומרים שאתם בעד ההתנתקות והמפתח בידיים שלכם, חד-משמעית; כולם יודעים את זה. אם אתם באים היום לראש הממשלה, אם כנים אתם, ואני מטיל בזה ספק גדול, ואתם אומרים לו: אם אין התנתקות אנחנו נותנים לך שבוע-שבועיים, אין יותר מזה, כיוון שגם ארצות-הברית לא תחכה, ואתם אומרים לו: אם לא, אנחנו בחוץ, יתחיל תהליך מדיני או שאני לא יודע מה יהיה. אבל אתם תישאו באחריות משום שאתם רוצים כיסאות. אין שום סיבה אחרת. 
       
       אני מודיע לך, אצלנו, יהדות התורה, השבת היא אחד הנושאים המרכזיים החשובים ביותר. היינו בקואליציה עם ברק. נסע המשחן, פרשנו מהקואליציה. אנחנו לא נצמדנו אף פעם לכיסאות. אם אתם באמת רוצים להיות כמונו, לפחות אידיאולוגית, בדברים שאתם אומרים שאתם מאמינים בהם - הנושא של ההתנתקות מאוד חשוב לכם? הוא גורלי, הוא חשוב למדינת ישראל? שמעתי אתכם מדברים, את טומי לפיד ואת החברים האחרים. זה באמת חשוב לכם? אתם כנים עם הדברים האלה? תבואו לראש הממשלה. מה אתם משחקים פה, אנחנו נבחן את העניין מחדש באיזה תאריך לא ידוע? תבואו ותגידו באומץ: אנחנו חושבים שזה מה שצריך למדינת ישראל. לא יתבצע – אנחנו לא נמצאים. אבל אתם תהיו כל הזמן, עד שיזרקו אתכם, ובעזרת השם, זה יקרה מהר.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת גפני. חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה. אחריו - אחרון הדוברים, חבר הכנסת איוב קרא.

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי אני מבקש להצטרף לתנחומים שנשלחו מכאן למשפחת חטואל, שיושבת שבעה בגוש-קטיף, על האסון הטרגי, הנורא, בהירצחן של האם וארבע בנותיה על-ידי מרצחים שפלים. מי ייתן ולא נדע עוד צער ותמיד נתבשר בשורות טובות.
       
       אם נאמר, בנפול אויבך אל תשמח - כאשר לאדם יש מאבק עם אויב והאויב נופל, אסור לשמוח. אני לא רוצה חלילה להגדיר את ראש הממשלה כאויב, אבל בהחלט הממשלה של שרון, בראשותו של אריק שרון, היא בהחלט ממשלה שהיא אויבת של היהדות החרדית, כי היא עצמה לא יודעת עד כמה היא פוגעת ביהדות, בזה שהיא פוגעת שוב ושוב בנושאים עקרוניים ערכיים, ולצערנו הגדול כאן, בבית הזה, רק היהדות החרדית היא זו שמוחה ונותנת את הטון כאשר פוגעים בנושאים ערכיים של העם היהודי. 
       
       אני אומר את הדברים האלה, מכיוון שכבר בראשית דרכה של הממשלה הזאת, כאשר היא הוקמה על-ידי הליכוד ושינוי יחד עם המפד"ל והאיחוד הלאומי, אנחנו, הנציגים של היהדות החרדית, אמרנו כאן: אתם חושבים לרגע שראש הממשלה פוגע ביהדות החרדית, אבל תדעו לכם, שמי שפוגע בתורת ישראל, סופו שיפגע גם בארץ-ישראל.
       
       רק לפני שנה, השר שטרית, אתה זוכר שביקרת אותי באוהל המחאה, כאשר שבתתי רעב כנגד הגזירות האיומות של הממשלה בראשותו של אריאל שרון. אמרתי, אני לא רוצה להגדיר אותו כאויב, אבל הממשלה שלו אויבת של הציבור שאנחנו מייצגים. בכל אופן נאמר: בנפול אויבך אל תשמח. 
       
       אין לי כל מטרה להתנגח ולדרוש את הנקמה או שאנחנו נדרוש את הנקמה. אנחנו רוצים שראש הממשלה יפקח את העיניים ויראה עד היכן הוא מתנתק מכל מי שהיה סביבו, קשור אליו, פעל אתו, עבד יחד אתו, עזר לו וביחד העבירו דברים חשובים לעם היהודי. כאשר הוא התחיל להתנתק מהציבור החרדי, ידענו שמהר מאוד יבוא היום והוא גם יתנתק מאותו ציבור מסור ונאמן, שפעל כחיילים שלו כאשר הוא היה מפקדם. הוא היה מורה הדרך איך להקים עוד ועוד התנחלויות ברחבי יהודה שומרון ועזה. 
       
       לכן היום, אחרי שהוא קיבל אתמול את המכה הקשה, שאי-אפשר לזלזל בה, אני מקווה שהוא לא יפעל מתוך יצר נקמה אלא יפקח את העיניים ויחזור לפחות לאותם ימים שבהם הוא אמר וידע להעריך את מה שתורת ישראל נותנת לעם ישראל ומה שמי שהולך בדרך התורה נותן לעם היהודי, כפי שהוא היה אומר בעבר: אני מקנא בכם ובחינוך שאתם נותנים לילדים שלכם, ואני יודע שאם אתם לא תמשיכו לתת את החינוך הזה, מי יודע מה יהיה עם הנכדים שלי. כך אמר על עצמו ראש הממשלה שרון. לכן, אנחנו פונים אליו ואומרים לו: תפקח את העיניים, תתעשת. אל תפעל מתוך נקמה על כך שכופפו אותך אתמול במשאל, אלא תחזור ותפעל ולפחות תעשה בשעות מסוימות, ברגעים מסוימים, מה שטוב לעם היהודי, ללומדי התורה ולמשפחות ברוכות ילדים. תודה.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת פרוש. חבר הכנסת איוב קרא מוותר על זכות הדיבור ויהיה ראשון הדוברים בחוק הבא. 
       
       על כן, רבותי, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה. הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 23), התשס"ד-2004, קריאה ראשונה. ההצבעה החלה. 
       
הצבעה מס' 3
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 19
נגד – אין
נמנעים – 1
ההצעה להעביר את הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 23), התשס"ד-2004, לוועדת הכספים נתקבלה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, 19 חברי כנסת הצביעו בעד, נגד אין, נמנע אחד. על כן, הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 23), התשס"ד-2004, עברה בקריאה ראשונה והיא תועבר לוועדת הכספים להכנתה לקריאה שנייה ושלישית. 

       
הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון מס' 3), התשס"ד-2004
[רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/87).]
 (קריאה ראשונה) 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון מס' 3), התשס"ד-2004, קריאה ראשונה. יפתח את הדיון השר מאיר שטרית, בבקשה. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג את הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון מס' 3). 
       
       כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, לפי הוראות חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים, כדי שצו כללי או היתר כללי לפי החוק, הנוגע להעלאת מחירים, ייכנס לתוקף, מלבד פרסום ברשומות, יש חובה לפרסם גם בשני עיתונים יומיים. 
       
       על רקע הוראה ייחודית זו היתה הוראה לחוק יציבות מחירים ושירותים, שקדם לחוק זה, שאפשרה פרסום בעיתונות טרם הפרסום ברשומות. הוראה זו נועדה להתמודד עם מצב של אינפלציה דוהרת, שבו היה צורך להחיל מייד צווי העלאת מחירים, בלי להמתין לפרסום ברשומות, ובלבד שהנוסח המחייב יהיה הנוסח ברשומות. אולם במעבר של הוראה זו מחוק יציבות מחירים ושירותים לחוק הפיקוח, הפכה הוראה זו להוראת חובה בכל מקרה של העלאת מחירים. 
       
       יש לציין, כי בניגוד לעבר, שבו היה הפרסום בעיתונות בגדר אופציה בלבד, היום מוטלת חובה לפרסם בעיתונות כל צו כללי על העלאת מחירים. חובה זו יוצרת מכשלה ומעמסה מיותרת ויקרה על תקציב המדינה, במיוחד ככל שמדובר בצווי מחירים ארוכים ומורכבים, כדוגמת צווי מחירים לנסיעה בתחבורה ציבורית. 
       
       לפיכך, מוצע להחליף את הוראת סעיף 23 לחוק ולקבוע, כי פרסום בעיתונות יהיה בגדר אפשרות בלבד, למקרה שיש צורך בתחולה מיידית של הצו. כך מוצע שפרסום כאמור יהיה רק בשני עיתונים יומיים ולא בשלושה, ואחד מהם בשפה הערבית. הפרסום יכול להיות מלא או חלקי ויכול להיעשות באינטרנט במקום בעיתונות. בכל מקרה, הפרסום המחייב יהיה זה אשר ברשומות. 
       
       אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית. 
       
       בעברית פשוטה, רבותי, הרעיון פה הוא לעשות סדר בעניין הזה של פרסום צווים בעיתונים. בעבר היה נהוג לפרסם את הצווים בעיתונים משום שהיתה אינפלציה מאוד גדולה, של מאות אחוזים, ואם היית לוקח זמן מרגע הפרסום עד שהצו נכנס לתוקף, היו חוגגים באמצע, כי המחירים היו עולים מיום ליום, לפעמים באחוזים רבים. לכן, החוק הזה שבזמנו הוחל רק על אינפלציה דוהרת, הפך להיות הוראת קבע לגבי כל צו. זה עולה הון עתק, מיותר לגמרי, בעיקר בצווים ארוכים מאוד שמפורסמים על דפים שלמים בעיתון ואף אחד לא קורא אותם. לכן מוצע עכשיו לשנות את החוק מחדש ולהפוך אותו לנורמה, שהפרסום המחייב תמיד יהיה ברשומות, ונוסף על זה רק בעת הצורך, כשיש באמת מקרה של צו דחוף, הוא יפורסם בשני עיתונים, האחד בעברית והאחד בערבית וכן באינטרנט. 
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אדוני השר, בכל מקרה באופן אוטומטי זה יהיה באינטרנט?
       
השר מאיר שטרית:
       
       כן. באינטרנט בכל מקרה. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       בעיתון יומי ערבי? 
       
השר מאיר שטרית:
       
       יומי, ודאי. 
       
       לכן, רבותי, אני מבקש לאשר את ההצעה בקריאה ראשונה. היא הגיונית, היא חוסכת תקציב מיותר שאנחנו משלמים סתם לעיתונים, ללא שום היגיון שבו, ואני מקווה שיאשרו אותה בקריאה ראשונה ונכין אותה לקריאה שנייה ושלישית. תודה רבה, אדוני. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לשר מאיר שטרית. רבותי, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים. ראשון הדוברים - חבר הכנסת איוב קרא. לרשותך שלוש דקות, בבקשה. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, אני רוצה לגנות את הפיגוע שהיה אתמול בגוש-קטיף, ולהשתתף בצער משפחת חטואל ממושב קטיף. היום היתה צריכה להיות מסיבה בגני-התערוכה לאנשים שהביאו לניצחון על אלה שרצו להעביר תוכנית גרועה, ואנחנו, בגלל הפיגוע של אתמול, לא נשתתף במסיבה הזאת. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       תגיד את זה בקיצור, הניצחון שלכם על שרון. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אתה יודע, חבר הכנסת ברכה, שאני לא פוחד; לא מאלה שמזוהים כמי שפוחדים ממשהו. אתה יודע את זה. 
       
       אני רוצה לומר לכם, כשהתעוררתי הבוקר חשבתי שצריך לבקש סליחה על ההישג הזה, ואני חשבתי שיהיה קונסנזוס בתוך הבית על כך שהתוכנית הזאת היתה גרועה ולא מתאימה. כאשר אתה הולך למהלך חד-צדדי, בעצם אתה אומר - סתימת הגולל על ההליך המדיני. ואני חושב שלכל הסכם צריכים להיות שני צדדים, וכשאתה הולך רק בחד-סטריות, והצד השני גם לא מסכים, אז אתה בעצם לא עושה שום דבר. המהלך היה צריך להביא שלום, המהלך היה צריך להביא כלכלה יותר טובה, המהלך היה צריך להביא למצב של ביטחון עדיף, ולצערי הרב, לא שלום, לא ביטחון ולא כלכלה. אנשים פשוט הצביעו אתמול כי חזרו לנקודת המוצא. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       וזה שהתנגדתם - כן תהיה כלכלה וכן יהיה שלום? 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אם אני הולך להסכם בין שני צדדים, יהיו גם שלום, גם כלכלה וגם ביטחון. אם אני הולך למהלך - אם אני הולך לעזוב במהלך חד-צדדי, זאת אומרת, הטרור יימשך, אותה אווירה תהיה, ולכן לא תהיה כלכלה ולא יהיה שלום, כי הצד השני לא רוצה, ולכן אנחנו בבעיה קשה. לכן, החברים שבאו והצביעו, הצביעו עבור מצע הליכוד. מצע הליכוד, אם מישהו רצה לשנות אותו, היה צריך ללכת לוועידת הליכוד, למרכז הליכוד, ואז להחליף אותו. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       אני מברך אותך על דבריך.
       

איוב קרא (הליכוד):
       
       אני רק יכול לומר לך, מאחר שלא דיברת רבה במשך התקופה הזאת, אני משתדל להחליף אותך קצת בזמן. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       הוא שמר על זכות השתיקה. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       כנראה לא שמעת טלוויזיה ורדיו - - -
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       מרוב פעילות לא ראינו טלוויזיה ולא שמענו רדיו. 
       
       הנאמנות הזאת, אדוני היושב-ראש, לפעמים עולה ביוקר. אני, למשל, נאמן למי ששלח אותי לכנסת. אני לא מוכן לסטות לא ימינה ולא שמאלה. כשיבואו הבחירות הבאות, אם אני אבחר על מצע מצנע או מפלגת מרצ, אני אהיה נאמן לאותו מצע. בינתיים, כל עוד אני נבחר על מצע של הליכוד, אני צריך להיות נאמן של הליכוד, ואני בא מאזור שמובן מאליו שהם היו בעד ההתנתקות.
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       היום גם היית מתנגד לבגין לפי אותו רעיון. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אני יכול לומר לך, אדוני היושב-ראש, האזור שלי, מובן מאליו, היה צריך להיות בעד ההתנתקות. יש 8,000 מתפקדים במגזר, וסך הכול הצביעו 1,000 איש עבור התוכנית. רק שתדע.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       וכמה מתוכם הצביעו בעד וכמה נגד?
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       90% החליטו לא לצאת להצביע, או הצביעו חלק נגד. אז תבין את המשמעות. אנחנו מדברים על אזור של המגזר הערבי שבתוכו יש עדות שונות ומשונות, ואני יכול לומר לך, אלה דפוסי ההתנהגות שהיו בהצבעה זו. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       יש בו עדות שונות, לא משונות. שונות – מפיש משונות. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אני יכול לומר לך שהתכוונתי באופן חיובי. אני רוצה לומר לך, זה שמציירים ש-40% הצביעו בעד ו-60% נגד, זה ניצחון אדיר, סוחף. אף אחד לא צפה אותו. אז לבוא ולצייר את זה שהוא צריך להתחשב ב-40%? עכשיו ה-40% הם ה-60%, וזה אותו דבר? צריך להבין שאותם שרים ואותם קולות שמדברים בכל מיני אפשרויות של מניפולציות פוליטיות, שידעו שאנחנו ה-60%, זה ה-100% עכשיו. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       ה-60% זה אפילו לא 1% מאוכלוסיית מדינת ישראל. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       קראו לנו מורדים. חשבו שאנחנו איזה מיעוט. עכשיו, מי שלא יתייצב עם ה-60%, הוא ידע שהוא מורד, הוא בין המורדים. 
       
       צריך אולי לעשות פסק-זמן עכשיו, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       סלח לי, כמה קולות קיבל אריק שרון כראש הממשלה?
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       זה לא משנה, זאת המפלגה ששלחה אותו. אותם מתפקדים שלחו אותו לקבל את הקולות האלה. כל עוד המתפקדים הללו הם ששלחו אותו, הוא חייב להם. 
       
       אני מציע שניקח פסק-זמן היום, נלך למשאל-עם חברתי-כלכלי בעקבות המצב הקשה כל כך בקריית-שמונה, בעיירות הפיתוח בדרום ובצפון, ואולי כך נעזוב קצת את הנושא המדיני, כדי שאזרחי ישראל ירגישו טוב סוף-סוף.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אבל הדברים קשורים זה לזה. תודה רבה לחבר הכנסת איוב קרא. חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח. חבר הכנסת אורי יהודה אריאל, אחריו - חבר הכנסת אופיר פינס-פז, אחריו - חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו - חבר הכנסת עזמי בשארה.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כמקובל במקומותינו אין שר ואין מי שיקשיב ואולי גם יענה, כי השר הציג את החוק והלך. גם ממלא-מקום ראש הממשלה, שר התעשייה, המסחר והתעסוקה, עסוק בלראות איך לצמצם עם שר האוצר את הפרסום משני עיתונים לעיתון אחד, יומי, ערבי, באינטרנט. 
       
       חברים, זו הצעת חוק טכנית, שאינה משנה מהויות. ראוי שהשר אולמרט יתעסק במצב האבטלה, אבל הוא עסוק בנסיעות באוטובוס – באוטובוס שמוביל לשום מקום. מין תוכנית חדשה, שלוקחים בה את עם ישראל לשום מקום. במקום להתעסק בדברים החשובים, מכניסים את כולנו לטלטלה. 
       
       מה לך, חבר הכנסת שלגי, אם זה 1% או לא 1%? חברים, זה כבר מאחורינו. עכשיו השאלה היא אם תעמדו על דרישתכם. שמעתי את שר המשפטים אומר בתוקף: אנחנו נדרוש שזה יגיע לממשלה. אם תעמדו על זה בתוקף, ייתכן שנצטרף אליכם, כי אז הממשלה תשים חותמת שהתוכנית הזאת מקומה בפח האשפה של ההיסטוריה. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אלא אם כן תוחלף הממשלה. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       כן, זאת תמיד אפשרות, ויש מקום שאתם אומנם תעזבו, כך שמעתי באיזה מין איום מרומז ממישהו. לא הבנתי בדיוק למה, אבל זה עניינכם. אם תחליטו לעזוב – מן הסתם ש"ס מחכה לזה בקוצר רוח. אני לא דוחק בכם, דרך אגב. הייתי רוצה לראות גם את ש"ס בממשלה, אבל כרגע זה לא מסתייע. אם תרצו לשנות את ההרכב הקואליציוני, זאת אפשרות.
       
רשף חן (שינוי):
       
       אנחנו לא רוצים לשנות את ההרכב הקואליציוני, אנחנו רוצים לצאת מהשטחים. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אם השר לפיד יעמוד על זה בתוקף - ואני מציע, כי כידוע במקומותינו מלה היא מלה – שהדבר יבוא לממשלה, אני מעריך שנוכל להביא בממשלה רוב גדול, משמעותי, שמתנגד לתוכנית, ובזה תם הפרק הזה. כי לא יהיה נוח שכל הזמן תגידו: זה כן וזה לא, וללכת עם ולהרגיש בלי, ולהרגיש בלי וללכת עם. אני מציע שאתם אומנם תעמדו על זה, אם כי שמעתי שיש מחלוקת בין השרים, וזה חבל. מחלוקת היא אף פעם  לא דבר טוב. 
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       אילו שרים?
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       ראש הממשלה יצטרף, ואנחנו נצטרף, לדרישה לעשות את זה בממשלה, ואז יהיה לשר התעסוקה זמן לטפל בבעיה יותר קשה מהשאלה אם העלאת המחיר תפורסם באינטרנט הזה או באינטרנט ההוא. זה דבר חסר ערך. ראוי שהממשלה אומנם תעסוק בתעסוקה ובמצבם הקשה של רבים מתושבי הארץ הזאת, ובזה נעשה טוב לכולם. תודה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת אורי יהודה אריאל. חברי הכנסת אופיר פינס, ג'מאל זחאלקה ועזמי בשארה – אינם נוכחים. חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, בבקשה. אחריה - חבר הכנסת טלב אלסאנע וחבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. חבר כנסת שלא יהיה נוכח במליאה יאבד את זכות הדיבור. 
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, החוק שלפנינו פוטר את הסוחר מפרסום מידע חיוני הקשור לשינוי מחירים במקרה שהשינוי אמור להיות מיידי. הוא מאפשר לסוחר לצמצם את פרסום עדכון המחירים בעיתונות, שהוא מחויב בו על-פי חוק. 
       
       תיקונים אלה בחוק מעוררים בי במבט ראשון הסתייגות, בשל הגבלת כוחו של ציבור הצרכנים מול הסוחרים. אני סבורה שיש להגביר את מודעות הצרכן לכל עדכון או שינוי של מחירים עד כמה שהדבר ניתן, ומגמה זו מועילה הן בטווח הקצר הן בטווח הארוך לשני הצדדים של מערכת המסחר. שקיפות מקסימלית כזאת תקטין באופן מיידי לא רק את עוגמת הנפש אלא גם את כמות המאבקים המשפטיים בין הקונה למוכר, ובטווח הארוך היא תגביר את האמון של ציבור הצרכנים ואת התנהלותם בעולם המסחר. 
       
       עם זאת, עיון מעמיק בתיקונים המוצעים בחוק מעלה, שמנסחם דאג לפצות על מה שגרע ממנו, בכך שחייב את הסוחר לפרסם את הנוסח המלא של הצו או ההיתר ברשת האינטרנט ולעדכן את מי שהדברים רלוונטיים לגביו באופן ישיר ואישי. 
       
       אני מברכת על החידושים הללו בחוק ומעריכה אותם כחיוניים וחשובים למערכת המסחר. התיקון מגלה רגישות מספקת ונותן מענה לציבור שנגישותו לרשת האינטרנט חופשית ומובנת מאליה, ומצד שני אינו מזניח את מי שמוגבל בנגישותו לאינטרנט מכל סיבה שהיא ודואג שהעדכונים יגיעו אליו באופן אישי. 
       
       אני רוצה לציין, שיש חשיבות מכרעת בעידוד הציבור לחזק את נגישותו לרשת האינטרנט. מלבד תוספת הייעול של המנגנונים הביורוקרטיים שאנו מחזיקים במדינה, יש במגמה זו גם חיזוק ההשתלבות שלנו כמדינה מודרנית במרחב הגלובלי שאנו נמצאים בו. את ההכשרה לכך צריך להתחיל כבר בשלבים הראשונים של התפתחות ילדינו במערכת החינוך.
       
       בסיכומו של דבר אפשר לראות בתיקונים אלו שיפור וייעול, ולא צמצום והגבלה כפי שהדברים נראים במבט ראשון, ומסיבה זו אני תומכת בחוק ומקדמת אותו בברכה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחברת הכנסת גילה פינקלשטיין. חבר הכנסת טלב אלסאנע – אינו נוכח. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת יגאל יאסינוב. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, הממשלה – שתמיד לא היתה פה, והיום יותר מבכל יום אחר יש לה סיבה טובה לא להיות פה – חברי הכנסת, לגופו של עניין אין לי בעיה עם החוק ועם תיקון הצווים והפרסומים, אבל בימים אלה הדברים האלה אומנם נראים טריוויאליים. טוב לעסוק בזמן היקר הזה בדברים החשובים יותר. 
       
       אין ספק, כבוד היושב-ראש, שאתמול והיום אנחנו בפתחה של תקופה חדשה. מה שהיה לא יכול להיות, ומר שרון אינו יכול להמשיך היום ומחר את מה שהיה יכול לעשות אתמול ושלשום. לפני המדינה הזאת, לפני הממשלה הזאת, עומדת שעת הכרעה, והיא גורלית ביותר. 
       
       אפשרות אחת היא שהממשלה הזאת באמת תתעשת, תחזור לשפיות, תפתח אופק מדיני ותכיר בזכויות הלגיטימיות של העם הפלסטיני, כי בידיה הקלפים – היא הכובשת, היא החזקה, היא המובילה והיא אמורה להיות פרטנר לשלום, ואני אומר שהסיכוי הזה, אף שתיאורטית הוא קיים, הוא קלוש ביותר. 
       
       האפשרות השנייה היא שהממשלה הזאת תתפורר מעצמה. אני מקווה, ויש לי סיבות רבות להאמין, שזה לא ייקח זמן רב. אם זה שינוי, ואם זה מר נתניהו, ואם זה חיסול כזה ואם זה חיסול אחר – אי-אפשר לתעתע בכל הציבור כל הזמן. אפשר היה לתעתע בכל הציבור תקופת זמן מסוימת, אפשר להמשיך לתעתע בחלק מהציבור זמן נוסף, אבל התעתוע הזה חייב לבוא לקצו. 
       
       ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני אומר את עיקר דברי בשפה הערבית לשומעינו הערבים. 
       
       (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית:
       
       בשם האל הרחמן והרחום. אנחנו נמצאים היום בתחילת כנס הקיץ של הכנסת. הנושא המונח על סדר-היום הינו מה שהיה אתמול, וכן התקופה הגורלית של ממשלת שרון. אמרתי שאני מצפה שבימים הממשמשים ובאים ובתקופה הקרובה תחליט ממשלה זו החלטה גורלית: או שתשוב לדרך הישר ותכיר בזכות הפלסטינית הלגיטימית ובצורך להגיע לשלום, שאותו מנעה לאורך השנים, או שתתפורר מבפנים ותשיב לעם את האמון שנתן בה. העם רוצה ממשלה אחרת ותקופה אחרת. הוא רוצה לשים קץ לשפיכות הדמים ולאלימות שבה נהגה הממשלה כלפיו לאורך שנים מעמדת החזק, עמדת הכובש, עמדתו של בעל הקלפים החזקים.
       
       אכן, הגיע הזמן שממשלה זו תעזוב את זירת הפעילות ותשיב אותה לעם שיחליט הוא בבחירות חופשיות על הרכב הממשלה הבאה. תודה לך, אדוני יושב-ראש הישיבה. שלום עליכם ורחמי האל. תודה.)
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת דהאמשה. חבר הכנסת יגאל יאסינוב - אינו נוכח. חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת עסאם מח'ול. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מה לא נאמר ביום הראשון על מעללי ואירועי הליכוד מאתמול? שראש הממשלה מנהל משא-ומתן על הסדר שלום כביכול עם מפלגתו ומפלגתו דוחה את זה. כל הפארסה הזאת נעה בין יישום אותה מדיניות, אבל חלק עם מסכה, כפי ששרון רצה, וחלק בלי מסכה, כפי שהרוב, 60%, רצה. כנראה רצונם של ה-60% לעשות את הדברים בלי מסכה הוא זה שגבר. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       ברכה, אולי תגנה את הרצח בכיסופים?
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אני לא פועל על-פי הוראות. עשיתי את זה ואני לא אעשה את זה על-פי בקשתך. זאת לא תוכנית כבקשתך. עשיתי את זה כשהייתי צריך לעשות את זה, ואני ממש לא רוצה לעשות את זה עכשיו. אני חושב שיכולת ללחוש לי את זה בינינו, ואז יכול להיות שהייתי שוקל את זה, אבל בסגנון הזה, זה לא מקובל עלי. לא מקובל. את זה עשיתי. כל ערבי צריך להצטלב פה, אתה חושב? מה הסגנון הנמוך הזה? זה לא בשבילך, אתה יושב-ראש ועדת החינוך. אני מכיר אותך עם רמה יותר גבוהה. 
       
       עליתי על הדוכן לא כדי לדבר על הליכוד. הליכוד נמצא במקום אחר. אני רוצה לדבר עם שותפי לאופוזיציה, שיש להם נציג אחד באולם, והוא יושב כאן רק מתוקף היותו היושב-ראש, ולכן אני לא אפנה אליו את הדברים. אם האופוזיציה מתנהלת כפי שהיא מתנהלת, כנראה הליכוד יכול לחגוג עוד שנים רבות, והאופוזיציה המרכזית לממשלה הזאת תהיה האופוזיציה בתוך הממשלה במסגרת מאבק הכוחות, מאבק הענקים בין שרון לבין ביבי נתניהו. 
       
       האנשים כאן, בצד הזה של המליאה, ימשיכו לחפש את ההזדמנות לזחול לתוך הממשלה. גם היום יצאו דברים פתטיים ממפלגת העבודה בנושא הבחירות ובנושא שצריך לדרוש משרון להתפטר. הדברים לא עובדים ככה. אי-אפשר לנהל ככה אופוזיציה. אי-אפשר לנהל אופוזיציה כשביום הראשון אין אף אחד שממלא את התפקיד הזה כאן. אי-אפשר לנהל אופוזיציה רק דרך נאום חולף או דרך הצהרה חולפת כדי לעשות קונטרה להצהרות של שרון בסיעת הליכוד עם הצהרות של פרס בסיעת העבודה. אופוזיציה צריכה להיות מערכה דמוקרטית אמיתית של הצבת חלופה. 
       
       הרי מה הרעיון היסודי בעניין ההתנתקות? הרעיון המרכזי הוא שאין פרטנר. הרעיון המרכזי של תוכנית שרון הוא לא נושא הנסיגה כביכול או פירוק התנחלויות. זה לא הנושא המרכזי שלו. זה בא במסגרת ההיערכות מחדש של הכיבוש. במקום לשבת בתוך הרצועה, לשבת מסביב לרצועה, עם כל מה שמשתמע מכך, לרבות "הזכות" להגיח מדי פעם, לעשות פלישה פה ופלישה שם, לחסל פה ולחסל שם מהאוויר, מהיבשה או מהים. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       איפה אתה רוצה שהוא ישב? אם הוא ייסוג עד הגבול הבין-לאומי, איפה אתה רוצה שהוא ישב?
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       לא בציר פילדלפי. אתה מבין מה שאני אומר? זה חוסם את הרצועה מהגבול של מצרים. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       בהסכם השלום בין מצרים לישראל ככה נחתם. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       שלום אתה לא עושה עם עצמך. שלום לא עושים אתה וראש הממשלה או נתניהו ושרון. התחלתי להגיד מה הרעיון המרכזי בכל הסיפור הזה. הרעיון המרכזי הוא ההצהרה החגיגית שבה טמונים כל זרעי הפשע, שאין פרטנר. זאת אומרת שהוא רוצה לעשות הסדר עם עצמו, לא עם פרטנר פלסטיני. אבו-עלא כבר כמה חודשים בראשות הממשלה, וחשבו שהנה האיש, שהאג'נדה המרכזית שלו היא מפת הדרכים. הוא נבחר כראש ממשלת מפת הדרכים. שום דבר. כלום. הרעיון המרכזי שכנראה מקובל על מפלגת העבודה הוא באמת לעשות מין מסיבת אבל, שבה יספידו את הפרטנר הפלסטיני, ואז גבולות הסכסוך וגבולות ההסדר יהיו נחלתה של ממשלת ישראל. 
       
       אני לא מפנה עכשיו את הדברים האלה אל ראש הממשלה, אל שרון. אני חושב ששרון אמון על הקיום הפוליטי בתוך שפיכות הדמים, אבל אני מדבר על החלופה שלא נותנת מפלגת העבודה. איך מפלגת העבודה, שרוצה להיות אלטרנטיבה ואופוזיציה וחלופה לממשלה הזאת, יכולה לצאת מנקודת הנחה שהשלום שממשלת ישראל אמורה לעשות, היא צריכה לעשות אותו עם עצמה או עם מי מחבריה? הגיע הזמן או להכריז שיש מפלגת אופוזיציה מרכזית, שרוצה להיות חלופה לשלטון, או שתתפרקו ותלכו הביתה. מה אתם עושים כאן? באמת. או שתצטרפו כחטיבה לליכוד, ויכול להיות שיהיה לכם מקום. תאזנו את הכוחות שם לטובת שרון מול נתניהו. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת ברכה. חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת אחמד טיבי. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לגופה של הצעת החוק אני רוצה להעיר שתי הערות: להציע למציעי החוק, שכאשר מדובר על כך שהנתונים יפורסמו בשני העיתונים, שידובר על עיתונים יומיים, יומונים, ולא להסתפק בסיפור של האינטרנט, עם כל הכבוד לאינטרנט, ויש כבוד לאינטרנט. אנחנו מדברים על שכבות רחבות במדינה שלא יצליחו לעקוב אחרי ההודעה באינטרנט. אולי אין להן מחשב בבית, ולפעמים אין להן חשמל בבית. לכן אני מציע שלא נמהר ונעלים עין מאותן שכבות שלא יכולות להשיג את זה. 
       
       אני רוצה להתנתק כל הזמן משאלת ההתנתקות וממה שקרה אתמול, כי אני עשיתי דבר אחר אתמול. אתמול נסעתי עם מנהיג העובדים, בנימין גונן, חברי למפלגה, ועם מנהיג הפועלים, ג'יהאד עאקל, ועוד חברי הנהגת סיעת חד"ש בהסתדרות,  דווקא כדי להתחבר עם מעמד העובדים הפלסטיני בשכם, ולא להתנתק. השתתפנו בעצרת לרגל האחד במאי, שחשפה את הפנים האחרות, שאנחנו לא מדברים עליהן כל יום מעל במה זו, של הכיבוש ושל האומללות של המצב שאליו נגררים שני העמים. אתה רואה עיר גדולה, הגדולה ביותר בגדה המערבית. אתה מדבר על אבטלה של עד 70% בעיר הזאת. אתה רואה את כל העסקים שהתרגלת לראותם פורחים והומים, ריקים מאדם. אין עסקים, אין אנשים עובדים. אין אנשים שיכולים לקנות, אם היה מה לקנות ואם היה איפה לקנות. האומללות הזאת היא הפנים האמיתיות של הכיבוש הזה. 

       חשבתי לעצמי כשעמדתי לרגל האחד במאי בעצרת העובדים של שכם - - - 

מגלי והבה (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת והבה, אתה מדבר אחריו.

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       חשבתי לי לרגע על הקשר בין הרעב של הפלסטינים לבין הרעב של הישראלים. חשבתי עד כמה אין אופציה לממשלה הזאת ולמדיניות הזאת להרעיב את העם הפלסטיני בלי להרעיב מאות אלפי ישראלים.

מגלי והבה (הליכוד):
       
       אתה יודע כמה יש בקופה של ערפאת?

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       תשתוק עכשיו כשמדברים על האומללות הזאת שאתם מאמללים את שני העמים, על הרעב שאתם מביאים על שני העמים, על האסון הזה שאתם מביאים, וזה לא רק בדמים. לבי נוטף דם כשאני רואה ילדים נרצחים אתמול בעזה, אבל אני יודע, בלי להצדיק, שאת האומללות הזאת, את השנאה הזאת, את שפיכות הדמים הזאת מייצרים מדי יום אצל אנשים שמשפילים ומרעיבים אותם. מי שמרעיב את העם הפלסטיני סופו להרעיב את העם בישראל. מי שמשפיל את העם הפלסטיני בכל מחסום, בכל צעד, על כל פת לחם שהוא רוצה לאכול, סופו להשפיל מאות אלפי ישראלים שמחפשים את פת לחמם בפחי הזבל. זאת המשוואה האמיתית שצריך להכיר. זאת המשוואה שצריכה לפקוח את העיניים של הישראלים, של אותם מובטלים, של אותם עניים, שהם הקורבנות של הטרור החברתי שהממשלה הזאת מביאה עליהם ומובילה נגדם. זאת האמת. זאת שפיכות הדמים הנוספת. אלה הפנים האחרות של מטבע הכיבוש. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר אלי בן-מנחם:

	חבר הכנסת מגלי והבה, אני מבקש.

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אותן שלשלאות שכובלות את ידיו של העובד הפלסטיני הן השלשלאות שכובלות את ידיו של המובטל הישראלי, של העני הישראלי ושל שכבות המצוקה בישראל. לא תתחמקו מזה ולא תברחו מזה. לכן הדרך היא לסיים את הכיבוש. הדרך היא לא לקבל את העצות של בוש אלא לסיים את הכיבוש. זה הדבר. לא על-ידי תוכניות התנתקות של קוסמים כאלה ואחרים, אלא על-ידי סיום הכיבוש. 

היו"ר אלי בן-מנחם:

	חבר הכנסת מח'ול, קיבלת כמעט שלוש דקות נוספות. אני מבקש לסיים. אתה כל פעם מוסיף עוד משפט. 

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       לכבוד האחד במאי נתת לו עוד כמה דקות.

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       לכבוד האחד במאי. שיהיה לך לצנינים.
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       רק בצפון-קוריאה מדברים על זה. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):

       האחד במאי, הדגל האדום יחזור לייצג ולסמל את תקוותם של שני העמים. כי אם הוא מסמל את תקוותם של העובדים הישראלים ושל העובדים הפלסטינים, הוא יכול להוביל לחיים ולא למוות של שני העמים. 

היו"ר אלי בן-מנחם:

	תודה לחבר הכנסת מח'ול. חבר הכנסת אחמד טיבי - אינו נוכח. חבר הכנסת חיים אורון - אינו נוכח. חבר הכנסת אברהם רביץ - אינו נוכח. חבר הכנסת יעקב מרגי - אינו נוכח. אחרון חביב – חבר הכנסת מגלי והבה. חבר הכנסת זאב, התפלאתי, אתה כאן ואתה לא רשום. אמרתי, אולי נרגעת והחלטת לא לדבר באופן קבוע. אבל שמך מופיע. אתה תהיה אחריו. 

מגלי והבה (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי בקשב את דברי חבר הכנסת עסאם מח'ול, וחשבתי שעם הזמן הוא ישתפר וילמד וכשהוא חוזר מפגרה הוא ידע מה קרה מאוקטובר 2000 עד היום, ומתברר שהמטענים שהוא נושא אתו רק מגדילים את הפער בין מדינת ישראל לבין הרשות הפלסטינית.
       
       חבר הכנסת מח'ול שכח שבאוקטובר 2000 התל"ג למשפחה הפלסטינית, רבותי, היה 3,500 דולר בשנה.

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - 

מגלי והבה (הליכוד):
       
       עכשיו תשתוק ותשמע עד הסוף, כי אתה כל הזמן מטיף בצורה ארסית, וזה דבר שמביא לא רק להרחקת שני הצדדים. תלמד איך לדבר כאן בכנסת. אתה כל הזמן מטיף נגד ישראל, נגד המדינה שלך.
       
       לצערי הרב, במקום שיגיד ליושב-ראש ערפאת, ש-3.5 מיליארדי הדולר שברשותו - - - 

מיכאל איתן (הליכוד):
       
       למה אתה מעליב אותו? אתה אומר לו שיצא מהמדינה שלו. הוא נעלב והלך.

מגלי והבה (הליכוד):
       
       יכול להיות שזה פתרון יותר קל. אני  מסכים אתך. הייתי עכשיו ב-IPU ושמעתי נציגים של מדינות ערב ונציגים של הרשות הפלסטינית. חברי הכנסת הערבים כאן הם הרבה יותר קיצוניים והרבה יותר ארסיים כלפי המדינה שהם חיים בה ושנותנת להם את כל האפשרויות להיות חלק ממנה. אני לא מבין, במקום שיקרב הוא מרחיק. 

נסים זאב (ש"ס):
       
       - - - 

מגלי והבה (הליכוד):
       
       רציתי להתייחס לנושא אחר, וטוב שחברי מיקי איתן נמצא כאן, כי צריך ללמוד לקרוא נתונים מעל במה זאת כאשר מדברים על תוצאות המשאל שהיה.
       
       עלה כאן חבר הכנסת ודיבר. גם כשבאים להודות בתבוסה מסוימת במגזר מסוים וגם כשבאים לציין הישג, צריך להגיד תמיד את האמת. כך חונכתי וכך יהיה. נאמר כאן שבסך הכול הצביעו במגזר 1,000 איש.

היו"ר אלי בן-מנחם:

	סליחה, כדי שהציבור ידע למה אתה מתכוון, אני רוצה להבהיר. אתה יודע ואני יודע למה אתה מתכוון.

מגלי והבה (הליכוד):
       
       אני מתכוון לחבר הכנסת איוב קרא.

היו"ר אלי בן-מנחם:

	הציבור רוצה לדעת. חבר הכנסת איוב קרא אמר שהצביעו 1,000 איש במגזר הדרוזי.

מגלי והבה (הליכוד):
       
       זה לא נכון. לא רק שזה לא נכון, המספרים אינם מדויקים. אנחנו מדברים על 6,000 מתפקדים. 2,600 אנשים – מיקי, תבדוק ותרשום, יש לי הנתונים פה – הצביעו במשאל. מתוכם הצביעו 2,200 בעד ההתנתקות. זאת אומרת, יש מקומות שהצביעו 70% ו-75%. אני לא רוצה למנות כאן את היישובים, אבל הם נתנו את המסר שלהם, שהם בעד תוכנית ההתנתקות של ראש הממשלה. היו 400 שהתנגדו. אבל לבוא מעל במה זאת, אדוני היושב-ראש, ולעוות את הנתונים כדי למצוא חן בעיני מישהו, מה שעשה חבר הכנסת איוב קרא, אני לא אסכים לכך. 

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       כלומר, במגזר הדרוזי שרון ניצח?

מגלי והבה (הליכוד):
       
       שרון ניצח בגדול. אמרתי את זה היום בישיבת הסיעה. היתה תמיכה מצד כל ראשי הרשויות ומצד מתפקדי הליכוד. הם החליטו לתמוך בראש הממשלה. כל מי שאומר אחרת ואינו בודק את הנתונים – ואני שמח, אדוני היושב-ראש, כי לא רציתי להזכיר שמות, אבל הציבור צריך לדעת את האמת, ומי שמדבר על נתונים צריך לבדוק, ללמוד ולדעת אותם. אני אומר דברים אלה מעל במה זאת כדי שיהיה צדק לאלה שהצביעו. המגזר הדרוזי נתן תמיכה באחוזים גבוהים, בין 70% ל-90%, להתנתקות. לכן היה לי חשוב, אדוני היושב-ראש, להבהיר את הנקודה הזאת ולעשות צדק עם ציבור הבוחרים, ובכל זאת, בבחירה דמוקרטית אנחנו מקבלים את הכרעת הרוב.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת והבה. חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו אפשרתי לדבר גם לחבר הכנסת אלסאנע, שהיה רשום. 
       
קריאה:
       
       - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בלית ברירה אני מאפשר לו.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים היא הצעת חוק טובה. עד היום חייב החוק פרסום בשלושה עיתונים – היום בשניים. מובן שהשפה הערבית היא חשובה - -
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       - - -
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       - - כן, זה חשוב מאוד, אבל אני מציע שאם כבר יש בשפה הערבית, כדאי שיהיה גם בעיתון חרדי אחד לפחות, כי אם מתחשבים בשפה הערבית, אני מניח - - -
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       ביידיש?
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       לא, לא ביידיש, בעברית, כי כפי שאמרו חברי קודם לכן, שאולי המגזרים שנפגעים יותר מהעלאת מחירים הם המגזר הדתי והחרדי והמגזר הערבי, אם רוצים באמת ליידע את אותם קליינטים שיש העלאת מחירים, מן הראוי שזה יהיה בעיתון חרדי אחד לפחות, ולא באופן קבוע ב"ידיעות", בעיתון ערבי וב"מעריב". אין לי בעיה עם העיתון הערבי, שתבין.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       יש שתי שפות רשמיות בישראל, עברית וערבית – לא חרדית. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       בסדר, אבל אם זה בעברית, אין חובה שזה תמיד יהיה ב"ידיעות" או ב"מעריב", עם כל הכבוד.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       זה נכון.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       שיהיה גם בעיתון "המודיע", "יום ליום", או – אני יודע – "יתד נאמן", אני לא - - -
       
רשף חן (שינוי):
       
       כשאחד העיתונים האלה יהיה – במדינה - - -
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       בסדר, אבל מה אפשר לעשות, המגזר הזה, צריך ליידע אותו, בפרט שהוא לא מסתכל באינטרנט ולא מאמין באינטרנט, ולכן אני חושב שזה חשוב מאוד. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       הם מסתכלים באינטרנט.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       המחיר שעם ישראל משלם הוא מחיר כבד – אנחנו מדברים על הצעת חוק פיקוח על מחירים – מחיר דמים כבד. הרצח הנורא שהיה אמש – ראש הממשלה צריך להבין שהעזתים היו מאז ומעולם אכזריים ביותר. אני רוצה לצטט את הפסוק מדברי עמוס: "כה אמר ה' על שלשה פשעי עזה ועל ארבעה לא אשיבנו, על הגלותם גלות שלמה להסגיר לאדום. ושלחתי אש בחומת עזה ואכלה ארמנתיה. והכרתי יושב מאשדוד ותומך שבט מאשקלון והשיבותי ידי על עקרון ואבדו שארית פלשתים אמר ה' אלוהים". 
       
       אני רוצה לומר לכם מה היה עם העזתים. כשעם ישראל ברחו מהגלות, הם ברחו כי אדום הסגירם. כי צרו על ירושלים. ניסו לברוח על נפשם – עמדו העזתים בדרום ולא נתנו ליהודים לצאת. רצו שתהיה השמדה טוטלית. מישהו חושב שהיום העזתים השתנו? ראש הממשלה חושב שיש עם מי לעשות שלום? השד הדמוגרפי כבר חלף מן העולם. אם מישהו חושב שהביטחון שיש לנו היום בעזה, שהוא מצומצם, אבל גם הוא ביטחון – שברגע שעזה תוחזר לאותם טרוריסטים יהיה יותר ביטחון באשדוד ובאשקלון, הוא חי באשליה. הטרוריסטים האלה יצברו יותר כוח, תהיה להם יותר יכולת. 
       
       מטרור לא בורחים.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת נסים זאב.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       כי כשאתה בורח מטרור, הטרור רודף אותך. הוא נכנס לתל-אביב, הוא נכנס לירושלים, הוא רודף אותך בכל מקום. לכן, ראש הממשלה לא יכול להשלות את עם ישראל ולקבוע שאפשר להגיע לקץ הסכסוך בבריחתנו מעזה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת נסים זאב. אחרון – חבר הכנסת טלב אלסאנע.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, למדתי מדבריו של חבר הכנסת זאב, שיהודים לא היו בעזה. כך, מה שהבנתי ממך הוא שיהודים לא היו בעזה. ניסו לנוס על נפשם ולהגיע לעזה - סימן שגם בתקופה שאתה מדבר עליה הם לא היו בעזה. השאלה הנשאלת היא: מה יש להם לעשות בעזה היום? זה לא אומר שאני לא מגנה בכל לשון ובצורה חד-משמעית את הפיגוע שהיה, אבל לצערנו הרב - - -
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אתה בסדר.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - - אבל לצערנו הרב, חבר הכנסת שלגי, לצערנו הרב - -
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אני אומר לך: כל הכבוד.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - גינויים אינם פותרים את הבעיה. צריך פתרון יסודי, כי הדבר הזהה - בין פעולה לבין תגובה – הרבה אנשים חפים מפשע נהרגים, בין יהודים ובין פלסטינים. כל זמן שהמתנחלים חיים בתוך הנשמה שלהם, בתוך אוכלוסייה שלא רוצה בהם – מצד אחד הם אזרחי ישראל שמוקפים בפלסטינים, הפלסטינים אינם נושאים אזרחות ישראלית, אז או שמספחים את עזה ונותנים להם אזרחות ישראלית וגומרים, שכולם יחיו יחד, או שהמתנחלים מקבלים את התושבות הפלסטינית ויהיו פלסטינים, וכולם יהיו אותו הדבר, או שיצאו משם, כי אין להם מה לעשות שם.
       
       אני רוצה לומר לכם, לאחרונה ביקרתי במצרים, ומה שמפתיע, רבותי, הוא שהנשיא מובארק היה בוושינגטון יומיים לפני ביקורו של ראש ממשלת ישראל, ולאחר מכן, אחרי מכתב ההתחייבויות האמריקני, ניסו מדינות ערב להשפיע – נשיא מצרים, המדינה הערבית הכי גדולה, וזה לא עזר; המלך עבדאללה היה שם, איים, ולא התייחסו אליו – לבטל את מסמך ההתחייבויות שמעלה את רמת הוויתורים הפלסטיניים, כנקודת זינוק לתחילת המשא-ומתן בצורה שמחסלת כל סיכוי לתהליך של שלום ומורידה את רמת הוויתורים הישראלית, וכך, בלי לדבר בכלל, יש התחייבות – לא תחזור לגבולות 1967, אין שיבת פליטים, אין – הכול מהתחלה. ועל מה הולכים לנהל משא–ומתן? ואז, מה קורה? מה שלא הצליחו מנהיגי מדינות ערב לעשות, אנשי הימין מצליחים לעשות. ועל זה אמרו: צדיקים מלאכתם נעשית בידי אחרים. וזה מה שקרה בפועל.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אל תהיה בטוח שהם צדיקים.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אני יודע שצד אחד לפחות צדיק. אני לא יודע מה הצד השני. זה דבר אחד.
       
       הדבר השני - - -
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       יש קונסנזוס ביניכם, אני מבין - - -
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אני ייצגתי אותו נאמנה, והוא ייצג אותי כאן בצורה מצוינת. אני מסכים לכל מה שהוא עשה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת אלסאנע, עשר שניות. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אני רוצה לומר לך - ואני מודה לך על שנתת לי את זכות הדיבור - שאני מתפלא על המפלגה שלך. זאת הזדמנות פז שנפלה בחלקה, תאמין לי. א. רוב העם רוצה תהליך מדיני, ומפלגת הליכוד מוכיחה שהיא מפלגה לא רלוונטית, לא אחראית, שאי-אפשר לסמוך עליה. זאת ההזדמנות לבנות את מפלגת העבודה כאלטרנטיבה שלטונית – לא להזדנב, לא לרוץ, לא ללקק – להוכיח עמדה ואלטרנטיבה. וזאת הוכחה שאין לשינוי שום תרומה.
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       - - -
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       שינוי יושבת בתוך הממשלה, חבר הכנסת מגלי והבה - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת והבה, אנחנו עוד רוצים להצביע.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - ומדברת על ניקיון כפיים ועל ממשל תקין. זאת הממשלה הכי מושחתת. נגד ראש הממשלה יש תיקים - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - יש צווים ומסמכים על ביזיון, ואתם יושבים בממשלה הזאת – הכי מושחתת בעולם, ואתם יושבים בה ומדברים על ניקיון ועל מינהל תקין.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אתם יושבים בממשלה שלא מובילה לשום מקום, שבויה בידי הימין הקיצוני, ואתם אומרים שאתם תורמים. לדעתי אתם מפלגה שיש לה אידיאולוגיה אחת, והיא הכיסאולוגיה. אין לכם שום דבר מעבר לזה. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה. רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה. כולם יושבים? 
       
       אנחנו מצביעים בקריאה ראשונה על הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון מס' 3), התשס"ד-2004. ההצבעה החלה. 
       
הצבעה מס' 4
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14
נגד – אין
נמנעים – אין
ההצעה להעביר את הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון מס' 3), 
התשס"ד-2004, לוועדת הכלכלה נתקבלה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       14 חברי כנסת בעד, נגד - אפס, נמנעים - אפס. הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון מס' 3), התשס"ד-2004, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכלכלה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית. 
       
       
       
הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 13) (הארכת אשרה לעובד זר), 
התשס"ד-2004
       [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/41).]
(קריאה ראשונה) 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 13) (הארכת אשרה לעובד זר), התשס"ד-2004, של חברי הכנסת רשף חן, אתי לבני ושאול יהלום - קריאה ראשונה. יפתח את הדיון חבר הכנסת רשף חן; בבקשה. אחריו - חברי הכנסת אתי לבני ושאול יהלום, שאני לא רואה אותו.

קריאה:
       
       - - -

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       יש רשימת דוברים אחר כך. מתחילים עם מציעי החוק.

רשף חן (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ככלל, כעיקרון, אני חושב שכולנו תומכים בכך שעבודה בארץ-ישראל תיעשה על-ידי ישראלים. עבודה זרה היא כורח, כורח בשל העובדה שהמשק שלנו הוא משק מפותח ויש סוג מסוים של עבודות שההיגיון הכלכלי דורש שייעשו על-ידי עובדים זרים, שיותר משתלם להם לעבוד בסוג הזה של עבודות מאשר לעובדים ישראלים.
       
       על-פי אותו עיקרון, שבאמת מעדיף עבודה ישראלית על עבודה זרה, קיים הכלל שמשתדלים שעובדים זרים יישארו פה תקופה מוגבלת - שהיא בדרך כלל חמש שנים - ואני חושב שזה עיקרון נכון. אבל הסכנה הגדולה בחקיקה מסוג זה היא שניקלע לאיזה עקרונות קשיחים, דוגמטיים, שהתוצאה שלהם תהיה בלתי הגיונית ופוגעת. 
       
       החוק הזה למעשה בא להתמודד עם דבר מסוג זה. הוא מתייחס בעיקר לעובדים סיעודיים ולעובדה שהמשק הישראלי זקוק לעובדים זרים כעובדים סיעודיים. העובדה היא שזאת עבודה מאוד-מאוד קשה, שיש בסך הכול די מעט ישראלים שמוכנים לעבוד בה. הדבר השני הוא - וכאן הנקודה החשובה - שטבע העבודה הסיעודית, כרוך בה קשר אישי חזק מאוד שנוצר בין העובד הסיעודי לבין הקשיש שהוא מטפל בו.
       
       כאן אנחנו נאלצים וחייבים לשקול מצד אחד את האינטרס הכללי הנכון של תקופת עבודה קצובה, אבל כנגד זה שוקל לדעתי הרבה יותר האינטרס של אותו קשיש להמשיך לקיים את הקשר המאוד-מאוד חזק שנוצר עם העובד.
       
       הצעת החוק הזאת באה לעשות שני דברים בעניין הזה. ראשית, עובד שעובד אצל אותו מעביד - ואני מדגיש: אותו מעביד - תקופה שעולה על חמש שנים, עד שבע שנים וחצי למעשה באופן כמעט אוטומטי, אם הוא נשאר אצל אותו מעביד, הוא יוכל להמשיך לעבוד אצלו. לאחר שבע שנים וחצי, אם שר הפנים או מי שהוא ימנה לכך ייווכח שנוצר קשר אישי עמוק חזק וייגרם נזק נפשי או אפילו רפואי לאותו קשיש אם יהיה צורך בהחלפת העובד הסיעודי - אותו עובד סיעודי יוכל להישאר אצל אותו קשיש, כל פעם למשך שנה נוספת, בעצם ללא מגבלת זמן. 
       
       החוק הזה בא להתמודד אתו גם עם נושא אחר, רק פחות או יותר באותה מאטריה, של עובד זר, אבל לא הסוג הרגיל של עובד זר - אותם עובדים בחקלאות או בסיעוד - אלא עובד זר שהוא מומחה בתחום. יש מצבים שבמדינת ישראל אין אדם שיכול לעשות את העבודה, או יש כמות מוגבלת מאוד של אנשים שיכולים לעשות עבודה - שהיא בדרך כלל דווקא ברמה גבוהה מאוד, ברמות הכנסה גבוהות מאוד - ויש צורך להביא מומחה מחוץ-לארץ, והצורך באותו מומחה לא תם אחרי חמש שנים, ואין שום היגיון בחיפוש מומחה חדש, כאשר יש בן-אדם שנמצא כאן ועושה את העבודה בצורה טובה.
       
       כאן יש פשוט צורך במידה של גמישות בחוק, לאפשר לשר הפנים, כאשר הוא נוכח שיש מצב כזה, וזה מצב יוצא דופן - אני מניח שמדובר באנשים ספורים בשנה - לאפשר לשר הפנים להפעיל שיקול דעת ולהתגבר על ההוראה הכללית.
       
       אני סבור שהחוק הזה הוא נכון וטוב, ואני מבקש את תמיכתכם בו.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת רשף חן. חברת הכנסת אתי לבני - לא נוכחת. חבר הכנסת שאול יהלום, בבקשה.

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו באופן עקרוני חצויים בבואנו לדבר על עובדים זרים. כולנו רוצים עבודה עברית. האבטלה הגואה במשק, ואינה יורדת למרות ניצני הצמיחה, מלמדת אותנו שכאשר אנחנו מוציאים משוק העבודה את העובדים הזרים - אחוז ניכר ממקומות העבודה נתפס על-ידי ישראלים בעלי אזרחות ישראלית. הסטטיסטיקות מראות שמדובר לא על 100%, אבל על 60% עד 70%.
       
       אני חושב שלעובדים זרים בתחום הסיעוד אין תחליף. מה שקרה בשנים האחרונות הוא, שקשישים סיעודיים, במצב קשה מאוד, שבאופן עקרוני לא רק שתוחלת החיים שלהם היתה יורדת אלא היו מכניסים אותם לבתי-חולים או למוסדות, רחוקים ממשפחותיהם, רחוקים מבתיהם, עם טיפול שבדרך כלל היה נתפס כבלתי סביר - עוברים לאיכות חיים אחרת כאשר יש להם מטפל צמוד, עובד זר.
       
       העובדים הזרים - נכון שהסיבה העיקרית היא נכונותם לעבוד במחיר נמוך, הייתי אומר אפילו שווה לכל נפש, במשך 24 שעות ביממה. במידה מסוימת, מסתכלים ושואלים אם אנחנו שותפים לשכר כל כך נמוך, אבל העובדים הזרים מסתכלים לא על מה שמרוויחים במדינת ישראל, אלא מה שמרוויחים במקומות מוצאם. אני אישית שוחחתי אתם, ולרבים מהם זו ממש יציאה מחיי העוני. כעבור עשר שנים, לא רק שהם שולחים הרבה כסף למשפחתם, אלא יכולים אפילו לקנות דירות בארצות מוצאם.
       
       לכן, אין לנו ברירה, אלא אנחנו הופכים את העובדים הזרים לזרוע שנייה של טיפול בתחום הסיעוד.
       
       מה קרה, אדוני היושב-ראש? בחוקים של היום, אחרי שעובד כזה התרגל לאותו קשיש מסכן, שבדרך כלל הוא חולה, ולפעמים הוא חולה במחלות מאוד-מאוד קשות, לא עלינו, ואותו חולה התרגל לאותו עובד זר - כאילו הוא בן משפחה - הרי יצא מצב שהעובד הזר היה חייב לעזוב את מקום עבודתו באמצע הטיפול, ולשני הצדדים היה קושי להתרגל. לקשיש היה קשה להתרגל לעובד חדש, וזה היה מוריד את איכות החיים שלו.
       
       לכן, החוק הזה בא ואומר: רק בסיעוד, אם העובד עבד פרק זמן מסוים במשפחה, באותה משפחה - אני חוזר: באותה משפחה - הוא יעבוד כל עוד יש למשפחה זכאות לקבל אותו כעובד.
       
       אני חושב שבעניין הזה אנחנו תורמים, כפי שאני מקבל תגובות מאנשים שמקבלים את הצעות החוק האלה - מקשישים, מבנים ומבנות, בני משפחה של קשישים, שאומרים שבחוק הזה תהיה ממש הצלה, או כאלה שאומרים – כשכבר, כמובן, לפעמים הרבה מהקשישים אינם בחיים - שאם היה חוק כזה, זו היתה ממש הצלה, כי העובד החדש, במצב המורכב, הקשה שנוצר, לא יכול היה להתרגל לאיש, והאיש לא יכול היה להתרגל. יש כאן ענייני שפה, טמפרמנט, ונכונות לעשות את הדברים האינטימיים האישיים ביותר, כגון רחצה ודברים נוספים, ולא תמיד אדם יכול להתרגל לעובד אחר.
       
       לכן, אנחנו מבקשים לקבל את החוק. הפרק שאני דיברתי עליו הוא הפרק שאני תרמתי לחוק, ואני מבקש מחברי הכנסת לקבל את החוק להמשך הטיפול בו לקראת קריאה שנייה ושלישית. תודה, אדוני היושב-ראש.                                                                                                    
       
       
הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, אני קוטע את הדיון הזה לדקה אחת. אני מאפשר ליושב-ראש ועדת הכנסת להודיע הודעה. אחריו תעלה חברת הכנסת אתי לבני.
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       תודה, אדוני היושב-ראש. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום, כי ועדה משותפת של ועדת הכלכלה וועדת הכספים תדון בהצעת חוק המים (תיקון – זכות למים וייעודם), התשס"ג-2003, של חבר הכנסת שלום שמחון - פ/1153, לשם הכנתה לקריאה ראשונה. 
       
       הוועדה המשותפת תהיה בת 14 חברים, שבעה מכל ועדה, ועדת הכספים וועדת הכלכלה, בראשות יושב-ראש ועדת הכלכלה. 
       
       חברי הוועדה הם כדלקמן: מטעם ועדת הכלכלה: שלום שמחון – יושב-ראש, יצחק וקנין, מלי פולישוק-בלוך, גלעד ארדן, דניאל בנלולו, אליעזר כהן ואחמד טיבי. מטעם ועדת הכספים: אלי אפללו, איוב קרא, אהוד רצאבי, אורית נוקד, חיים אורון או ממלא-מקומו הקבוע אבשלום וילן, יעקב ליצמן וניסן סלומינסקי.
       
       אני מבקש את אישורה של הכנסת להצעה זאת, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת.
       
       רבותי, אנחנו מצביעים על הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת. ההצבעה החלה.
       
       
הצבעה מס' 5
       
בעד הצעת ועדת הכנסת – 10
נגד – אין
נמנעים - 1
הצעת ועדת הכנסת נתקבלה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, עשרה חברי כנסת בעד, נגד – אפס, נמנע אחד. אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת, הצעתך התקבלה.
       

       
הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 13) 
(הארכת אשרה לעובד זר), התשס"ד-2004 
(קריאה ראשונה) 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי, אנחנו חוזרים להצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 13). אני מזמין את חברת הכנסת אתי לבני, בבקשה.
       
אתי לבני (שינוי):
       
       חברותי וחברי חברי הכנסת, אני השלישית ברשימת המגישים של הצעת חוק זאת. החוק הזה בא מהשטח. החוק הזה בא לענות על שאלות ובעיות שהתעוררו והונחו על שולחני בעשרותיהן. לא ייתכן שבסוג כזה של דברים יהיה חוק קטגורי, שלא יאפשר שיקול דעת למישהו, במקרה הזה זה השר הממונה – שר הפנים, שאנחנו מאפשרים לו שיקול דעת במקרים מסוימים להאריך את התקופה של עובדים זרים, במקרים המנויים בהצעת החוק הזאת. 
       
       המקרים הם כמובן עובדים סיעודיים. על שולחני מונחות הרבה מאוד בקשות של מטפלות לילדים אוטיסטים, מטפלות לזקנים, מטפלים לנכים, שהקשר שנוצר במשך חמש שנים או במשך שבע שנים הוא קשר של כמעט חיים ומוות. אי-אפשר לנתק כעבור x שנים את הקשר בין מטופל סיעודי לבין עובד שבאמת חי אתו 24 שעות ביממה, וגם אין שום סיבה לכך. לכן יהיה לשר הפנים שיקול דעת, באותם מקרים שבהם יש חשיבות להמשך הטיפול עם המטפל הזה, להאריך את התקופה ללא הגבלה.
        
       באותה מידה חשוב מאוד לאפשר גם לאנשים שיש ייחודיות במקצוע שלהם, או כמו שאנחנו כותבים בהצעת החוק: תרומה מיוחדת לכלכלה, למשק או לחברה - צריך לאפשר להם, לטובתנו אנו, שיישארו כאן ויממשו את היכולת המיוחדת שלהם. 
       
       למשל, שוב אני נותנת דוגמה משולחני, הגיעה אלי בקשה של אדם שמגדל דבורים ועובד אתו עובד סיני שיש לו יכולות מיוחדות בענייני דבורים וכוורות. והנה החוק מאפשר רק לעובדים תאילנדים לעסוק בחקלאות. במקרה של עובד כזה, למשל, שעוסק כבר שבע שנים במקצוע הייחודי הזה בכוורנות, צריך לאפשר לו להישאר בארץ, וניתן להפעיל במקרים כאלה את שיקול הדעת.
       
       לכן אני חושבת שהצעת החוק הזאת היא תיקון מתבקש, מובן מאליו ולטובת כולנו. אני מבקשת מכולם להצביע בעדה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחברת הכנסת אתי לבני. אנחנו עוברים לרשימת הדוברים. ראשון הדוברים, חבר הכנסת ישראל אייכלר – לא נוכח. חבר הכנסת אורי יהודה אריאל, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת אופיר פינס-פז.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק של חברי הכנסת רשף חן, שאול יהלום ואתי לבני היא הצעה ראויה. אני אומר זאת לאור היכרותי קרובי משפחה שנזקקים לטיפול סיעודי. קשה לדמיין מה היה קורה אילו העובדים האלה לא היו אתנו או אילו היו והיו מתחלפים מעת לעת. התחלה חדשה היא קשיים נוספים למטופל, והדבר קשה ממילא. החלפתם בגלל הרצון לראות אותם עוזבים את הארץ היא בסך הכול מחשבה נכונה, אבל מקשה מאוד על המטופלים. לכן ראוי שהכנסת תאשר את החוק הזה ותאפשר גמישות יחסית, אם כי לא פתיחות גמורה, וחברי הכנסת אכן מציעים שתהיה בקרה על העניין. ראוי לאפשר במקרים מסוימים את המשך שהותם בארץ והמשך תפקודם יחד עם המטופלים, שבדרך כלל מצבם קשה. ראוי שהכנסת תאשר חוק זה. תודה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת אורי יהודה אריאל. חבר הכנסת אופיר פינס-פז - לא נוכח. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה - לא נוכח. חבר הכנסת עזמי בשארה - לא נוכח. חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, בבקשה.
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הסוגיה של הבאת עובדים זרים לישראל ככוח עבודה זול היא שאלה עקרונית חשובה מאוד, ודנו עליה כבר פעמים רבות. למיטב הבנתי, התופעה של עובדים זרים נולדה בעקבות הצורך הדחוף בכוח עבודה מיידי, בעיקר בשל העימות שנכפה עלינו מצד השכנים שלנו והמשבר הכלכלי הפוקד אותנו בעקבותיו. 
       
       יחד עם התגלגלות הדברים בשנים האחרונות והתפתחות אוכלוסיית העובדים הזרים במדינה, עולים סימני שאלה גדולים על עתיד המדינה כמדינה יהודית מבחינה דמוגרפית ועל עתידנו כחברה שאבטלה ומשבר כלכלי-חברתי מתחזקים בה. 
       
       הבעיות הללו מובילות אותנו להכרה, שיש להגביל את מספר העובדים הזרים בישראל ולצמצם את מספר העובדים ששהייתם בארץ אינה חוקית. המהלך הזה, אף שהוא כרוך לעתים בצביטת לב ובעוגמת נפש, חשוב מאוד לעתידנו, ואי-אפשר לדלג עליו בעיצוב פני החברה הישראלית העתידית.
       
       בתוך המהלך הזה יש לתת את הדעת גם על מקרים יוצאים מן הכלל ולתת עליהם מענה נפרד. מפניות של אזרחים רבים נוכחתי לדעת, שלעתים קיצור שהיית עובדים זרים הוא עניין של חיים או מוות עבור חולים או קשישים שנוכחות העובד לצדם היא קריטית. לא אחת נוצרים מצבים, שאותו קשיש או חולה פיתח כבר במשך השנים שפה משותפת, מילולית וטיפולית, עם המטפל הזר. אי-אפשר לנתק ביניהם בגלל סעיף בחוק זה או אחר. 
       
       במקרים כאלה מונחת מולנו השאלה מה עלינו להעדיף – את טובתו של הכלל או טובתו של הפרט? במקרה הזה ההכרעה היא טובת הפרט, כי היא נוגעת בשאלות של חיים ומוות. 
       
       החוק המוצע מאפשר לשר הפנים להאריך את אשרת שהייתם של מטפלים סיעודיים, אם יוכח כי אי-הארכה תהווה פגיעה קשה במטופל. תוספת זאת חשובה מאוד כדי לשמור על גבולותיו של ההיתר הזה, למנוע ניצול של פתח זה להגדלת מספרם של העובדים הזרים לחינם.
       
       עם זאת, אני קוראת לשר הפנים שלא לאפשר לפתח זה להתרחב ולהמשיך לשמור על מגמה שמעודדת מובטלים להיכנס למעגל העבודה. תודה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחברת הכנסת גילה פינקלשטיין. חבר הכנסת טלב אלסאנע - לא נוכח. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו - חבר הכנסת יגאל יאסינוב.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין לי בעיה עם החוק לגופו. אני חושב שצריך ויש לעזור לאנשים החולים, ויש גם לאפשר לעובדים ולסועדים אותם להישאר בארץ. אני לא רוצה להיכנס לבעיה, האם אין לנו פועלים מקומיים שיכולים למלא את מקומם של העובדים הזרים גם בתחום הזה. 
       
       אבל אני רוצה להסתכל על צד אחר של אותו חוק הכניסה לישראל, אותו חוק שהובא בשנה שעברה לכנסת הזאת ואושר, בין היתר, בתמיכתם של מציעי החוק הזה, חברי מפלגתם וחברי ממשלתם. אותו חוק דרקוני אשר מנע ושלל ממשפחות ערביות, בצורה ברורה ומכוונת, לחיות יחד, קרע נשים מבעליהן וקרע ילדים מאמם, אף כי תחת הכותרת של הוראת שעה - ואני מקווה שהוראת השעה הזאת לא תחזור אלינו ולא תובא בתום שנת החקיקה הראשונה שלה. תוקף החוק אמור לפוג בחודש הבא, אם אני לא טועה, ואני מזהיר כבר עכשיו, אם אנחנו אנושיים ודואגים לחולים ולעובדים הזרים  - אני לא נגד - באותה מידה אנחנו חייבים גם לדאוג לכך שנשים לא תיקרענה מבעליהן, משפחות לא תופרדנה ולא יהיה המשכו של האסון הזה שפקד את המשפחות, אף שמדובר במשפחות ערביות בעיקר, משפחות של פלסטינים שהתמזגו והתחתנו עם תושבי מדינת ישראל. 
       
       מדובר באלפים, מדובר באנשים שיש להם ארבעה, חמישה או שישה ילדים. אינני מדבר על היוצאים מן הכלל, שאמרו שהיו  נישואין פיקטיביים, או שהיו נישואין כאילו מראש רצו להשיג תעודת זהות ישראלית; או גם על הגורם השני, גם הוא יוצא מן הכלל, מקרים של פגיעה בביטחון המדינה או של אנשים שהואשמו בפגיעה. גם המקרים הפיקטיביים וגם  המקרים של פגיעה בביטחון הם בטלים בשישים, אולי אחד לאלף מסך כל המקרים, מסך אלפי המשפחות שנקרעו כתוצאה מהחוק הנ"ל. 
       
       אני מסיים את דברי, אדוני היושב-ראש, בתקווה ובקריאה, שאם תעז הממשלה להביא את החוק עוד הפעם לפתחנו, נדחה אותו בשתי ידיים ובשאט נפש. 
       
       מלה אחרונה בנושא, החוק ההוא עדיין תלוי ועומד בפני בג"ץ כתוצאה מהעתירות שהגשנו, בין היתר אני וחברי כנסת אחרים. אני מקווה שבג"ץ יאמר בעניין הזה את דברו ויפטור אותנו מהמלאכה המאוסה הזאת. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. חבר הכנסת יגאל יאסינוב, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת מוחמד ברכה. 
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא רואה אף נציג ממשלה, אז אני לא אברך אותם. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       יש סיבה מיוחדת שלא תהיה ממשלה? 
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       אולי, אבל לכם לא תהיה סיבה לחגיגה, גם עכשיו וגם בעוד מאה שנה, אז אל תתחיל לתקוף. היום אנחנו מדברים על דבר מבורך, עזרה, אז תנסה לשבת כמו בן-אדם מתורבת, טיפ-טיפה שקט, תן לי להגיד משהו. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       תן לנו כמה הרצאות בתרבות. 
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       אני רוצה להגיד כמה מלים, הגיע הזמן לדבר גם בעניין החוק. האם מישהו מבין חברי הכנסת יודע איזה אסון זה שמחליפים עוזר או עוזרת לנכה בבית? זה אסון, כי אחרי שנים שהאדם הזה הופך להיות לא רק בן בית אלא חלק מהמשפחה, אחרי שנים מספר הוא יודע איך לטפל, מה לתת, מתי לתת, הוא הופך להיות  - - - 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       הרבה יותר ממשפחה. 
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
        לקרוב יותר ממשפחה. אנחנו יודעים שהרבה קרובי משפחה לא מוכנים לטפל באיש. 
       
       אני רוצה לומר שהחוק הזה מבורך לא מפני שהוא חוק של שינוי אלא כי הוא חוק טוב. אם החוק הזה - - - 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       - - - 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת יהלום, משקלך לא פחות משני חברי הכנסת ביחד.  
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       אבל אני רציתי לומר, החוק הזה הוא לא פוליטי. החוק הזה מיועד לתת עזרה. אתה, כיושב-ראש  ועדת העבודה והרווחה, אתה חלק ממנו, כי אתה יושב-ראש הוועדה, שמבין כל הוועדות שאני חבר בהן, היא הוועדה שעובדת הכי טוב. 
       
מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       עכשיו אני נעלבתי. 
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       אני לא יכול לשים אותך במקום הראשון, כי יגידו שזה מפני שאת משינוי. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אתה מתכוון ששאול יהלום הוא אחד הטובים מבין ראשי ועדת העבודה והרווחה. 
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       ועדת העבודה והרווחה היא בעיני הוועדה הכי  חשובה, כי היא ועדה שעוזרת, היא ועדה שיש לה אפשרות לעזור גם באופן נקודתי. אני מודה לך על כך שהעבודה בוועדת העבודה הולכת כמו שצריך. 
       
       לסיום, אם יש כאן מישהו שעדיין חושב שלא להצביע בעד החוק, או שיש חברי כנסת שנמצאים בחדרים ולא מתכוונים לבוא ולהצביע, אני קורא להם לבוא ולהצביע. חברים, החוק טוב. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת יאסינוב. 
       
יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       לסיום, תודה לנשיאות הכנסת, שביום הראשון של מושב הכנסת אנחנו דנים בזה. כשפותחים מושב בחוק טוב, כל המושב יהיה טוב. תודה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת יגאל יאסינוב. חבר הכנסת מוחמד ברכה - אינו נוכח. חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת אחמד טיבי. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בעיקרון, אני חושב שאם יש חופש תנועה להון, צריך להבטיח חופש תנועה לעבודה. זאת אומרת, זה לא צריך להיות מוגבל למקרה זה או אחר ולמקרים אקוטיים, כפי שזה מתבטא בהצעת החוק הזאת, שהיא אכן הצעת חוק טובה, בכיוון הנכון, אבל לדעתי היא לא מספקת. 
       
       אני רוצה לנצל את ההתייחסות שלנו לחוק הכניסה לישראל כדי להתריע על טירוף שחוצה כל גבול, בשם הביטחון, ומוביל לשפל שקשה לתאר אותו. אני לא מדבר על כל ההצקות וכל המגבלות שמציבים בפני אלה שבאים ונכנסים לישראל, גם אם אלה אזרחי המדינה הערבים, גם אם מדובר באורחים זרים, לרבות ראשי ערים, לרבות חברי פרלמנט מהעולם הרחב, שפוליטית הם חולקים על המדיניות של ממשלת ישראל. אבל אני לא יכול לפסוח על מקרה שאירע לחברה שאני מכיר אותה, אולגה טובי, רעייתו של חבר הכנסת לשעבר תופיק טובי, בת 73, שנסעה ליומיים לקפריסין לביקור משפחתי. היא, יחד עם בנה, אליאס, שהוא רופא וראש מחלקה בבית-החולים "בני ציון" בחיפה, היו נתונים להתעללות גזענית שחוצה כל גבול, הם היו נתונים להשפלה שלא מגיעה לאף אחד, לאדם כאדם היא לא מגיעה.
       
       אני לא מדבר על אשה בת 73, אני לא מדבר על רעייתו של חבר כנסת לשעבר, אדם שרוצה לנסוע, שמשפילים אותה, שמעכבים אותה שעות על גבי שעות, שמכריחים אותה להסיר את הנעליים ולהוציא כל פריט במזוודה שלה. פשוט להתעלל לשם התעללות. 
       
       אני חושב שכאשר אנחנו מגיעים לשפל הזה בחברת "אל על" המהוללת, בשם הביטחון, אנחנו מוכיחים שיש הרבה בלוף והרבה שקר בזעקת הביטחון הזאת. אני חושב שהגיע הזמן שמישהו ייקח את הדברים לידיים. מישהו צריך לתת מענה לשאלה הזאת. 
       
       גם בוועדת הפנים של הכנסת צריך לדון עם האנשים האחראים בחברת "אל על" על האבטחה. מישהו במשרד התחבורה צריך לתת את התשובה, מישהו צריך לשלם את המחיר של ההתאכזרות הזאת לאנשים חסרי ישע, שבקושי הולכים, ומתעללים בהם רק מכיוון שהם ערבים. זו גזענות לשמה. 
       
       אני חושב שחוק הכניסה לישראל צריך למצוא את הדרך - גם אנחנו צריכים למצוא את הדרך - להגביל את ההשתוללות הזאת, את ההתנהגות הברוטלית הזאת כלפי אנשים שכל פשעם הוא שרצו לנסוע ב"אל על". תודה רבה, אדוני.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת מח'ול. חברי הכנסת טיבי, אורון ורביץ - אינם נוכחים. חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת יעקב מרגי.
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מטוטלת המאבק בריבוי העובדים הזרים נעה בין הצורך להדק את החגורה כדי ליצור מקומות עבודה לישראלים מובטלים ובין הרצון להתיר את הרצועה, כי יש מקצועות שהישראלים מדירים את רגליהם מהם, והסיעוד הוא מקצוע כזה. נדיר למצוא ישראלים המוכנים לחיות בביתם של טעוני הסיעוד, ללוות אותם בכל שעות היום והלילה ולדאוג לכל מחסורם. מכאן גם עולה הצורך לאפשר המשך טיפול כזה בעזרת עובדים זרים, מכאן גם עולה הצורך בחוק הנוכחי או בתיקון המוצע, שבא למנוע ניתוק חד של קשר סימביוטי כמעט שנוצר לעתים בין מטפל למטופל, ניתוק המתחייב מהחוק הנוכחי, ולכן אני מציע לתמוך בחוק הזה. 
       
       אבל, חברי הכנסת, בכלים השלובים של שוק העבודה בישראל אין רק ישראלים ועובדים זרים, שריבוי האחד גורם למחסור בשני, שתוספת עובדים זרים מרבה את האבטלה בקרב הישראלים. במשוואה הזאת חסרים גם העובדים הערבים תושבי יש"ע, שאוסרים או מתירים את כניסתם לגבולות "הקו הירוק" על-פי הפיגועים וההתרעות, וה"פיינל פור", והמפקדים, והחגים שלנו ושלהם. בין כה ובין כה, מנימוקים שאינם נימוקי המשק הישראלי, אלא מטעמי הרצון לדאוג להם. אפילו במה שכונה במכבסת המלים של ראש הממשלה "התנתקות" לא היתה שום כוונה להתנתק מהעובדים הערבים הללו, וחרף כל מעשי הרצח ההמוניים, הפיגועים במעברים והברחת אמצעי הלחימה, לא היה באמת ניסיון להתנתק מהם, לסגור את השער, להפסיק להעסיק אותם אצלנו ולסכן את חיינו. להפסיק לדאוג להם ולדאוג לנו. 
       
       כבר ראינו שבאמת הדאגות האלה להם לא עוזרות לנו וגם לא להם, שמה שגורם להם לרצוח אשה וארבעה ילדים זה לא הכיבוש. ערביי עזה ורפיח שולטים במקומותיהם ואין אנו מתערבים בניהול חייהם. לא העוני והאבטלה הופכים אותם רוצחים, ולא עושרו של בן-לאדן ומצב התעסוקה של הרוצחים מטעמו גרמו למחבלי ה-11 בספטמבר לקטול אלפים. לא הבורות והרעב גרמו לחסיין מקדאד, מחבל ה"חיזבאללה" שבא להתפוצץ בירושלים, להתפוצץ בטעות במלון "לורנס", ולי - לבלות שישה חודשים מחיי בניסיון להציל את חייו. הוא היה רואה-חשבון מבוסס בלבנון כשיצא אלינו לדרך. אז שלא יבלבלו לנו את המוח עם הבעיות ההומניטריות של ערביי עזה, שבגללן צריך להמשיך ולאפשר להם לבוא ולעבוד כאן ולהמשיך ולרצוח בנו. זו ההתנתקות האמיתית שאולי  צריך ליישם. תודה רבה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת אריה אלדד. חבר הכנסת יעקב מרגי - אינו נוכח. חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה. אחרון חביב יהיה חבר הכנסת יורי שטרן.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק הכניסה לישראל (הארכת אשרה לעובד זר) היא הצעת חוק בעייתית, ואני אסביר מדוע. יש כאן למעשה שני סעיפים. החברים שדיברו אמרו שמבחינה הומניטרית קשה לנתק את העובד הסיעודי מאותו חולה או מאותו מטופל לאחר חמש שנים. צריך לדעת את העובדות. אם ההחלטה היתה שבכל שנה מאריכים לאותו עובד, ולאחר שלוש שנים, אם הטיפול הסתיים מפני שהמטופל לא רוצה או מפני שהמטופל הלך לעולמו - אני מבין  שבכל שנה מאריכים. אבל כאן נותנים באופן אוטומטי קודם כול חמש שנים ואחר כך מעלים את זה לשבע שנים וחצי. יש אפשרות לשר להאריך אפילו לעשר שנים ואפילו ללא הגבלה. לדעתי זה דבר מאוד בעייתי.
       
       כשאומרים שהמטפל הוא חלק מהמשפחה, אני מסכים. דרך אגב, אני מכיר מקרים שהמטופל או המטופלת בצו הירושה שלהם כללו אותו כחלק מהיורשים.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אתה מתכוון בצוואה.
       
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       בצוואה. אני מכיר מקרים כאלה. 
       
       אין לי בעיה עם החוק הזה אם באמת אנחנו יכולים לעקוב ולראות שאכן אותו מטפל לא עובר לחולה אחר בתקופה של חמש השנים, ואז נוצר מצב שהוא יכול להמשיך עוד שבע שנים וחצי. המטרה פה היא למנוע אפשרות של שהייה בלתי מוגבלת והקמת משפחה פה.
       
        הסעיף השני, שעליו החברים לא דיברו, אומר: על אף האמור רשאי שר הפנים להאריך רשיון שניתן לעובד זר או להעניק לו אשרה או רשיון אם ראה כי נתקיימו נסיבות מיוחדות וחריגות של תרומה של העובד הזר לכלכלה, למשק או לחברה. כלומר, כאן כבר אין שום מגבלה. השר רשאי על דעת עצמו לקבוע שזו תרומה: אני חושב שאותו שחקן כדורגל תורם למדינת ישראל, או אותו אחד שמבין בבישולים סיניים - רשאי ואין שום מגבלה. אני חושב שאנחנו טועים בזה. 
       
       אני מסכים עם העיקרון שאי-אפשר לנתק חולה מהמטפל, אבל אי-אפשר גם להפקיר ולהביא למצב כזה שהדבר יהיה בלתי מוגבל. גם בארצות-הברית מגבילים את אשרות השהייה. יש מגבלה מסוימת, ובנסיבות מסוימות גם הם מאפשרים הארכה, אבל לדעתי כאן הפרצה הרבה יותר גדולה. 
       
       צריך לזכור שהיום אנחנו במצב, שמ-20,000 עובדים זרים שבעבר הממשלה החליטה עליהם הגענו לחצי מיליון עובדים זרים. עם כל הגירוש שהיה והמבצע האדיר שנעשה לאחרונה, לדעתי עדיין יש כ-150,000 עובדים זרים ללא רשיון. 
       
       לכן אני אומר שצריך לצמצם עד כמה שאפשר, נגביל ונקיים פיקוח שלא יפרוץ את המעגל הזה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת נסים זאב. אחרון הדוברים, חבר הכנסת יורי שטרן, בבקשה. 
       
יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שהצעת החוק נכונה מאוד. היא צעד בכיוון הנכון, אבל צעד חלקי בלבד. כל המדיניות של שנים רבות בנושא העובדים הזרים היא מדיניות אבסורדית. היא גם לא מביאה לשום תוצאה טובה. המטרה צריכה להיות לשלב את העובדים הזרים במידה מבוקרת במשק הישראלי, על מנת לגרום לצמיחת המשק וליצור מקומות עבודה. איפה שאפשר להעסיק ישראלים, אדרבה, המקום הוא לישראלים. איפה שאין ביקוש למקומות עבודה מצדם של הישראלים, נעסיק עובדים זרים. 
       
       כך זה קורה בכל כלכלה בעולם. אין היום מדינה שאין בה עובדים זרים. בניגריה עובדים עובדים זרים מגאנה. בכל מדינה הכי ענייה - יש מדינה עוד יותר ענייה שמשם מגיעים אליה עובדים זרים. שלא לדבר על אירופה ועל - - -

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת שטרן, זה מפני שהניגרים מגיעים לארץ, אז הגנאים מגיעים אליהם.

יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       זו תופעה עולמית, וזה ניסיון פתטי וגם שקרי להילחם בה. הגישה הרציונלית צריכה להיות שנותנים לענפים כלכליים שזקוקים לעובדים זרים, שזה בנייה וחקלאות, להעסיק אותם בעבודות שאליהן לא מגיעים ישראלים. 
       
       אמר חבר הכנסת שאול יהלום, שכ-60% מהמקומות שמתפנים מהעובדים הזרים כביכול נתפסים על-ידי העובדים הישראלים. זה פשוט לא נכון. תסתכלו במיוחד על ענף הבנייה. החקלאות היא בכלל עסק אבוד מבחינה זאת. מה גרמנו בכך שתקופה ארוכה החזקנו את הענפים האלה במחסור עצום בכוח-אדם? איבדנו מאות מיליוני שקלים של תוצר חקלאי, שפשוט נרקב בשדות; איבדנו אתרי בנייה שהיו עומדים שוממים, אולי במיליארדים אפילו של התוצר הלאומי. על-ידי זה איבדנו אלפים ואף עשרות אלפים של מקומות עבודה לישראלים, ולא גרמנו לשום מהפך. אלא מה? העברנו את הכסף שהיה אמור לעבוד בשביל כולנו, כאזרחי המדינה במשק הישראלי, העברנו אותו לכמה מתווכים מושחתים, שיש להם קשר לרשויות, ולכן הם קיבלו את הבלעדיות על הבאת עובדים זרים. 
       
       כל המדיניות הזאת, ששמה לעצמה כמטרה לגרש עובדים, למה היא מביאה? - להפרות זכויות האדם, לשנאה במקומות שמשם מגיעים העובדים הזרים האלה, כי אנחנו לא מתנהגים כלפיהם בצורה אנושית, לעלויות עצומות של משטרת ההגירה וגם של מקומות משמורת לעובדים האלה, כל מיני עלויות שהמדינה לוקחת על עצמה, כאשר אם כבר נלחמים בעבודה לא חוקית, צריכים ללכת אל המעסיקים שמעסיקים בצורה לא חוקית. מספיק היה לשים בבתי-כלא כמה מאות מעסיקים, וזה היה חוסך לנו מאמץ בגירוש של אלפי עובדים. כשמגרשים את העובדים האלה, מה התוצאה? - מביאים עובדים חדשים שהם יותר זולים, כי כל מי שנמצא פה בארץ שנתיים, שלוש שנים, ארבע שנים, הוא יודע להתמקח, הוא יודע את המחירים בשוק ויודע להתגונן. בכל פעם שבא עובד חדש הוא "פראייר" והוא מקבל פחות כסף. אנחנו פשוט מפרנסים את מתווכי העבדות הזאת, במקום להרוויח מקום עבודה אחד לישראלים.
          
       לכן אני אומר: החקיקה הזאת באמת פותרת איזה פלונטר מקומי, אבל כל הגישה לנושא העובדים הזרים חייבת לעבור רוויזיה מוחלטת.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת יורי שטרן. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה. אנחנו מצביעים בקריאה ראשונה על הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 13) (הארכת אשרה לעובד זר), התשס"ד-2004. ההצבעה החלה.

הצבעה מס' 6
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6
נגד – אין
נמנעים – 1
ההצעה להעביר את הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 13) (הארכת אשרה לעובד זר), 
התשס"ד-2004, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, שישה חברי כנסת הצביעו בעד, נגד - אפס, נמנע אחד. על כן, הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 13) (הארכת אשרה לעובד זר), התשס"ד-2004, אושרה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת העבודה והרווחה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.
       
       רבותי חברי הכנסת, תם סדר-היום. ישיבת הכנסת הבאה תתקיים מחר, י"ג באייר התשס"ד, 4 במאי 2004, בשעה 16:00. ישיבת הכנסת נעולה.
       
       
       
       
       הישיבה ננעלה בשעה 20:45.
       
     
עמוד 136 מתוך 136

