﻿    תוכן העניינים
הצעה לסדר	4
רוחמה אברהם (הליכוד):	5
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	6
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:	6
נאומים בני דקה	6
יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):	7
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	7
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):	8
רוני בריזון (שינוי):	9
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	9
יעקב ליצמן (יהדות התורה):	10
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	10
גדעון סער (הליכוד):	10
אלי בן-מנחם (העבודה-מימד):	12
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):	13
אילן שלגי (שינוי):	14
קולט אביטל (העבודה-מימד):	14
רוחמה אברהם (הליכוד):	15
מאיר פרוש (יהדות התורה):	16
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	17
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	17
ואסל טאהא (בל"ד):	18
איוב קרא (הליכוד):	18
איוב קרא (הליכוד):	18
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):	19
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	19
עזמי בשארה (בל"ד):	20
מגלי והבה (הליכוד):	21
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	21
יצחק כהן (ש"ס):	22
טלב אלסאנע (רע"ם):	23
השר גדעון עזרא:	24
דברי ברכה של יושב-ראש הכנסת למשלחת פרלמנטרית מטנזניה	26
הצעות לסדר-היום	27
ציון יום המאבק בתאונות הדרכים	27
גלעד ארדן (הליכוד):	28
היו"ר ראובן ריבלין:	30
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):	32
עמרם מצנע (העבודה-מימד):	35
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	37
ישראל אייכלר (יהדות התורה):	38
השר גדעון עזרא:	42
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	46
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:	47
הצעת חוק נגישות לדיווח על נהיגה מסוכנת בחברות, התשס"ד-2004	47
(הצעת קבוצת חברי הכנסת)	47
עמרם מצנע (העבודה-מימד):	47
גלעד ארדן (הליכוד):	49
השר גדעון עזרא:	50
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	53
הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 140 והוראת שעה), התשס"ד-2004	54
(קריאה שנייה וקריאה שלישית)	54
אהוד רצאבי (בשם ועדת הכספים):	54
אהוד רצאבי (בשם ועדת הכספים):	55
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):	55
אהוד רצאבי (בשם ועדת הכספים):	56
אהוד רצאבי (בשם ועדת הכספים):	56
שר האוצר בנימין נתניהו:	59
החלטה בדבר תיקון טעות בחוק יסודות התקציב  (תיקון מס' 31 והוראת שעה), התשס"ד-2004	61
אהוד רצאבי (בשם ועדת הכספים):	61
הצעת חוק בנימין זאב הרצל (ציון זכרו ופועלו), התשס"ד-2004	64
(קריאה שנייה וקריאה שלישית)	64
אילן שלגי (יו"ר ועדת החינוך והתרבות):	64
משה גפני (יהדות התורה):	67
אילן שלגי (יו"ר ועדת החינוך והתרבות):	71
אילן שלגי (יו"ר ועדת החינוך והתרבות):	78
אילן שלגי (יו"ר ועדת החינוך והתרבות):	79
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	79
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:	79
הצעת חוק המים (תיקון מס' 19), התשס"ד-2004	79
(קריאה שנייה וקריאה שלישית)	80
יצחק וקנין (בשם ועדת הכלכלה):	80
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):	81
לאה נס (הליכוד):	84
הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 89)  (הקמת ועדה להנצחת זכרם של נרצחי טרור), התשס"ד-2004	84
(קריאה ראשונה)	84
רוחמה אברהם (הליכוד):	84
משה גפני (יהדות התורה):	86
נסים זאב (ש"ס):	87
הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון מס' 11)  (הרחבת סמכות הוועדה המיוחדת), התשס"ד-2004	89
(קריאה ראשונה)	89
משה גפני (יהדות התורה):	89
נסים זאב (ש"ס):	90
דוד אזולאי (ש"ס):	92
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	94
יאיר פרץ (ש"ס):	95
    
       

       חוברת ל"ג
       ישיבה קמ"ח
       
       
       
       
       
       
       
       
       



הישיבה המאה-וארבעים-ושמונה של הכנסת השש-עשרה
יום שלישי, י' בתמוז התשס"ד (29 ביוני 2004)
ירושלים, הכנסת, שעה 16:00

הצעה לסדר
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, היום יום שלישי, י' בתמוז התשס"ד, 29 בחודש יוני 2004 למניינם. הנני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע, רבים מהחברים היו מודאגים אתמול איפה היית. אנחנו שמחים שאתה כאן.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אני שמח בשמחתכם.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני אומר לך, אדוני, שאתה רשאי להיות בכל מקום שתרצה.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       יש כאלה שחושבים שהם קנו אותנו - - -
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, בעוד דקה נפתח את ישיבת הכנסת, ואז, כהרגלנו ועל-פי מצוות התקנון, יהיו נאומים בני דקה. ודאי שכמה חברי כנסת יוכלו לייחד את דיבורם לחבר הכנסת טלב אלסאנע, וגם הוא יוכל לענות. אם יתייחסו אליו גופו, הוא יוכל לדבר.
       
       לפני שנתחיל את ישיבת הכנסת ואת סדר-היום, אני מזמין, לפי סעיף 53, את חברת הכנסת רוחמה אברהם. בבקשה.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לאורך כל ההיסטוריה הצטיין עם ישראל בפדיון שבויים יהודים מצרתם. לוט, בן אחיו של אברהם אבינו, נשבה במלחמת המלכים. עם נפילתו בשבי, ראה אברהם אבינו חובה לעצמו לפדותו, ולשם כך רדף את שוביו של לוט ימים רבים והגיע למבואותיה של דמשק. כבר אז הובנה משמעותה של מצוות פדיון שבויים, ואברהם אבינו יצא למערכה צבאית, כשהיעד אינו כיבוש שטחים או הרג אויב, אלא מטרה אנושית ממדרגה ראשונה - החזרת שבויים לחיק משפחתם.
       
       גם כנסת ישראל לא שוכחת את רב-סרן רון ארד, את רב-סמל צבי פלדמן, את רב-סמל זכריה באומל, את רב-סמל יהודה כץ, את רב-טוראי גיא חבר ואת יונתן פולארד.
       
       לכם ולמשפחותיכם אני אומרת: אנו, נציגיו של עם ישראל, שנחל את מורשתו של אברהם אבינו, מבטיחים מתוך אהבת ישראל וההכרה באחדות ישראל לעשות בכל מקום מאמצים עצומים ככל שיידרש על מנת לעזור לכם, אחינו שבצרה, ולפדותכם. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחברת הכנסת רוחמה אברהם.
       
       רבותי חברי הכנסת, לא נשכח שעזאם עזאם נמצא בבית-הכלא בקהיר.
       
       לפני שנשמע הודעה מסגן מזכיר הכנסת, אני מבקש מכם לעזור לי על מנת לקבוע מי רוצה להשתתף בנאומים בני דקה. נא להפעיל את ההצבעה ונא להצביע. ראשון הדוברים, לאחר שחבר הכנסת יאמר את הודעותיו, יהיה חבר הכנסת אדלשטיין, שתמיד הוא אחרון.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       חבר הכנסת אלסאנע לא כאן. אולי - - - אותו.

       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעה לסגן מזכיר הכנסת.
        
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת -
       
       החלטה בדבר תיקון טעות בחוק יסודות התקציב (תיקון מס' 31 והוראת שעה), התשס"ד-2004 - מטעם ועדת הכספים.
       
       לקריאה שלישית: הצעת חוק מס הכנסה (פטור ממס על הכנסה מהשכרת דירת מגורים) (הוראת שעה) (תיקון מס' 11), התשס"ד-2004, שלגביה התקבלה הסתייגות בקריאה השנייה - שהחזירה ועדת הכספים.
       
       לקריאה ראשונה, מטעם ועדת הכלכלה: הצעת חוק הנהיגה הספורטיבית, התשס"ד-2004, של חבר הכנסת אהוד רצאבי וקבוצת חברי הכנסת. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לסגן מזכיר הכנסת.

       
נאומים בני דקה
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת יולי אדלשטיין, ואחריו - חבר הכנסת אופיר פינס-פז.
       
יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אין לי שום כוונה לייחד את הדקה לחבר הכנסת טלב אלסאנע, יהיה חשוב ככל שיהיה. 
       
       אני רוצה, כדרכי מדי יום שלישי, להזכיר את גורלו של האסיר יונתן פולארד, שנמצא מעל 19 שנה בכלאו בארצות-הברית, ולעדכן את חברי הבית כי מול הכנסת מתקיימת כבר ימים מספר שביתת רעב של תיכוניסטים למען שחרורו של יונתן פולארד. כל מי שמעוניין - זה לא מאמץ רב מדי לצאת ולעודד אותם ואולי לתרום ולו משהו לשחרורו הקרוב, אנחנו מאמינים, של יונתן. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.  חבר הכנסת אופיר פינס-פז, בבקשה. אחריו - חברת הכנסת גילה פינקלשטיין.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, ראשית, אני מצטרף לקריאת חבר הכנסת אדלשטיין. כבר ביקרתי באוהל של בני-הנוער, הצעירים. אני יודע שחבר הכנסת מאיר פרוש הולך לשם עוד מעט. אני מציע שבאמת כולם יבואו לשם.
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס לוויכוח שהיה בממשלה בין טומי לפיד, שר המשפטים, לבין סילבן שלום, שר החוץ. על המקרה הזה נאמר: גם זה צודק וגם זה צודק.
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אתה מבסוט.
       
קריאה:
       
       רק אתה טועה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, לא, אין קריאות ביניים.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לגוף העניין הייתי רוצה לומר: העם היהודי במשבר קשה. הוא הולך ומתמעט. במקומות רבים הוא גם נרדף על רקע יהדותו ומחוברותו למדינת ישראל. אני שמח שממשלת ישראל ייחדה ישיבה לנושא הזה, ואני חושב שהיא צריכה לעשות יותר מזה. מי שחושב שהסוכנות היהודית, עם כל חשיבותה, היא זו שתצליח לטפל בכל הבעיות שיש היום לעם היהודי, טועה בגדול. לדעתי, זו אחת המשימות המרכזיות שצריכות להיות לנגד עיניה של ממשלת ישראל.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת פינס-פז.  חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, בבקשה. אחריה - חבר הכנסת רוני בריזון.
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מה שקרה בשדרות עלול, חלילה, לקרות מחר בחדרה, בזיכרון, בעפולה ובבית-שאן, אם לא נעצור את התוכנית הנוראית הזאת. על-פי התוכנית, עם השלמת המהלך לא תיוותר באזור נוכחות ישראלית קבועה של כוחות ביטחון ישראליים, והמהלך יאפשר רציפות טריטוריאלית פלסטינית באזור צפון השומרון.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, לא להפריע.
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       פרט לחורבן ימית ובנותיה, לא נעקרו מעולם יישובים עבריים בידי יהודים. אסור שתרחיש ההרס העצמי של יישובים עבריים, שהתחיל בימית, ימשיך להתקדם מדרום צפונה לכיוון עזה. 
       
       המאבק על גוש-קטיף לא ידמה בכלל למאבק שהיה על חבל ימית. עוצמת הרגשות של המאבק הזה היא משהו שאף אחד לא יוכל בכלל לדמיין. איש לא מצפה שמשפחות גוש-קטיף תעמודנה שם לבדן. הציבור הדתי-לאומי יעזוב הכול וירד לגוש-קטיף להיות עם משפחתו. נגיע לשם בהמונינו. אני מעריכה שאם, חלילה, נגיע למצב שיש איום ממשי על גוש-קטיף, נגיע לשם עשרות אלפים אנשי הציונות הדתית מכל רחבי הארץ. תנו דעתכם על כך. עדיין יש זמן להתעשת.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה.  חבר הכנסת רוני בריזון, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת זחאלקה.
       
רוני בריזון (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מחר בבוקר, בשעה 09:30, יתקיים בוועדת החינוך של הכנסת, בראשות חבר הכנסת שלגי, שנמצא כאן אתנו, דיון בנושא שהכנסת ממעטת מאוד לדון בו, והוא עניין היוצאים בשאלה, ובאופן ספציפי: השלמת ההשכלה שלהם. כמי שמטפל ביוצאים בשאלה כבר הרבה מאוד זמן, אני יודע שאין קבוצה בארץ שהיא כל כך חסרת אב ואם כמו הקבוצה הזאת. אנשים שיוצאים מחברה סגורה, אנשים שרוצים להשלים הכנסה, אנשים שרוצים להשלים השכלה, אנשים שרוצים ללכת לצבא, ואין להם מנחם, אין להם מטפל ואין להם מושיע. הדברים האלה הם חמורים ביותר, מפני שאלה שחוזרים בתשובה, אלה שנמצאים בצד השני של המתרס, נהנים מתמיכה, מסיוע, מזרועות פתוחות וגם לא מעט מכספי מדינה. על כן, אני מבקש מחברי הכנסת להופיע מחר, לשמוע ולהשתתף. 
       
       אני מבטיח שהדיון יהיה מעניין מאוד, כי אני אהיה שם.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת ליצמן.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       כבוד היושב-ראש, הבוקר ביקרתי בכלא "שאטה". בחוץ הפגינו משפחות מודאגות מהיחס לאסירים בתוך בית-הכלא. הסיפורים שנגולו לפני מפי האסירים מזעזעים. יש כאן הפרה ברורה של החוק. נוהגים באסירים בחוסר שוויון. ההשפלות שאין להן שום הצדקה ביטחונית, מניעת זכויות של אסירים, צמצום כמויות האוכל, צמצום כמויות הספרים, היחס המשפיל, החיפושים שבהם מורידים לאנשים את כל הבגדים כדי לערוך עליהם חיפוש, ההתעללויות - כל אלה חייבים להיפסק מייד.
       
       סגן השר אמר שתיעשה בדיקה, אבל לא שמענו על הפרוצדורה של הבדיקה הזאת. אני חושב שיש להקים ועדת חקירה בנושא הזה של כל המצב בבתי-הכלא בארץ ולהסיק את המסקנות הנכונות. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.  חבר הכנסת יעקב ליצמן, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת הנדל.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, בכלי התקשורת פורסם, שמשרד האוצר מתכוון להמשיך בביטול המענקים לזוגות צעירים גם בתקציב 2005. אני חושב שמשרד האוצר טועה בזה. המענקים הם כלי לעודד אנשים לרכוש דירות בפריפריה, והם ניתנים בעיקר לנזקקים. לצערי, משרד האוצר ממשיך לפגוע בשכבות החלשות. אני חושב שהגיע הזמן להפסיק את כל הגזירות האלו. עם הגידול בהכנסות המדינה אפשר קצת להיטיב עם העם. לא צריך כל הזמן רק להרע.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת ליצמן.  חבר הכנסת צבי הנדל, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת גדעון סער.
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מכובדי היושב בראש, חברות וחברי הכנסת, אתמול אמר ראש הממשלה: לא אתן לאף אחד לקלקל לי את תוכנית גירוש היהודים מגוש-קטיף. לאיזה שפל מוסרי יכול להגיע ראש הממשלה ביום שבו נרצחים אנשים טובים, ילדים קטנטנים? זה מה שמטריד אותו להגיד? מייד אחרי זה, או לפני, בלי בושה, בוועדת החוץ והביטחון, הוא מקיים איזה מין דה-לגיטימציה, שאחרון התגרנים בשוק, הכי שפל, לא היה גורם לה, על הפיצויים - מי יקבל פיצויים ומי לא יקבל. כאילו יושבים שם לא חבורה נפלאה של ציונים חלוציים מתיישבים, אלא איזו חבורת מושחתים שעכשיו הוא חושב שבשוחד, בכסף, אפשר לקנות אותם. לא יעלה בידך, אדוני ראש הממשלה. אי-אפשר ללכת נגד מדינה בצורה לא דמוקרטית, דורסנית ושפלה כמו שאתה הולך.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.  חבר הכנסת גדעון סער, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת אלי בן-מנחם.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אני רוצה למחות על דבר שהפך לתופעה, והוא ההשתלחות של בכירי מפלגת העבודה בחברי הכנסת הערבים בכל פעם שהם כושלים בהצבעות. אדוני היושב-ראש, אני רוצה לעשות זאת משני טעמים. ראשית, כי כל מי שמסתכל גם ברגע זה על המליאה יודע, כדבר שבעובדה, שאם יש אופוזיציה בבית הזה, זו קודם כול חברי הכנסת הערבים, ואי-אפשר להגיד זאת על סיעת העבודה. על זה יסכימו כולם, אופוזיציה כקואליציה. שנית, אי-אפשר להטיל דברים שהם ברמה של גזענות. בהצעת אי-אמון בשבוע שעבר נעדר - לא אזכיר שמות ואומר - חבר כנסת ממפלגת העבודה שמאוד תומך בהצטרפות מפלגת העבודה לממשלת אחדות.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       בכיר.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא להפריע.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אפילו בכיר. כולם בכירים במפלגת העבודה, כי כולם מועמדים לראש הממשלה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - הוזכר מעל הבמה.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       לא שמענו שום דבר, שום האשמה ושום מלה.
       
       לכן, צר לי לקבוע שהדברים נגועים גם בשקריות וגם בגזענות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אלי בן-מנחם, בבקשה. אחריו  - חבר הכנסת אחמד טיבי.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       העסקה אתו.
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - -
       
קריאות:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בן-מנחם, לך אני נותן סיום. אתן לך גם דקות נוספות.
       
אלי בן-מנחם (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת גדעון סער, אני מאוד-מאוד מעריך את ההגנה שלך על חברי הכנסת הערבים.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       לא. זו התקפה עליכם.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא. חבר הכנסת סער, אולי אדוני - - -
       
אלי בן-מנחם (העבודה-מימד):
       
       רבותי, לא הפרעתי לכם.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת אברהם, רק רגע. רבותי, אלה נאומים בני דקה, ואתם תקפידו על המשמעת ועל הסדר לא רק משום שטובי שוטרינו נמצאים ביציע האורחים המכובדים. כל טוב וברוכים הבאים.
       
       חבר הכנסת בן-מנחם, בבקשה.
       
אלי בן-מנחם (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת סער, אני רק מקווה ומאחל לכולם, שתעשה את זה במשך כל הקדנציה, ארבע שנים, ולא בשיטת הפרד ומשול כשזה נוח לליכוד ולך בעיקר.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       - - -
       
אלי בן-מנחם (העבודה-מימד):
       
       לשאלה - בעקבות האסון שאירע אתמול בשדרות נשמעו קולות, כי אם כוחות מד"א היו מגיעים לזירת האירוע בזמן, ייתכן שחייו של אפיק זהבי-אוחיון היו ניצלים. טענות דומות נשמעו גם היום בנוגע לנפילת הטילים ביישובי הנגב המערבי, שבהם נפצע באורח בינוני אדם אחד בשער-הנגב. שדרות הוגדרה כבר בפברואר 2003 כיישוב קו עימות. הגדרת יישוב כיישוב קו עימות מחייבת היערכות כלכלית וביטחונית מיוחדת, לרבות היערכות מתאימה של שירותי מגן-דוד-אדום באזור. שירותי מגן-דוד-אדום חייבים להיות מתוגברים ולפעול בדרך הטובה ביותר ביישובי קו העימות. תושבי אזור הנגב המערבי סובלים זה זמן רב מאיום ה"קסאמים". הפעם, לרוע המזל, הטרור הזה גם גבה חיים יקרים.
       
       לסיכום, אני קורא לממשלה לפעול בכל דרך כדי לייעל את ההיערכות של שדרות והיישובים הסמוכים נגד האיום הזה. היערכות הולמת יכולה לא רק להציל חיים, אלא גם להרים את מורל התושבים, לשפר את מצבם הכלכלי ולחזק את עמידתם האיתנה כנגד הטרור. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. סגן היושב-ראש, אישרתי שאילתא בעל-פה לחבר הכנסת פרס בעניין זה.
       
       חבר הכנסת טיבי, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת שלגי.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני, אני רוצה לדבר על נושא התשתיות והכבישים. כבר יותר מפעם אחת הזכרתי את נושא התמרורים והכבישים הלא-סלולים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ליצמן, כשאתה דיברת, ראיתי את חבר הכנסת טיבי - במקרה הסתכלתי עליו - והוא ישב בשקט ושמע כל מלה שאתה אמרת.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אני אכבד אותו.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       יכול להיות שהוא רוצה ללמד את חבר הכנסת אלסאנע איך לנצל הזדמנויות.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       לא.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       מאז שאני מעלה את הנושאים האלה, שום דבר כמעט לא התרחש בנושא שיפור התשתיות בעיקר במגזר הערבי. אמרתי שהדרישה היא רמזורים וכבישים. אדוני, תתאר לעצמך שבצומת מסוים, למשל, נהרגו חמישה אנשים - צומת טייבה - ונפצעו רבים, ובכל זאת משרד התחבורה עדיין בודק את האפשרות להקים ולהציב רמזור במקום. הדבר זועק לשמים.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי. חבר הכנסת אילן שלגי, בבקשה. אחריו - חברת הכנסת קולט אביטל.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, גם אני מברך את ממשלת ישראל על כך שהיא פגשה ושמעה אתמול את אנשי המכון לתכנון מדיניות העם היהודי. עם זאת, למרות השותפות האמיצה שיש, וטוב שיש לנו, עם העם היהודי, אין לתת לעם היהודי מעמד קבוע של שותף בהחלטות, כל עוד הוא איננו אתנו. אני מאמין שיבוא יום ורוב העם היהודי אומנם יתכנס כאן אתנו במדינת היהודים. היום אנחנו נעביר כאן בבית בקריאה שנייה ובקריאה שלישית את חוק הרצל. אבל, חזונו והמשימה הציונית עדיין לא תמו. כאשר יגיעו לכאן היהודים שרוצים להשתתף אתנו בהחלטות, אנחנו נקבל אותם באהבה רבה. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת שלגי.  חברת הכנסת קולט אביטל, בבקשה. אחריה - חברת הכנסת רוחמה אברהם.
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, התכוונתי לדבר על דבר אחר, אבל כיוון שאני רואה ביציע הרבה מאוד נציגים של משטרת ישראל אני רוצה, בשמי ובשם חברי, לברך את האורחים שלנו ממשטרת ישראל, להגיד שאני נמנית דווקא עם אלה שחושבים שעבודתם טובה ונאמנה, ולנצל את היותם כאן ואת חילופי כוח-האדם בפיקוד הבכיר של המשטרה כדי להזכיר שני נושאים שחשובים לנו ושחוזרים בכל דיונינו כאן. 
       
       דבר ראשון, אנחנו מבקשים היערכות מוגברת בכל מה שנוגע לאלימות במשפחה. אנחנו חושבים שהמשטרה עשתה לא מעט מאמצים, אבל לא מספיקים, כי מדי חודש אנחנו דנים כאן בעוד רצח ובעוד רצח. 

	דבר שני, אני רוצה לפנות אליהם ולבקש שיטילו על כוח-אדם נוסף במשטרה את הקשר עם ציבור העולים, בעיקר דוברי הרוסית והאמהרית, שלא תמיד מוצאים מזור במשטרה. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חברת הכנסת רוחמה אברהם, ואחריה - חבר הכנסת מאיר פרוש.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מצטרפת לחברתי קולט אביטל, וגם אני מברכת אתכם על העבודה הקשה והמסורה שאתם עושים. אני מחזקת אתכם. אני חושבת שאני מדברת בשם כל חברי הבית הזה.
       
       לנושא אחר - בדקות אלה אמור לנחות בישראל שר החוץ הצרפתי. למרות החרם שמטילים הממשל האמריקני וממשלת ישראל על רב-המרצחים, הטרוריסט ושודד המיליונים, יאסר ערפאת, שר החוץ הצרפתי מתכוון לבקר וללון במוקטעה. למרות העובדה שממשלת ישראל הבהירה לו, כי אם ייפגש עם המושחת ערפאת יסרבו שרי ממשלת ישראל להיפגש עמו, הוא לא שינה כהוא זה את כוונתו לפגוש את הרוצח השפל הזה. 
       
       אני מגנה ומוקיעה בכל לשון את התנהגותו המתנשאת והמשתלחת  של השר הצרפתי, וקוראת גם לממשלת ישראל לגנותה ולמנוע בכל דרך את הביקור המקומם והמיותר הזה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו - חבר הכנסת דהאמשה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       משתלחת עליו - - -  המשתלחת.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):

       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת אברהם, כל מלה שאמרת נשמעה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       זו לא היתה השתלחות - - -  אני מתפלא עליך. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יש לה ממי ללמוד.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       עד עכשיו קיבלתם מחמאה. מה קרה?
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טיבי, יש אנשים ששומעים דברים קשים על מנהיגים אחרים בתוך מדינת ישראל, כמו שר הביטחון, כמו הרמטכ"ל, והם שומעים, נושכים את לשונם - - - 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
- - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בוודאי לא בנאומים בני דקה. חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אתה עד לכך שאתמול שאלתי מדוע יש לשר הפנים סגן - סגן שר הפנים ויקטור בריילובסקי. שאלתי את זה בקשר לאמירה של ממלא-מקום ראש הממשלה. אני שואל אותך, אדוני יושב-ראש הכנסת, 31 בני אדם טבעו בחופי הרחצה - 11 מהם מתו, 11 פונו במצב קשה, תשעה מהם במצב שבין קל לבינוני. מדוע שר הפנים לא טיפל בבעיית השביתה של המצילים? הבנתי שהוא לא מטפל בכך משום שבקרב המצילים אין  אף אחד דתי. לכן אני מבין שצריך סגן שר הפנים, שאולי הוא יטפל בשביתה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת פרוש. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, שמצביע תמיד נגד ולכן אני לא מוצא אותו, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת צ'יטה כהן.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום היה לי הכבוד לבקר אסירים בכלא "הדרים". אני רוצה להצביע על פן אחר של התעללויות באסירים. מדובר באסירים פלסטינים, ביטחוניים במיוחד. אסיר אחד, שבקושי שוקל כ-50 קילוגרם, רצה להיות בזמן הביקור של המשפחה שלו. הם הרי שבתו שנה ולא קיבלו  ביקורי משפחה. בסוף הבטיחה להם הנהלת השב"ס, שהם יקבלו שלושה-ארבעה ביקורים ורק לאחר מכן יסירו את המחיצות, והביקור יהיה בתנאי מינימום, שבהם הם יוכלו לשמוע ולראות אחד את השני. 
       
       האסיר הזה נכנס לחדר הביקורים כאשר מחיצה פלסטית עבה מפרידה בינו לבין המשפחה. הוא בקושי הצליח לראות אותם, ואת הקשר הוא עשה בטלפון, מין אינטרקום. האסיר התלונן שאי-אפשר לדבר בטלפון, אבל הסוהר התעקש שהטלפון תקין. תקין, לא תקין, ובינתיים באו כעשרה קצינים, רמסו אותו בידיים וברגליים, נתנו לו מכות נמרצות וסחבו אותו לצינוק למשך עשרה ימים. 
       
       מי מושחת כאן? איפה חברת הכנסת אברהם? מי שמתנהג בשחיתות - איפה השחיתות ואיפה הרגישות, ועוד לדבר על צרפת, אם החירויות והמהפכה הצרפתית, ועל אדם שבא לבקר אדם שגם הוא נמצא במעצר על כורחו. תודה, אדוני.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, זה נאום בן דקה. אדוני צריך להבין, שיכול להיות שהנושא הזה מצדיק הצעה לסדר. בנאום בן דקה, אדוני צריך להסתפק בדקה.
       
       חבר הכנסת אליעזר כהן, הלוא הוא צ'יטה, בבקשה.
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, יושב-ראש הקואליציה, אדוני השר עזרא, בשבוע שעבר צה"ל נתן לנו דוגמית של מה שהוא יכול לעשות כשהוא נכנס לשכם וריסק שם קן של נחשים. כמה קנים של נחשים כאלה יש בסביבה שלנו? 10? 15? 25? תנו לי לגלות ולהזכיר לכם, שצה"ל הגדול השמיד את כל צבא מצרים ואת כל צבא סוריה במלחמת יום כיפור, על אלפי הטנקים והמטוסים שלהם. צה"ל יכול לעשות את העבודה הזאת, והוא צריך לעשות את העבודה הזאת כמה שיותר מהר וכמה שיותר יסודי, כדי לחסל כל טרוריסט ולשים יד על כל כלי הנשק. סיעת האיחוד הלאומי אומרת את זה לממשלה שלך, השר עזרא, כבר שלוש שנים. לא הינתקות, לא חוזה שלום ולא בטיח יושג עד שלא תעשו את זה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. זאת עונת הבטיחים. חבר הכנסת ואסל טאהא, ואחריו - חבר הכנסת איוב קרא. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, רציתי להתייחס לתופעה שחוזרת על עצמה כל שנה כאשר רשות העתיקות מפטרת עובדים. השנה מספר המפוטרים היה גדול יותר, פיטרו 250 עובדים ועובדות, שעושים מלאכה מאוד טובה התורמת לחינוך, למדע, לארכיאולוגיה. הם  משמרים בתים ואתרים היסטוריים חשובים. פיטוריהם יפגעו גם במדע, גם בחינוך, גם בתרבות וגם במשפחות שייזרקו למעגל האבטלה. אני קורא לכנסת לתמוך בהקפאת פיטוריהם ולהחזיר אותם לאלתר לעבודתם הטובה והיפה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת איוב קרא, ואחריו - חבר הכנסת עסאם מח'ול.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הפעם אני רוצה לדבר על החוצפה של מפלגת העבודה. על אף ההבדלים האידיאולוגיים והעקרוניים ביני לבין חברי חברי הכנסת הערבים - - 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       הם לא פה.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       - -  אני רוצה לומר, שבעולם הזה כבר אין משרתים ואדונים, במיוחד לא בישראל. אתם הרגלתם את הציבור הערבי - אתם, ולא הליכוד - שאתם חושבים שבמדינה הזאת יש משרתים ואדונים. רק בשבוע שעבר נעלם חיים רמון במתכוון מהצבעה פה, ואיש לא דיבר. לפני שבועיים עלתה הצעת חוק לפיזור הכנסת, של חבר הכנסת דהאמשה, והם נמנעו. עכשיו הם באים להטיף מוסר לחבר כנסת ערבי על כך שלא התייצב בהצבעה, אף שזה נבע מסיבות אובייקטיביות. אין לנו שום זיקה לזה. 
       
       אני רוצה לבקש מכם שתפסיקו להאשים אותם, כי גם כשפרס הפסיד מול קצב, האשמתם אותם בהפסד. אתם עשיתם את כל המלחמות, אבל אתם רואים את עצמכם כראשי מחנה השלום. המחנה הזה קרס כמו אוהל. הגיע הזמן שתדעו את זה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עסאם מח'ול - בבקשה, אדוני.

אלי בן-מנחם (העבודה-מימד):
       
       על זה אומרים, שעל ראש הגנב בוער הכובע.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, אני רואה שהיום הנאומים בני דקה מעוררים סערה. אני משאיר את טלב אלסאנע בתור הפרפראות של היום. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, אתמול הגישה הסניגוריה הציבורית דוח על המצב בבתי-הכלא. זה דוח קשה ומעורר דאגה רבה לגבי האסירים. בשבוע שעבר ביקרתי בכלא "שאטה", וביוזמתי התקיים בוועדת הפנים דיון בנושא התנאים הקשים והבלתי-אנושיים השוררים בכלא "שאטה". הוחלט על סיור מתוקשר של ועדת הפנים שם. אחד הדברים שחשוב להדגיש הוא תנאי ההמתנה של בני משפחות האסירים. הם יכולים לחכות במשך שעות מחוץ לכותלי בית-הכלא, כאשר אין שם סככה, שירותים או דבר אחר המאפשר למשפחות - אמהות, זקנים, גברים וטף -  להמתין.
       
       הדבר המדאיג בדוח של הסניגוריה הציבורית הוא העדר גישה לקבלת טיפול רפואי לאסירים, שמסתובבים עם בעיות קשות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. אלה גם כן עניינים שצריך להעלות אותם על סדר-היום, ולא בנאומים בני דקה, אבל, אדוני העלה את הנושא. רבותי, חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו - חבר הכנסת בשארה. 
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, הטיעונים המושמעים בימים אלה להצדקת תוכנית הנסיגה החד-צדדית הופכים להיות טיעונים מעולם הפיזיקה - הקטנת החיכוך. מי ששומע הבוקר, למשל, את ממלא-מקום ראש הממשלה, בכלל חושב שהוא בא להגן על המתיישבים – 7,500 בתוך מיליון, צריך להקטין את החיכוך, צריך לחסוך כוחות צבא גדולים וסכומי כסף אדירים שמושקעים כדי לשמור עליהם. 
       
       בימים האלה של נפילת "קסאמים" על מערב הנגב הטיעון הזה נשמע קצת מנותק מהמציאות, אבל, כאמור, ראש הממשלה לא ייתן לניתוק פתיל חייו של פעוט לנתק את תוכנית ההינתקות שלו. 
       
       אני מניח שאם הטיעונים האלה על חיסכון בכוח-אדם ובכסף נכונים, אנחנו צפויים בקרוב לשמוע את נציגי מערכת הביטחון באים ודורשים לקצץ לפחות שליש מכוח-האדם המוקצה היום להגנה על יישובי חבל-עזה וכן מהתקציב המוקדש לעניין. לכן צפוי חיסכון תקציבי ניכר. אני מציע שהחיסכון הזה יוקצה לבניית מקלטים, הרבה מקלטים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת אריה אלדד, שהלוואי שנבואתו תתבדה. חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני בטוח ששר החוץ של צרפת, היו לו המניעים שלו כמדינה שלא לציית ולא לקבל הוראות של מדינה במזרח התיכון לגבי מדיניותה של מעצמה באזור. אבל לא מן הנמנע גם שהוא קרא את עמוס מלכא, ושהוא החליט שלא יהיה יותר ישראלי מאשר עמוס מלכא או יותר ציוני מאשר עמוס מלכא לגבי האופן שבו נוצרה התדמית החדשה של יאסר ערפאת שאחרי תקופת פרס נובל - איך ישראל הצליחה ליצור לו תדמית אחרת - ושהוא לא יציית לתעשיית התדמיות הישראלית. 
       
       מה עוד שהוא הסתכל בוודאי מזרחה, וראה מה קרה למעצמה אחרת בעירק, שמסרה תחת החשכה, כמעט בחשאי, את הריבונות, והמושל כמעט נראה בורח במסוק משם.  
       
       אני חושב שאנחנו לא בעידן שמעצמות באזור יישמעו להוראות ולפקודות מדינת ישראל לגבי מדיניותן בעולם הערבי. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. אני לא נאמתי, רק הייתי רוצה להעיר ברשות הדיבור שלי - פחות מחצי דקה - שבכל זאת היה - - -
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
- - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בשארה, אני לא מדבר על הצרפתי ולא מדבר על מה שאתה אמרת. אני רק אומר דבר אחד, השבוע היה דבר שהוא בכל זאת מעורר מחשבות וגם תגובה, שיאסר ערפאת הודיע שבאולימפיאדה הוא מכריז על "הודנה" - הוא לא יורה למחבלים להרוג אנשים. תודה רבה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אני אמרתי רק את דברי, ואני ממשיך – אחרי חבר הכנסת בשארה יבוא חבר הכנסת מגלי והבה. בבקשה, אדוני. אחריו - חבר הכנסת אורי אריאל. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס למחקר שהתפרסם היום לגבי חוסר הפרטיות של החולים הבאים לחדרי מיון. התפרסם מחקר שהטענה הבסיסית שלו היא, ש-93% מהחולים נשאלים בחדרי מיון שאלות על דברים אינטימיים לפעמים, שפוגעים בהם, כך שאותם חולים סובלים פעמיים. 
       
       אני מברך את האחות הראשית בבית-החולים "הדסה", שערכה את המחקר בשיתוף פעולה עם אנשים שסובלים מהתופעה הזאת. אני חושב שהגיע הזמן שחולים שבאים לטיפול בחדרי מיון – ושלא נזדקק לביקור הזה – יזכו לפרטיות, בייחוד בפרטים האינטימיים ביותר שלהם. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת מגלי והבה. חבר הכנסת אורי אריאל, אחריו – חבר הכנסת יצחק כהן, ויסיים חבר הכנסת טלב אלסאנע, לו ניתן שתי דקות. בבקשה. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמענו היום בוועדה לענייני ביקורת המדינה את ראש הממשלה, שהוא גם שר הדתות, על  קריסת שירותי הדת במדינת ישראל. הנושא עלה פה במליאה פעם אחת ברשות היושב-ראש באופן חריג, ופעמים רבות אחרות על סדר-היום כהצעות דחופות, כשאילתות, שעל חלקן ענה השר המקשר גדעון עזרא. אבל, עם ההבטחות האלה עוד לא מצאנו ולא גילינו אדם אחד שיכול לקנות משהו במכולת. 
       
       לצערנו הרב, גם היום שמענו הבטחות חשובות מראש הממשלה, שהוא גם שר הדתות, אלא שגם הפעם, ב-1 בחודש יוני עד 10 ביוני, שזה המועד האחרון לתשלום משכורות, לא הגיעו המשכורות לחשבונות הבנק של עובדי המועצות הדתיות, לעומת חברי הכנסת, שברוך השם, היושב-ראש והחשב מקפידים שמשכורותיהם יגיעו בזמן. תודה, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת אורי אריאל. חבר הכנסת יצחק כהן, ויסיים חבר הכנסת טלב אלסאנע. אחריו יעלה השר גדעון עזרא וישיב על חלק מההערות שהערתם. בבקשה. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אני מודה לך, אדוני היושב-ראש. 
       
       אדוני היושב-ראש, יש ויכוח כואב ומלא דמים, תרתי משמע, על חבלי ארץ-ישראל בינינו לבין הפלסטינים, בינינו לבין מדינות ערב. אנחנו טוענים על זכותנו בארץ-ישראל כארץ אבות, כי זאת מולדתנו, כי זאת ארצנו, אין לנו מדינה אחרת. כל הטיעון הזה, אדוני היושב-ראש, יונק ממקור אחד ויחיד, מתורת ישראל. 
       
       ממשלה שמנתקת את הזהות היהודית של מדינת ישראל מארץ-ישראל, זאת אומרת מאבדת את כוח הזכות ונשענת רק על זכות הכוח, היא ממשלה מאוד מסוכנת. היא ממשלה שמביאה עם שלם וחבל ארץ שלם לידי סכנה קיומית. 
       
       כפי שציין ידידי אורי אריאל, היום התקיים בוועדה לענייני ביקורת המדינה דיון על קריסת שירותי הדת. איך אדוני נוהג לומר? אנחנו ניתן את הדין על תימהון לבב, על חטא שחטאנו בתימהון לבב. כשראש ממשלה אומר "לא ידעתי" - שנה וחצי הממשלה שלו הורסת כל זיקה יהודית ומוחקת כל ערך יהודי, יחד עם המפד"ל - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני עבר מראש הממשלה למפד"ל?  לאדוני יש דקה. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אני מסיים, משפט אחרון. הממשלה הזאת היא ממשלה שמהווה סכנה קיומית למדינת ישראל, מכיוון שהיא מאבדת לנו את כוח הזכות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חלילה. בבקשה, חבר הכנסת טלב אלסאנע - דקה אחת לנאום ודקה אחת לתגובות, ביחד שתי דקות. 
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       דקה להיום ודקה לאתמול. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, את הדקה הראשונה אני אקצה לנושא חשוב. התחייבתי בדיון הקודם, שמדי שבוע אני אקרא שמות של יישובים לא-מוכרים בנגב, כי לכל יישוב יש שם. בדקה הראשונה אתייחס ליישובים הבאים: אלמסאעדיה, שבו מתגוררות 500 נפשות, עוגאן - 1,000, אלמקימן -  1,000, עמרה - 1,000, אלטויל - 500, סעוה – 600, חרבת-אלוטן – 1,000, עתיר - 500, תלארשיד – 2,700, אלגרה – 1,700, אלגרין – 3,500. אני אמשיך בדיון הבא. 
       
       לגבי הנושא עצמו, אני רוצה לציין שאתמול, בזמן הדיון, הייתי בכנס מאוד חשוב, כנס הוקרה והערכה למורה בנגב, שנקבע לפני שבועות, ובו השתתפו מנהלת המחוז הגברת עמירה חיים ומזכ"ל הסתדרות המורים מר וסרמן. העוזרת שלי כאן היתה אמורה לעשות קיזוז, והיא לא עשתה, וכאן הטעות. התקשרתי לחברי דהאמשה ברגע האחרון שיעשה קיזוז, כי טעויות קורות. 
       
       כבוד היושב-ראש, הבעיה היא התנהגות מפלגת העבודה. אני שואל, מה מקור הזכות שלהם או הסמכות שלהם לבוא אלי בטענות? מי הם? האם אני חייב להם דין-וחשבון? אם אני חייב דין-וחשבון, אני חייב אותו לעצמי או לסיעתי. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       או לגדעון סער...
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       המפלגה הזאת, מפלגת העבודה, לפני פחות מחודש החליטה בלי לשאול אותנו, השותפים שלה באופוזיציה, לתת רשת ביטחון לממשלת שרון. 

גלעד ארדן (הליכוד):
       
- - -
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       כשהיא ראתה שהחיזורים שלה לא עוזרים, היא חזרה בה והשתלבה עם האופוזיציה - משכה אי-אמון, הגישה אי-אמון. היא מוציאה שם רע לפוליטיקה. 
       
       הדבר האחרון שאני רוצה לציין - הגיע הזמן להבין שאנחנו עצמאים, ואנחנו דוחים בבוז את הפטרונות הזאת, את האדנות הזאת. אנחנו נחליט  על העמדה שלנו באופן עקרוני. כשחבר הכנסת רמון נעלם, אף אחד לא בא בטענות שקנו אותו. ערבי מצביע - כאילו קונים אותו, מוכרים אותו. מפלגת העבודה לא קנתה אותנו, הליכוד לא קנה אותנו. אנחנו מחליטים וקובעים איך אנחנו נצביע באופן עצמאי. אנחנו לא חייבים דין-וחשבון לאף אחד חוץ מלבוחרים שלנו. תודה רבה. 
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       כמה? כמה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת טלב אלסאנע. אני מזמין את השר גדעון עזרא - - - 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       סליחה, אדוני היושב-ראש, יש לי שאלה. על-פי תקנון הכנסת, אני חייב להעביר את לוח הזמנים שלי לדליה איציק ביום, בלילה, איפה אני אהיה? אני רוצה לדעת - אם אני חייב, אני אעביר לה את זה. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה לא חייב לאף חבר כנסת דין-וחשבון. בקשר לדליה איציק, אני עוד צריך לחשוב על זה.
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אבל לגדעון סער כדאי שיעביר.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני מציע שגם בשבוע הבא לא תבוא, אנחנו לא נכעס. 
       
קריאות:
       
       - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברי הכנסת, נא לשבת, לא לקרוא קריאות ביניים בעמידה. חבר הכנסת טלב אלסאנע, נא לשבת.
       
השר גדעון עזרא:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני מתחיל אתך. אתה קראת לנו שמות של יישובים בלתי מוכרים. אני אומר לך, אין יום שעובר שאני לא מקבל טלפון, חבר הכנסת טלב אלסאנע, מאזרחים, אם מבאר-שבע, אם מדימונה ואם מערד, על כך שיישובים חדשים הולכים ומוקמים על אם הדרך. אז אני לא יודע על מה אתה מדבר, אבל אני אומר לך שכמות היישובים הולכת ותופחת, למגינת לבם של כל שומרי החוק במדינת ישראל. אני מאוד מקווה שהממשלה הזאת תצליח, בין שאר הבעיות שיש לה, גם לטפל בעניין הזה. 
       
       הנושא השני, אני מוכרח לומר שלבנו עם שדרות. העלו כאן את הנושא של עזרה לשדרות. לפי דעתי, ראש הממשלה שנמצא כרגע בשדרות בוודאי שומע את כל מצוקות המקום, שגם היו מוכרות לו קודם. אין לי גם ספק שאנחנו צריכים לתת עדיפות לטיפול בשדרות בתקופה הקרובה. אנחנו מאמצים אל לבנו את היישוב הזה, ומבכים יחד עם תושבי שדרות על האסון שקרה להם אתמול.
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       תילחמו בטרור.
       
השר גדעון עזרא:
       
       לגבי המלחמה בטרור, אני חושב שכולכם יודעים - אתה, חבר הכנסת הנדל, שחי בגוש-קטיף, ואחרים יודעים - שצה"ל, שירותי הביטחון ומשטרת ישראל עושים כל מה שהם יכולים על מנת לבער את הטרור. אני לא מדבר על ססמאות, אני מדבר על התכל'ס, ידיעה ומימושה, ידיעה ומימושה, ואני לא מכיר אף מדינה אחרת שהמלחמה שלה בטרור כל כך מתקדמת, כל כך מתוחכמת, עם שירותי המודיעין שלנו, ואני מאחל להם הצלחה.
       
       היתה פה שורה של שאלות לגבי אסירים פלסטינים, בכלא "הדרים", בכלא "שאטה". אני דוחה בשאט-נפש את כל הביקורת שיש לגבי כלא "שאטה", ואני מציע לכל מי שיש לו ביקורת - יש מחלקה לחקירות שוטרים - - 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       סיור מתוקשר, זה טוב. 
       
השר גדעון עזרא:
       
        - - להעביר את כל הדברים הפרטניים. כל הסיפור של חלונות הזכוכית בבתי-הכלא הוא תוצאה של ניסיונות בלתי פוסקים להבריח אל בין כותלי הכלא ציודים כאלה ואחרים, שגורמים נזק לביטחון המדינה.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה מפשיט אותם אחר כך ובודק אותם.
       
השר גדעון עזרא:
       
       כל הניסיונות של חברי כנסת לתמוך באוכלוסייה שמפירה את הצווים והכללים בבתי-הכלא, אני חושב שהם ניסיונות נואלים.
       
       לגבי התשתיות במגזר הערבי, חבר הכנסת טיבי – ואני מתייחס לבקשות שלכם – דיבר על רמזור בטייבה. אחד הדברים שרצינו לעשות בוועדת-לפיד זה להיפגש עם ראשי המגזר הערבי ולשאול אותם, בתקציבים שיש – לא בתקציבים שאין – מהו סדר העדיפויות שאתם הייתם רוצים. אבל אתם לא מצאתם לנכון להיפגש עם חברי הוועדה, ואל תתפלאו אחר כך אם סדר העדיפויות יהיה שונה ממה שאתם חושבים. תדע לך דבר אחד, לא היה כמעט הבדל בין השקפותיו של בני אלון להשקפותיו של שר המשפטים טומי לפיד בנושא של הטיפול במגזר הערבי. 
       
       לגבי המכון לתכנון מדיניות העם היהודי והישיבה השבוע - אני חושב שהישיבה היתה חשובה. ראש הממשלה אמר, שתתקיים ישיבה כזאת אחת לשנה. אני חושב שהקשר של עם ישראל עם העם היהודי הוא חשוב, חשוב לנו לשמוע אותם וחשוב להם לשמוע אותנו.
       
       נושא אחרון: בשבוע שעבר העלו בפני כאן שני נושאים, שמייד אחרי הישיבה טיפלתי בהם. האחד היה תקציב הישיבות והשני היה נושא מפעל "פרוטרום", שחבר הכנסת מצנע דיבר עליו. אתה, חבר הכנסת מצנע, אמרת שכעבור שעתיים קיבלת שיחה ממנכ"לית המשרד לאיכות הסביבה. אני אומר את זה לחברי הכנסת על מנת שתעשו שימוש בכלי הזה, אם אתם רוצים לקדם נושאים ספציפיים. אני אשמח להעביר את זה למשרדים הרלוונטיים. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לכבוד השר גדעון עזרא. 
       
       
דברי ברכה של יושב-ראש הכנסת למשלחת פרלמנטרית מטנזניה
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, ברצוני לקבל בברכה את המשלחת הפרלמנטרית המכובדת מטנזניה, אשר עורכת בימים אלה ביקור רשמי בישראל והיום היא אורחת הכנסת.
       
       לטנזניה ולישראל מערכת קשרים ענפה, ובין שתי המדינות מתנהל שיתוף פעולה הדוק מאז קיבלה טנזניה עצמאות, בשנת 1964. ישראל מעוניינת להעמיק ולהרחיב את היחסים הבילטרליים בתחומים שונים. 
       
       אני שולח מכאן, דרך המשלחת הנכבדה, מסר של ידידות מכנסת ישראל לאזרחי טנזניה, לפרלמנט שלה ולמנהיג המדינה. אני מקווה כי ביקור זה יהווה נדבך חשוב לחיזוק הקשרים בין המדינות בכלל ובין בתי-המחוקקים בפרט. ברוכים הבאים. 
       
            Welcome to Israel, welcome to Jerusalem, the capital of Israel, and welcome to the Israeli Parliament, the Knesset, shrine of the Israeli democracy. Thank you, and have a nice time in our country.


       
הצעות לסדר-היום
ציון יום המאבק בתאונות הדרכים

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אנחנו מציינים היום את יום המלחמה בתאונות הדרכים. הכנסת מציינת ביום זה גם את יום הבטיחות בדרכים, והלוואי שכך יהיה. תאונות הדרכים הפכו מזמן למכת מדינה, והן האויב הגדול ביותר של העם בישראל. כשאדם עולה לרכבו בבוקר, הוא אינו יודע מה צופן לו הכביש, מה ממתין לו בדרכים. למעשה, נתיבי המדינה הפכו לשדה קרב, הקוטל מאות ופוצע אלפים מדי שנה. 
       
       המחדל הנורא שלנו הוא חינוכי-תרבותי. הנהג הישראלי מצטיין בחוסר סבלנות, ביהירות, בגסות רוח ובשחצנות. הוא תמיד ממהר, חייב להיות ראשון, לעקוף ולחתוך. אנו, נבחרי הציבור, צריכים להוות דוגמה. אם רק נלמד מעט צניעות ותרבות הדיבור גם כאן במליאת הכנסת, בסגנון ההתנהגות, בסבלנות וסובלנות, ישפיע הדבר בהכרח גם על תרבות הנהיגה הישראלית ויציל נפשות שהיום הן קורבנות שווא. 
       
       אני מבקש לברך את חבר הכנסת ארדן על כך שיזם את הדיון המיוחד היום בנושא הבטיחות בדרכים. אני מצר על כך שחברי כנסת, אשר מרבים לבוא ולהצביע בכל מיני עניינים, בנושאים שהם בנפשה של המדינה ובנפשם של אזרחי המדינה, מדירים את רגליהם, ועל כך יש להצטער. 
       
       אני מזמין את חבר הכנסת גלעד ארדן להיות ראשון הדוברים בהצעות לסדר-היום בנושא ציון יום המאבק בתאונות הדרכים בכנסת. אחריו - חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, אחריה - חבר הכנסת עמרם מצנע, אחריו  - חבר הכנסת אליעזר כהן, ואחריו - חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעות לסדר-היום מס' 3925, 3977, 3991, 4000 ו-4003.
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, קודם כול אני רוצה להודות לך באמת על שייחדת את הזמן הזה היום במליאה כדי לקיים דיון בנושא הכל-כך חשוב הזה. ובאמת, לולא הפתיחות שלך והנכונות שלך לפחות להקשיב ולהירתם למאבק הזה, זה לא היה קורה פה בכנסת, ולכן שוב תודה רבה. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני הכנתי נאום כתוב, אבל לפני כן אני רוצה להגיד כמה מלים כיוון שאתה הזכרת את זה. כשמדברים על הנתק בין נבחרי הציבור לבין הציבור, אולי באמת כדאי להסתכל פה על האולם הזה ולהבין על מה מדובר. אדוני היושב-ראש, אתה באמת הזהרת אותי כבר לפני כמה חודשים, אבל לא האמנתי שכך זה ייראה. כשאנחנו מדברים על נושא שהשנה חלה בו עלייה כל כך דרמטית -  מאז קום המדינה נהרגו כ-25,000 בני-אדם, יותר מאשר בכל מלחמות ישראל ובכל הפיגועים גם יחד -  ושגורם נזק כלכלי למדינה, מעבר לחיי האדם, של כ-12 מיליארד שקלים, וכך נראית היום המליאה, אין לי אלא להצטער על כך. אני מקווה באמת שאנחנו נצליח לשפר את זה בעתיד. אבל, אולי בשביל זה חשוב שיהיה היום הזה, ואני אסביר למה אני מתכוון. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כפי שציינתי, מיום הקמת המדינה ועד סוף שנת 2003 נהרגו בתאונות דרכים במדינת ישראל כ-25,000 איש, יותר מכל ההרוגים בכל המלחמות ופגיעות הטרור באותה תקופה. עשרות אלפים נוספים נפצעו באופן קשה, וחלקם נשארו נכים לכל חייהם. כמעט כל משפחה בישראל חוותה באופן ישיר או עקיף את האסון, הכאב והשפעות הלוואי של תאונת דרכים שעבר בן משפחה או חבר קרוב.  
       
       היחס לבטיחות בדרכים צריך לבטא את הערך שהחברה מייחסת לחיי אדם. תמיד צריך לזכור, ש-500 ההרוגים בממוצע בכבישי ארצנו מצטרפים להרוגים בפעולות הטרור. ולכן, אסור לנו בשום פנים ואופן לעשות שום השוואה למספרי ההרוגים של מדינה אחרת, כי בכך אנחנו מוותרים לעצמנו ועושים הנחות  לרשויות המדינה במאבק גורלי זה. 
       
       כשנכנסתי לתפקידי בכנסת כיושב-ראש ועדת המשנה למאבק בתאונות הדרכים, לפני כשנה,  חשבתי שאני יודע בדיוק מה צריך כדי לנצח במאבק הזה: יותר אכיפה ויותר ענישה, ובקיצור לקרוע לנהג הישראלי את הצורה. שהרי כך הבנתי תמיד מהנהגת המדינה - האופי המזרח-תיכוני שלנו חם המזג וקצר הסבלנות הוא הוא הגורם המרכזי לתאונות הדרכים. 
       
       היום, לאחר שלמדתי את הנושא כמיטב יכולתי, קראתי את הדוחות שנכתבו עליו ונפגשתי עם חלק נכבד מארגוני המתנדבים הפועלים למענו - וחלק מהם נמצאים באולם - הבנתי שמדובר במאבק סבוך ומורכב הרבה יותר, המושפע מגורמים רבים, בעיקר שלטוניים. אי-אפשר להתייחס אליו בשטחיות ולאפיין את סיבותיו בשתי המלים שהממשלה כל כך אוהבת להגיד אותן: הגורם האנושי. כששרים בממשלה טוענים שתאונות הדרכים נגרמות על-ידי הגורם האנושי, הם בעצם מנסים להפחית מאחריותם לנושא זה ולנתק את הקשר  שבין מחויבותם למלחמה זו לבין תוצאותיה, הנמדדות במספר התאונות, ההרוגים והפצועים.
       
        קודמי לתפקיד, נחום לנגנטל, שיש לשבח את עבודתו במעמד זה, נהג לומר, שהגורם האנושי המרכזי שבו צריך לטפל הוא לא הגורם האנושי שיושב ליד הגה המכונית, אלא זה ליד הגה השלטון וצריך לגרום לו לקחת אחריות למאבק זה. בדיוק לשם כך, אדוני היושב-ראש, נועד היום הזה בכנסת. 

       כשיזמתי את ציונו של יום הבטיחות בדרכים בכנסת, עשיתי זאת מתוך הרצון והכוונה להעלות סוף-סוף את הנושא הזה, שאי-אפשר להפריז בחשיבותו, למקום הראוי לו, לראש סדר העדיפויות הציבורי. יום זה הוא תחילתו של תהליך שבסופו ייקבע יום לאומי למאבק בתאונות הדרכים, אשר יאושר על-ידי  ועדת השרים  לטקסים ולסמלים ויחייב את כל מערכות השלטון במדינה לתת דין-וחשבון לציבור מה כל אחת מהן עשתה במסגרתה כדי להפחית את מספר ההרוגים והפצועים בתאונות הדרכים.
       
       הסיכויים להצליח במאבק זה תלויים בעיקר במודעות - המודעות של הנהג והולך הרגל לסכנות הנשקפות להם והמודעות של שרי הממשלה ופקידיה ליכולת שלהם להפחית את הסיכונים האורבים לאזרחים בכביש. אני מאמין שקביעתו של יום לאומי זה תעלה משמעותית את המודעות לנושא ותסייע בהעלאתו לראש סדר העדיפויות הלאומי. יום כזה יחייב, לדוגמה, וזו רק דוגמה אחת, את מע"צ ואת משרד האוצר לתת הסברים לציבור על כל אדם שנהרג בגלל תשתית לקויה, כפי שראינו רק בשבוע האחרון בתחקיר שהתפרסם ב"מעריב", ולא יאפשר לכל הנושאים הללו לחמוק מהעין הציבורית, כפי שקורה כיום. 
       
       קביעתו של יום לאומי למאבק בתאונות הדרכים אמורה גם להוביל את ממשלת ישראל למסקנה המתבקשת: אסור בתכלית האיסור להקים שוב ועדה שתבדוק עוד הפעם את הנושא. היו לנו מספיק ועדות כאלה שעשו עבודה חשובה, ועדת-לנגנטל, ועדת-סגיס, ועדת-בקר, דוח מבקר המדינה ועוד. ניירות, ברוך השם, יש לנו מספיק, מה שצריך כיום זה יישום.  אני קורא  מכאן לממשלה לאשר סוף-סוף תוכנית רב-שנתית למאבק בתאונות הדרכים, שתקבע לוחות זמנים לביצוע כל הדוחות שנכתבו בנושא. 
       
       בהזדמנות זו אני מבקש משר התחבורה, שהיום הוא ראש הממשלה, ומהשר לביטחון פנים, לדרוש בכל ישיבה של הממשלה דיון והחלטה בממשלה שתאשר את יישום הדוחות שהזכרתי, כי הנושא הזה איננו פחות חשוב מהמלחמה בפשיעה, ואולי אף חשוב ממנה, אם נבחן את כמות החפים מפשע שנהרגים בגללו. 
       
       לשם הפיכת מאבק זה למאבק לאומי נדרש קודם כול כי אנו, השרים וחברי הכנסת, ניתן דוגמה אישית לפקידי הממשלה ולאזרחים בדבר מחויבותנו למשימה זאת. לפני הכול נדרש, אדוני היושב-ראש, שממשלת ישראל בעצמה תקיים  את חוק המאבק הלאומי בתאונות הדרכים, שאני לא בטוח שכולם מודעים לקיומו, ולצערי גם אינו מקוים על-ידי רשויות המדינה. אתן שתי דוגמאות לכך.
       
       החוק קובע, כי ראש הממשלה עצמו ידווח לכנסת שלוש פעמים בשנה על פעילות הממשלה בנושא, אך לצערי דבר זה אינו קורה, ושום ראש ממשלה עד עצם היום הזה לא ציית לחוק זה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       לפני חודש ראש הממשלה עצמו נתן דוח. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       ראש הממשלה עצמו, או על-ידי שר התחבורה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא. ראש הממשלה עצמו נתן. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       אז אני מתנצל לפני ראש הממשלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       אני מוכרח לומר, שלפעמים יש לי ויכוחים עם ראש הממשלה. ראש הממשלה מאוד מכבד את הכנסת. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       אתה חושב שלפעמים יותר מדי.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני לא אמרתי זאת. אין יותר מדי בכל הנוגע לכבוד. יש יותר מדי בפחיתות כבוד. אבל בהחלט ראש הממשלה מכבד את הכנסת ואת הוראותיה. יש נושאים אחרים שיש לי כמה ויכוחים אתו עליהם, אבל לא כאן המקום לפרטם. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       אם ראש הממשלה אכן מסר פה דיווח באופן אישי, לא על-ידי שר התחבורה, אז אני חושב שזה מעשה חשוב מאוד, אם כי החוק  מחייב לעשות את זה שלוש פעמים בשנה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       הוא עושה את זה. הוא יעשה את זה בפתיחת מושב החורף.
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       בעזרת השם. בכל אופן, אני באמת רוצה לנצל את היום הזה כדי לקרוא לראש הממשלה להתייצב בראש המאבק הזה בתאונות הדרכים כפי שהוא עשה בנושא של המאבק בטרור. אולי אז ההתייחסות של יתר שרי הממשלה והמחויבות שלהם לנושא יגברו. 

       החוק גם קובע, כי כל משרד ממשלתי יגיש אחת לחצי שנה דוח בדבר מימוש תקציביו לחיזוק הבטיחות בדרכים. גם במחויבות זו אין משרדי הממשלה עומדים, שלא לדבר על כך שחוק התקציב עצמו צריך על-פי החוק לכלול ולסמן את תקציבי המאבק בתאונות הדרכים, דבר שכמובן גם הוא אינו מתבצע. 
       
       ואם כבר הזכרתי את התקציב, יש לומר בצורה ברורה, כי מלבד ההרוגים  והפצועים תאונות הדרכים גורמות למשק נזק כולל של כ-12 מיליארד שקלים כל שנה, אך כל תקציב הרשות הלאומית למלחמה זו הוא כ-160 מיליון שקלים בלבד. עם זה קשה מאוד לצאת למלחמה, ואפילו לנהל מאבק מצומצם. 
       
       כששר התחבורה אמר פה בכנסת לפני זמן לא רב, שעל כל 100 מיליון שקלים נוספים שנשקיע  במאבק בתאונות הדרכים - וזה מגובה במחקרים וביישום ברחבי העולם - אפשר לצמצם בכ-10% את תאונות הדרכים, כל חברי הכנסת צריכים לשאול את עצמם, מדוע לפני שאנו נלחמים על תקציב הרווחה איננו מנהלים מלחמה קשה באותה מידה על הצלת חיי אדם, כדי שבכלל יהיה למי לתת את אותם שירותי רווחה. 
       
        כשנכנסתי לתפקידי לא הבנתי מדוע פועלים עשרות ארגונים ועמותות וולונטריות בנושא המאבק בתאונות הדרכים, והם עושים עבודה מבורכת בנושא זה. אך כשראיתי את התקציב הזעום שהממשלה מקצה למאבק זה, הבנתי גם הבנתי. 
       
       לקראת תקציב המדינה הקרוב שיוגש לכנסת, בכוונתנו לנהל מאבק חסר פשרות כדי שתקציב זה  לא ייפגע, ואף יגדל, וכדי שלא נצטרך לקרוא שוב, שבגלל חוסר במשאבים אין למע"צ כסף לתקן ליקוי בכביש שבעוד זמן קצר, לא עלינו, יהרוג משפחה שלמה. 
       
       אני שמח לבשר, ששר האוצר הודיע היום בכנס שנערך באודיטוריום, כי החליט להוסיף 50 מיליון שקלים כבר בשנה הנוכחית לשם בניית תשתיות להולכי רגל במקומות בערים שבהם שוב ושוב נהרגו הולכי רגל. זו התחלה טובה, אבל כמובן היא אינה מספיקה.
       
       חברי חברי הכנסת, גוללתי כאן בפניכם כתב אישום מתומצת נגד מדינת ישראל על טיפולה הכושל בבטיחות כבישי ארצנו. אבל צריך לזכור, עם זאת, שגם על האזרחים מוטלת החובה להתנהג התנהגות ראויה ובטוחה בכבישים. עלינו לחשוב פעמיים לפני כל החלטה פזיזה בכביש. עלינו לחנך את ילדינו ולהקדיש תשומת לב לאופן שבו הם נוהגים או הולכים בדרכים, ועלינו לדרוש מכל גוף שלטוני שעמו אנו בקשר - בתי-הספר, העיריות או מקום העבודה - כי ייתנו את דעתם לנושא ויעסקו בו באופן שוטף.
       
       ומלה אחרונה גם על התקשורת הישראלית. בעולם המודרני יש למדיה תפקיד מרכזי בקביעת סדר-היום הלאומי של המדינה. חשוב לי להזכיר, שבסקר שערכה עמותת "אור ירוק" לפני כמה חודשים, ענו כ-70% מהנשאלים, כי לדעתם התקשורת הישראלית לא מטפלת מספיק בנושא חשוב זה, וכי הם היו רוצים לראות הרבה יותר תוכניות ומשדרים שיעסקו בו. ואם הציבור חש שיש בפנינו נושא חשוב שאינו מטופל כיאות, אני מצפה ממנהלי כלי התקשורת, ובפרט מהערוץ הציבורי, שיבחנו בינם לבין עצמם אם הם ממלאים את תפקידם הציבורי בהעלאת נושא זה לראש סדר העדיפויות הלאומי. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה לחבר הכנסת גלעד ארדן, יושב-ראש ועדת המשנה של ועדת הכלכלה של הכנסת לנושא המלחמה בתאונות הדרכים. 
       
       אני מזמין את חברת הכנסת גילה פינקלשטיין. אחריה - חבר הכנסת עמרם מצנע.
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשנה שעברה קיימתי כנס באולם ההרצאות בנושא המאבק בתאונות הדרכים. אורח הכבוד היה אביו של האסטרונאוט אילן רמון ז"ל. היו אורחים רבים, עמותות, אנשים שאכפת להם, אנשים שאיבדו את יקיריהם בתאונות דרכים. אביו של אילן רמון ז"ל סיפר לנו, שבנו השאיר לו צוואה, ובה הוא ביקש ממנו לדאוג לנושא המאבק בתאונות הדרכים, מאחר שהוא חשב שבכבישי ישראל יותר מסוכן מאשר בחלל. לצערנו, אחר כך התברר שגם בחלל מסוכן, ואיבדנו גם אותו.
       
       הוא שוחח על הנושא של המאבק בתאונות דרכים. הוא קשר את הנושא לחינוך של ילדי ישראל. הוא סיפר שלפני שנים, כשיצאנו לטיולים ברחבי הארץ, הילדים נהגו לקטוף את הפרחים בדרכים, בטיולים, וחינכנו אותם שלא קוטפים ולא נוגעים, נתנו להם הוראות איך לנהוג בטיולים ברחבי הארץ. כשאנו יוצאים עם הנוער שלנו לטיולים, כבר לא קוטפים את הפרחים, נהנים מהפרחים. כך גם בנושא הזהירות בדרכים – הרבה חינוך, איך לחצות את הכביש, מתן תשומת לב, החינוך בבתי-הספר לנושא, הזמן שיוקדש לבטיחות בדרכים ודאי שיעזור, ואני שמחה שהיום הודיע שר האוצר שהוא יקציב תקציב גדול לחינוך לבטיחות בדרכים. הכול, כפי שאנו יודעים, מתחיל ומסתיים בחינוך.
       
       אני שמחה על האפשרות לציין בכנסת ישראל את יום הבטיחות בדרכים. הכותרת מוכרת לכולנו. עמדנו לפניה פעמים רבות באירועים, בהזדמנויות רבות בעבר, ואף-על-פי-כן ולמרות כל הססמאות המוכרות לכולנו בדבר חשיבות הבטיחות בדרכים, יש ערך עצום לקיומו של היום הזה. אסור לנו להתרגל, אסור לנו להשלים, אסור לנו לגלות חוסר אונים. יש לנו חובה אנושית ומוסרית להמשיך להילחם ברוצח הגדול מכולם, בתאונות הדרכים.
       
       כבר אמרו חכמי ישראל: צרות אחרונות משכחות את הראשונות, ובשפה פשוטה, כאשר מבול של אסונות וטרגדיות פוקד את החברה, בזה אחר זה, ואין בה די כוח נפשי לשאת את כולם, מתרחש תהליך פסיכולוגי-חברתי, שבמהלכו מדחיקה החברה את הצרות הראשונות לקרן זווית ומתמודדת עם הטרגדיות שניחתו עליה זה עתה. דברי חכמים שבכל דור ודור מגלים רלוונטיות מדהימה, הולמים את המציאות הנוכחית, מציאות שבה מלאך המוות מופיע לא רק בדמות טילי "קסאם" בשדרות, אלא גם מטפטף את נוכחותו היומיומית בכבישים המהירים, במעברי החצייה, כשהוא גובה דם זקנים וילדים, נשים וטף, אבות ואמהות. מרחץ הדמים הבלתי-פוסק אינו נותן לנו מנוח, בכל עת הוא בבחינת צרות אחרונות, שאליהן אנו נדרשים להפנות משאבים נפשיים, כלכליים וחברתיים.
       
       על מנת לסבר את האוזן אציין כמה נתונים מתוך הדוח השנתי של 2003. במהלך השנה שעברה אירעו כ-17,000 תאונות, שבהן נפגעו 34,000 בני-אדם. מתוכם קיפחו את חייהם 453 בני אדם, וכ-2,500 נפצעו קשה. עוד מצוין בדוח, כי ישראל היא המובילה בעולם המערבי בשיעור הולכי הרגל שנהרגים בכביש מתוך כלל הרוגי התאונות. על-פי הדוח של שנת 2000, ישראל היא גם בין המובילות במספר ההרוגים ביחס למספר כלי הרכב. הקטל בדרכים לא מרפה מאתנו, ולדאבוני, בתחום הזה אנו אלופים ומוכשרים. 
       
       בתוך שלל הגורמים המובילים לטרגדיה לאומית זו בולט הגורם האנושי כמרכיב דומיננטי ומשמעותי. כלפיו לא פעם סופקים את כפיהם אנשי משטרה ושלטון ומנידים את ראשיהם במין סוג של ייאוש, כשהם מפטירים: אין מה לעשות, זה שוב הגורם האנושי. כביכול, חסרה להם היכולת להתמודד עם סוג כזה של גורם. לטעמי, הגורם האנושי אינו קיר ברזל שלא ניתן להשפיע ולעצב את התנהגותו בכבישים.

       יש לי שתי הערות שאני רוצה להזכיר. ראשית, מלבד הגורם האנושי מצביעים מומחי כלכלה על תקציב דל יחסית שמדינת ישראל משקיעה במניעת תאונות הדרכים, 700 מיליון ש"ח בשנה, לעומת גבייה שנתית של 15 מיליארד ש"ח כמיסוי על רכישת רכב והשימוש בו. המשמעות: על כל 15 ש"ח שהמדינה גובה, היא משקיעה 70 אגורות במניעת תאונות. לדברי אותם מומחים, אם היתה המדינה משקיעה מיליארד ש"ח נוספים בשיפור בטיחות ובצעדי מניעה נוספים, היה ניתן להביא לירידה של 40%-50% במספר התאונות.

מגלי והבה (הליכוד):

       בשנה שעברה היו פחות תאונות דרכים מאשר השנה.
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       איזון, מסכימה. במקביל היו מצטמצמות פרמיות הביטוח בכמה מיליארדי שקלים בשנה, והמשמעות הכלכלית ברורה.
       
       ההערה השנייה שלי נוגעת לאחד ממוקדי ההשפעה על הגורם האנושי. עד שיגיע היום שבו  תכלכל המדינה את צעדיה במניעת התאונות בחוכמה יתירה, עומדת לרשות המשטרה והמחוקק האפשרות להחמיר את העונש על עברייני תנועה וליצור מערך הרתעתי שבכוחו לסכל מספר רב של תאונות. עלינו לראות במי שמסכן חיים על הכביש בכוונת זדון גורם מסוכן לציבור, וככזה להפעיל נגדו את כל האמצעים שברשותנו. האמצעים שקיימים כיום, כדוגמת קנסות ושלילת רשיון, אינם מרתיעים דיים, ולעתים נהגים שרשיונם נשלל, אנו שומעים שהם ממשיכים לנהוג. יש לחלט את הרכב של עבריינים אלה, ובכוח אמצעי זה לחולל מהפכה הרתעתית, שתשפיע על דפוסי ההתנהגות של הנהג הממוצע בכביש, בשפה מקצועית - על הגורם האנושי. הנחתי בעבר על שולחן הכנסת הצעת חוק כזאת לחילוט הרכב של עבריין התנועה, והיא מצויה כעת בתהליכי החקיקה הנדרשים. 
       
       אני מחזקת את ידיהם של כל הפועלים למניעת תאונות דרכים ומקווה שמאמציהם יישאו פרי ויבטיחו חיים ושלווה לכל עם ישראל. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה, חברת הכנסת פינקלשטיין. חבר הכנסת עמרם מצנע, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת אליעזר כהן.
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       תספר איך הצלחת להוריד את עקומת התאונות בעיר חיפה.
       
עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       תודה לך.
       
       מכובדי יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, מאבק בתאונת הדרכים הוא מאבק לחיים, ממש מאבק לחיים. על-פי הסטטיסטיקה של שנת 2004, אם קצב שיעור תאונות הדרכים יימשך כפי שהיה בחודשים הראשונים של השנה, נגיע לשיא של קרוב ל-600 הרוגים בשנה אחת, שזה 50 הרוגים בחודש, שזה 12 הרוגים בשבוע.
       
       שוו בנפשכם לו חצי מהמספר הזה היה תוצאה של פעולת טרור כזאת או אחרת, ממשלת ישראל היתה מתכנסת, היו מכריזים על גיוס כוחות, היו משקיעים כסף במבצעים צבאיים, בדיונים אין-סוף - ובנושא תאונות הדרכים אנחנו עוברים לסדר-היום כאילו זו גזירה משמים, כאילו אין מה לעשות עם זה, ולא היא. אנחנו עוברים לסדר-היום בקלות רבה מדי ואיננו משקיעים מאמצים. 
       
       אנחנו תובעים כמובן מהממשלה לעשות, ודיבר על זה חבר הכנסת ארדן. אין ספק שהממשלה, על מנגנוניה השונים, נושאת באחריות הראשית, ובצדק. אין היום די בהירות בסמכות ובאחריות. תראו רק את כל הגופים שמטפלים בתאונות הדרכים, אילו מחלוקות יש אחרי תאונת דרכים קטלנית – האם מע"צ אשמה, האם הרשות המקומית, האם הנהג, האם הכביש, וכן הלאה וכן הלאה וכן הלאה. 
       
       אין אכיפה. לא ייתכן שנהגים, נהגים מקצועיים, שנוהגים על רכבים כבדים ועוברים עבירות בזה אחר זה, אינם נזרקים מההגה. אין הצדקה שרכבים שמעורבים בתאונות דרכים לא יורדו מהכביש. אין אכיפה. נדמה לי שהעיתונות מלאה בסיפורים מסמרי שיער על נהגים קטלניים, עבריינים, שממשיכים לנהוג. 
       
       אין גם מספיק השקעות בתשתיות, ועל כך כבר דיברנו, ויש דוגמאות מצוינות לכך שבמקום שמשקיעים בתשתיות מורידים בצורה מאוד משמעותית את היקף תאונות הדרכים. וכמובן, כל החינוך והתרבות של התנהגות בכביש.
       
       לא פחות מהממשלה על חלקיה השונים, אנחנו עצמנו נושאים באחריות כבדה מאוד. אנחנו חברה לא ממושמעת. היה צריך רק לעקוב אחרי אותן סדרות טלוויזיה של חיים הכט כדי לראות עד כמה אנחנו חברה לא ממושמעת. אתה עומד לפעמים ליד שלט "עצור" או ליד רמזור, ואתה רואה כמה אנשים "גונבים" את הירוק, כמה אנשים לא עוצרים ב"עצור". אני מכיר תמרורים בחיפה, שהצבנו בעקבות תאונות קשות, של איסור סיבוב פרסה, למשל. אתה עומד לפעמים בצומת ואתה רואה כמה נהגים מול השלט, רואים את השלט, מסתכלים ימינה, מסתכלים שמאלה, רואים שאין משטרה ואז חותכים ומרוויחים כך אולי 60 שניות שהיה לוקח להם אם היו עושים את הסיבוב קצת יותר רחוק.
       
       אנחנו חברה לא ממושמעת, וזה חלק מהעניין. אנחנו חברה לא סבלנית ואנחנו חברה שמתנהגת באלימות. המציאות שלנו היא חלק מהעניין.
       
       אבל, אני חוזר, זו איננה גזירה משמים, ניתן לשנות. ואני רוצה להביא שתי דוגמאות. דוגמה אחת היא צה"ל. חברים, צה"ל הוביל פעם בשיעור תאונות הדרכים לכלי רכב, בשיעור תאונות הדרכים לנהגים, גם בכלי הרכב הצבאי, החום, הכבד, וגם ברכב הלבן, כפי שנקרא, שמועמד לתנאי שירות. צה"ל נלחם בתאונות הדרכים. נכון שבצבא יותר קל, בצבא יש אחריות מפקדים, וכאן נדרשה אחריות מפקדים. לאורך כל הדרך מפקדים נתבעו לשאת באחריות, אבל צה"ל הצליח להתמודד עם תאונות הדרכים.
       
       אני רוצה גם להביא דוגמה מהעיר חיפה. העיר חיפה זכתה רק בחודש האחרון בפרס הנשיא לעיר שבה שיעור תאונות הדרכים היה הנמוך ביותר בשנה החולפת. זו תוצאה של השקעות בתשתית. מי שמכיר בחיפה את ציר ההגנה, שהיו בו במשך שנים תאונות דרכים קטלניות, הציר הזה הורחב, הוסדרו בו הצמתים, והיום הוא ציר יותר בטוח. אבל לא רק זה - זה החינוך בבתי-הספר, זה הצבת צוות במערכת הרשות המקומית על מנת לטפל בכל ההיבטים השונים הקשורים בתאונות הדרכים, לחקור יחד עם הגורמים של משטרת ישראל ושל הרשויות האחרות, לחקור כל תאונת דרכים. 
       
       אנחנו מדברים על סטטיסטיקה, אבל כל תאונת דרכים, כשאתה חוקר לעומק, אתה מצליח למצוא מה היתה שם הבעיה. אנחנו לא מפיקים לקחים, אנחנו לא מסיקים מסקנות ואנחנו לא עושים מספיק את השינויים הנדרשים כתוצאה מכך. אין ספק שניתן לעשות, וצריך לעשות. 
       
       הקריאה שלי היא: קודם כול אכיפה. בראש ובראשונה אכיפה, וזה מוטל על משטרת ישראל, ואני קורא לחברי חברי הכנסת שלא לתת יד לקיצוץ נוסף במשטרת ישראל, ובטח לא באותם גופים העוסקים באכיפת התנועה.
       
       אני חושב שחקיקה - ונדמה לי שהכנסת צריכה לחוקק חוקים, לקרוא להם מצדי חוקים לשעת-חירום, הלוא זו ממש שעת-חירום, שבה ילדינו ואנשינו נהרגים על הכבישים. צריך לחוקק חוקים גם אם הם פוגעים לאורך תקופה קצובה בחופש הפרט, בחופש הקניין, ואני מדבר על שלילת רשיונות נהיגה לתקופות ארוכות, אני מדבר על הורדת כלי רכב מכבישים, כשבעל הרכב עשה עבירות תנועה סדרתיות או שהיה מעורב בתאונות דרכים; סוג של חוקים שבמצב החירום שאנחנו נמצאים בו - ואפשר להביא דוגמאות נוספות - צריך לחוקק, וזה בידינו. שלא לדבר כמובן על תשתיות ולטווח ארוך גם על חינוך - שבתעודת הגמר של בית-הספר התיכון, בתוך המבחנים שתלמיד צריך להיבחן כדי שיהיה זכאי לקבל תעודה, יהיה גם נושא התנועה בדרכים, תרבות ההתנהגות בכבישים וכל הדברים האחרים. יש חשיבות  עצומה אצלנו לעיסוק בחינוך לטווח ארוך.
       
       חברים, זה בידינו, אסור לעבור על כך לסדר-היום. בין 500 ל-600 הרוגים בשנה זה מספר מדהים, מפחיד, ורק בסטטיסטיקה זה מתקרב גם אלינו, אל כל אחד ואחד באופן אישי. על כן לא רק כמחוקקים, אלא כמי שחרד, כל אחד לעצמו, למשפחתו, לסביבתו הקרובה, בואו נעשה את זה רגע אחד לפני ולא רגע אחד אחרי.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. חבר הכנסת אליעזר כהן, ואחריו - אחרון הדוברים בנושא הזה, חבר הכנסת ישראל אייכלר.
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת גלעד ארדן, אדוני השר עזרא, אני מברך על הדיון הזה ועל היום השלם שהכנסת הריצה לאורך ולרוחב, עם הרבה מאוד אירועים והרבה מאוד אורחים, בנושא המלחמה בתאונות הדרכים. 
       
       אמרה חברת הכנסת פינקלשטיין מהמפד"ל, שתמיד אומרים שאין מה לעשות. יש מה לעשות, יש הרבה מאוד מה לעשות, והאפשרויות לעשייה הולכות ומתפתחות ומתקדמות.
       
       המלה "תחקיר" פירושה לשבת וללמוד משגיאות. התחקיר עשה את חיל האוויר לחיל אוויר מצוין. אנחנו כבר 30-40 שנה יושבים, אחרי שחוזרים אפילו מהמבצע הכי טוב. היום אני כבר לא יושב, היום הצעירים עושים זאת, וזו דרך חיים. גם צה"ל למד את זה, כל יחידה עושה את זה, חוזרים מהמבצע הכי טוב, ברמה הכי טובה, יושבים ולומדים איך לעשות יותר טוב. 
       
       למה אני אומר את זה? אני אומר את זה מפני שבשבוע שעבר עלינו פה במגרש החנייה של המסוקים של הכנסת וראינו מה זה סימולטורים לנהיגה. יש היום ציוד ממוחשב ולא ממוחשב, שמאפשר לכל נהג, בכל כלי רכב, לעשות כל תרגיל החלקה וכל תעלול בלי שהוא ייפגע. זה מעלה בהרבה את רמת הנהיגה. אני כבר לא מדבר על זה שטייסים היום עושים אימונים למצבי חירום בסימולטורים מלאים. טייס "ג'מבו" יושב ועושה את כל האימונים שלו רק על סימולטור. הוא לא מתאמן בהטסה של אווירון, את האווירון עם הנוסעים הוא מטיס כמו שצריך. 
       
       הנקודה הראשונה שלי היא, שיש היום אמצעים מדהימים ללימוד משגיאות, כדי להעלות את רמת הנהיגה לא פי-שניים, לא פי-שלושה, אלא פי-שישה ופי-עשרה.
       
       הנקודה השנייה: נסעתי עם מחלקת הבטיחות של "אגד". "אגד" בעצמה, ביוזמתה, הכינה רכב, עם ציוד צילום, ונדהמתי לראות את הסרט של יום נהיגה של מחלקת הבטיחות של "אגד" אחרי אוטובוסים. מה שראינו היום אצל חיים הכט באודיטוריום, חברי ארדן. הם יושבים אחרי אוטובוסים ורואים אוטובוס נוסע מתחנה לתחנה עם דלת פתוחה כל הדרך – בדרך, הדלת כבר יכולה לאסוף אתה כמה הולכי רגל. צוות הבטיחות של "אגד" נוסע אחרי אוטובוס ורואה אוטובוס חוצה צומת עמוס באור אדום ומכוניות חוצות אותו בצולב. 
       
       מה שיפה הוא, שהם לא קוראים לנהג של "אגד", מגישים נגדו תלונה ושולחים אותו למשטרה והוא חוטף קנס ובזה הוא גמר; אחר כך הם יושבים ומראים לו: תראה, חביבי, תראה איך שהדלת שלך כמעט העיפה הולך רגל. הם יושבים ולומדים ומתחקרים, ויבורכו על כך. אני בטוח שהם יעלו את רמת הבטיחות ב"אגד", כתוצאה מיחידה קטנה אחת של כמה חבר'ה מבטיחות "אגד". 
       
       אם אני יכול להעלות נקודה אחת לכל אזרח וכל נהג במדינה הזאת - ואני יודע בדיוק על מה אני מדבר מפני שזה קורה גם לי. זה קורה לכל אחד מכם, זה קורה לכל נהג, בכל נהיגה, שהוא מרים משהו מהרצפה, שהוא מזיז את הטלפון, האמא שמיישרת את הילד בכיסא האחורי ובינתיים מפסיקה לנהוג לשנייה, שתיים, שלוש. ואלה התאונות הקטלניות ביותר, שבהן האוטו עף לנתיב שממול ונכנס בהתנגשות מצח באוטו שבא ממול. תבדקו את מה שאני אומר לכם - אני התווכחתי עם השר ליברמן כשהוא היה שר התחבורה - מרבית התאונות הקטלניות של החודשים האחרונים היו בירידה ממסלול אחד; אתה עף למסלול השני, כי אתה מפסיק לנהוג מסיבה כלשהי. והעצה היא: אל תפסיקו לנהוג, אפילו לא לשתי שניות, אפילו לא לשנייה. אני אומר את זה לעצמי כמה פעמים בכל נהיגה: אל תפסיק לנהוג. אני רואה שאני מסיט את תשומת לבי מהנהיגה לשנייה, להזיז משהו – אופ-אופ-אופ, לחזור לעניין. זו עצה לכל נהג, לכל אזרח. וזה יחסוך הרבה מאוד הרוגים על הכבישים. תודה רבה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, אחרון הדוברים. אחריו ישיב השר עזרא. 
       
       לא רק לא להזיז דברים, אלא אפילו לא לקרוא עיתון. 
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מודה ליושב-ראש הכנסת ולחבר הכנסת ארדן שיזמו את הדיון, ואני שותף לתחושתו של חבר הכנסת ארדן על מיעוט המשתתפים בדיון הזה, יחסית לחשיבותו, כי גם לפני כשנה בערך יזמנו דיון במליאה והתוצאות היו עוד יותר דלות. פחות אנשים באו. 
       
       חוסר הפרופורציה בין ההתייחסות למלחמת השבטים והעמים שבארץ הזאת לבין ההתייחסות לתאונות הדרכים, שהורגות יותר מכל המלחמות גם יחד, מראה שיש פה עניין, מה שנקרא, גורם אנושי פסיכולוגי. מישהו יכול לספור כמה מאבטחים המדינה הזאת משקיעה בכל מרפאה, בכל משרד, בכל אולם, בכל מקום, בכל פינה בארץ, שמא יבוא חלילה איש צר ואויב ויעשה פיגוע ויתפוצץ? וחשוב לעשות את זה. כמה משקיעים - מיליארדים - כדי למנוע נפילות טילי "קסאם" ופיגועי טרור וכל הדברים הנוראים האלה? וזה חשוב מאוד. לעומת זאת, כמה שוטרים - במקביל למאבטחים - ניצבים על הכבישים כדי למנוע מחיות טרף לקטוף חיי אדם בכבישים? 
       
       אני בטוח שאם היתה נוסעת ניידת אחת הלוך וחזור - אפילו בלי לעשות דוח אחד - בכביש ירושלים--תל-אביב, תל-אביב--חיפה וכבישים אחרים, כל המכוניות – מניסיון, מי שנוסע בכביש רואה את זה – כולם נוסעים כמו, להבדיל, בלוויה. בדיוק במהירות של השוטר. אף אחד לא עוקף, אף אחד לא משתולל, וכל אלה שמסוכנים בכביש יודעים לפחד ממכונית משטרה. 
       
       למה המשטרה לא נמצאת בכבישים, יחסית למה שהיה צריך? בכל מרפאה של קופת-חולים אני צריך לראות מאבטח? מרפאה שכונתית?
       
יעקב אדרי (הליכוד):
       
       נמצאים. נמצאים. 
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       נמצאים? כל נהג, כל חבר כנסת יכול לראות כמה נמצאים. אני אומר שוב: יחסית למספר המאבטחים מפני פיגועי טרור. בכלל לא בפרופורציה. 
       
       עכשיו שמענו, היום, בוועדה לפניות הציבור, הקדשנו את הישיבה ביום הבטיחות בדרכים לענייני הקנסות, ועלה מפי האנשים המקצועיים, שרבבות נהגים נוהגים בלי רשיון נהיגה בתוקף. אם היו מספיק שוטרים, עצם העובדה - רק לבדוק את הנהגים, האם יש להם רשיון או אין להם רשיון, היו מורידים רבבות נהגים שאם הם יכולים לנהוג בלי רשיון הם כבר פוטנציאל מסוכן בכביש. 
       
       התורה אומרת: "ונשמרתם מאד לנפשתיכם", גם בספר דברים וגם בספר יהושע. לכן חוקי התנועה נתפסו אצל גדולי התורה כחוקי תורה. יש פה גם פרנסה. חוקי תנועה הם לא חוקים אינטרסנטיים, שמישהו עשה בשביל איזה אינטרס פוליטי. חוקי תנועה הם חוקים ששייכים לכולם, הם שוויוניים, וחייבים לשמור אותם. ומי שעובר על חוקי תנועה, כמי שעובר על חוק התורה. 
       
       חבר הכנסת מצנע אומר: אנחנו חברה לא ממושמעת. וזה נכון, מי כמוהו יודע, מי כמונו יודעים. אבל חייבים לחשוב, למה זה קרה שהחברה שלנו לא ממושמעת? כי חינכו כאן דורות לא לשמוע מוסר אב ולא ללמוד תורת אם; ההיפך מ"שמע בני מוסר אביך ואל תטש תורת אמך". החינוך הבסיסי, לשמוע תורת אם, זה מה שמחזיק את האדם במשמעת. ברגע שנשברה הפלטפורמה של המשמעת לחוקי התורה, למה שאדם יישמע לחוקי הכנסת - פוליטית, אינטרסנטית, וכל מיני הסברים?
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       אפשר להעיר הערה?
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       בשמחה. אנחנו בדיון רציני.
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       אני לא בטוח שבציבור החרדי הזהירות בדרכים היא גבוהה יותר בגלל - - - כיבוד האב וכו'.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       קודם כול, אני כן בטוח. ושנית, אנחנו הרי יודעים שהתורה שייכת לכל עם ישראל ולא רק לחרדים. "שמע בני מוסר אביך" - לא כתוב שם: חרדי, היי, שמע בני מוסר אביך. כתוב שם: "שמע בני מוסר אביך ואל תטש תורת אמך" - אפילו לא רק ליהודים. בפרט ליהודים. אבל חרדים או לא חרדים זה לא העניין פה. מי שחרד לדבר השם שומר על חוקי התנועה. 
       
       דבר נוסף, אני רוצה לומר: כתוב, אצל אברהם אבינו, "רק אין יראת אלקים במקום הזה והרגוני". וחז"ל אומרים שאסור ללכת עם אדם רשע ברחוב, כי על חייו לא חס, על חיי אחרים לא כל שכן. בשבוע שעבר הזדעזעתי לשמוע אנשים שמתייחסים לחיי כלב כמו לחיי הילדה שנטרפה על-ידי כלב רע, וכעסו על זה שהרגו את הכלב הזה, ושמעתי אפילו אומרים: רצח בכוונה תחילה. בבית הזה קרה אסון, אבל בשביל זה לרצוח בכוונה תחילה את הכלב? ואני שואל את עצמי: אם מישהו מתייחס לחיי ילדה קטנה כאל חיי כלב, למה שהוא יתייחס לחיי אדם יותר מאשר לקטיפת פרח? אז נקטפו פרחים. אז נקטפו חיי אדם. ברגע שאנחנו מוציאים מנשמת האדם את הניצוץ האלוקי ולא מבינים שחיי האדם יש בהם קדושה אלוקית, וקדושת החיים זה ערך עליון, אז למה שלא ישתוללו אנשים בכבישים? 
       
       אם אדם היה יודע שהוא נוסע בכביש - חס וחלילה הוא עלול לפגוע במישהו אחר, לא רק שהוא ייפגע. יש לי יהודי, מכר, שלא רוצה להיות נהג כל ימי חייו. בן-אדם  מבוגר. אמרתי לו: מה ההבדל? אם אתה לא נהג, אתה יושב ליד נהג, אתה עלול להיפגע. אז הוא אומר: אבל כשאני נהג אני עלול להרוג, חס וחלילה, מישהו אחר. זה אנשים בודדים, לא כולנו בדרגה הזאת, אבל זה מראה על מערכת המוסר של האנשים האלה. 
       
       יש לי כמה הצעות מעשיות מאוד, ובזה אני רוצה לסיים. יש לי הצעה שכבר העליתי אותה בשעתה, לעניין קליטת עברייני תנועה בבתי-חולים סיעודיים, במחלקות אורתופדיות, בבתי-החולים, בבית-לוינשטיין, שיראו וילמדו מה קורה בכבישים ואז ייזהרו יותר. השופטים יש להם בחוק אפשרות לעשות את זה והם לא עושים את זה – אני דיברתי עם שופט – כי בתי-החולים אומרים: תעשו לנו טובה, פה זה בית-חולים. פה זו לא המערכת לחנך עבריינים פרועים, זה לא המקום להכניס נהגים עבריינים. כי את מי שולחים כבר למאסר כזה? לעונש כזה? מישהו שהוא עבריין. עבריין כזה לא רצוי בבית-החולים. 
       
       צריך ליצור איזה פתרון. יש לי רעיון; אולי יש אנשים שיתקוממו מולו. הרי לא מתביישים לשים שלט "נהג חדש" על רכב. למה שלא יכתבו על הרכב: רכב זה ביצע כך וכך עבירות מסוכנות? אני לא מדבר על כל עבירת חנייה. עבירות מסוכנות, שיהיה אות. 
       
       אומרים לי: לא, יש חברות שיש להן כלי רכב עם כמה נהגים. אם כך, לבעל החברה זו תהיה פרסומת לא כל כך טובה אם יהיה כתוב על הרכב שהוא עבר כך וכך עבירות, ואז הוא יגיד לנהגים שלו: "דיר באלכ", אם אתה תעשה עבירה ויהיה כתוב על הרכב: רכב זה ביצע כך וכך עבירות מסוכנות, זה יזיק לחברה. וכך גם חברות לא יאפשרו זאת וגם אדם פרטי לא יאפשר. שאל אותי מישהו: ומה אם הבן שלי יעשה עבירה על האוטו שלי? מה אני אשם? אמרתי לו: תגיד לבן שלך – בשביל כבוד האב לפחות, מילא אתה עם החבר'ה הצעירים שלך, אבל אני אדם מכובד, איני יכול לנסוע ברכב שעליו כתוב: רכב זה עבר עבירות. אני חושב שזה יהיה גורם הרתעה.

	הנושא האחרון, שרציתי גם להעלותו כהצעה לסדר-היום השבוע, הוא העלאת מחירי הנסיעות בתחבורה הציבורית. אני חושב שצריך להוריד את מחירי הנסיעות בתחבורה הציבורית ולעודד אנשים לנסוע בתחבורה הציבורית, ואז הרבה פחות אנשים יהיו בכביש, ואנחנו יודעים שמספר התאונות הוא פונקציה של עומס בכביש. בדרך כלל זה משפיע. 

	אסיים בפסוקים: "כי מלאכיו יצוה לך לשמרך בכל דרכיך", "ה' ישמר צאתך ובואך מעתה ועד עולם", לכל נהגי ישראל.

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       יישר כוח.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. השר עזרא, בבקשה.

השר גדעון עזרא:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מברך את יושב-ראש ועדת המשנה לנושא תאונות הדרכים על הכינוס שהיה היום ועל הדיון שמתקיים עכשיו. 
       
       אין לי כל ספק, כי לכל אחד ואחד מאתנו יש רעיונות בנושא. הבעיה היא בביצוע. נשמעו פה כמה רעיונות, וגם לי יש כמה רעיונות משלי, אבל אני נמצא כאן על תקן של ממלא-מקומו של ראש הממשלה כשר התחבורה עכשיו.
       
       ברשותי דוח של משרד התחבורה על המצב בנושא תאונות הדרכים. מתחילת השנה ועד 28 ביוני, בששת החודשים הראשונים של השנה, נהרגו בישראל, לרבות במחוז ש"י, על-פי נתוני המשטרה, 262 איש, לעומת 232 בתקופה המקבילה אשתקד. זו עלייה של 13% במספר ההרוגים. 
       
       מגמת העלייה במספר ההרוגים החלה כבר ברבעון הראשון של השנה, עלייה של 10% בהרוגים עד חודש מרס. עד אפריל הסתמנה עלייה של 14%. בחודש מאי התרחשה קפיצה חדה במיוחד – כ-50 הרוגים לעומת 25 הרוגים בשנה הקודמת. בחודש יוני התרחשה ירידה חדה בתאונות, לעומת 2003 – 33 הרוגים לעומת 52 בשנה שעברה. 
       
       מהעיבודים שבוצעו במשרד התחבורה, על סמך הנתונים שבידם, עולה שעיקר הקפיצה התרחשה בתאונות שמעורבים בהן רכבי משא כבדים, מעל 10 טונות, ובמיוחד רכבים כבדים מעל 34 טונות. שינוי המגמה של מה שקרה בחודש מאי זוהה כבר בסוף מאי, והוחלט לקיים אכיפה מוגברת בקרב נהגי רכב כבד ובקרב כלל הנהגים. בחודשים אלה הכפילה המשטרה את כוחות האכיפה, ומיקדה את האכיפה בקרב נהגי רכב משא כבד. לדעתי, יש טכוגרף בכל משאית, ואין צורך להיות על הכבישים בשביל לבדוק את הטכוגרף. המשטרה יכולה לבדוק את הטכוגרפים גם במשרדים ולראות אם יש עבריינים. 
       
       עליות מובהקות בתאונות קטלניות זוהו במחוזות ירושלים וחיפה, ובערים עכו, רמלה ונתניה. מנהל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, בשיתוף עם סמנכ"ל יבשה במשרד התחבורה והמשטרה, בחנו את המוקדים בערים שבהן חלה העלייה במספר התאונות והציעו תוכנית ספציפית לאותם מוקדים. 
       
       חלה עלייה בתאונות מסוג  חזית אל חזית, שהן במהותן קטלניות ביותר, ותאונות התנגשות בעצם דומם. חלה עלייה של 9% במספר ההרוגים בדרכים העירוניות. למרות העלייה במספר ההרוגים במגזר העירוני, יש הפחתה במספר ההרוגים הולכי רגל ורוכבי אופנועים. בקרב נהגים צעירים חלה עלייה של 12% בתאונות החמורות. ניתוח נתוני התאונות מצביע, כאמור, על ריבוי של תאונות רכב יחיד, ועל ריבוי תאונות שבהן נהרגים נהגים צעירים; צעירים שאיבדו שליטה ברכב מסיבות של נהיגה מהירה, עייפות, הירדמות בשעות לילה מאוחרות, התנגשו בגדרות בטיחות בשולי הדרך, בעמודי תאורה, בעצים וכיוצא בזה. בתאונות אלה בדרך כלל נפגעים חברים נוספים של הנהג הצעיר, שישבו כנוסעים ברכב. 
       
       היום התקיים דיון בוועדת הכלכלה, בהכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית של הצעת חוק ממשלתית שתגביל לשניים את מספר הנוסעים הנוספים ברכב שבו נוהג נהג חדש עד גיל 21, קרי נוסע נוסף אחד לנהג המלווה, ותאריך את תקופת הנהיגה בליווי לשישה חודשים. הארכת תקופת הנהיגה בליווי עשויה לתרום ליתר מעורבות של הורים בנהיגת בניהם ולרכישת הרגלי נהיגה בטוחים יותר על-ידי הצעירים. בדיון שהתקיים היום בוועדה הוחלט להאריך את תקופת הנהיגה בליווי, אך טרם הוחלט מה יהיה אורכה. 
       
       כשלושה-רבעים מתלמידי כיתות י"א בבבתי-הספר התיכוניים נחשפים בבתי-הספר לתוכנית מיוחדת שנקראת "חינוך תעבורתי", שנלמדת בהיקף של 30 שעות לימוד.
       
       רוחמה, זה מפריע לי. עשי לי טובה.

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       היא מצטערת על כך שאביגדור ליברמן לא עונה במקומך. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       גם אני מצטער. 
       
       הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים מממנת פעילות זו בסכום של כ-15 מיליון שקלים, מתוך כוונה להקנות לצעירים, ערב קבלת רשיון הנהיגה, כלים וכללים לתרבות נהיגה נכונה. תוכנית זו עברה בשנה האחרונה רענון, כדי לעשותה יותר רלוונטית לצעירים. 
       
       משרד התחבורה יצא למכרז להקמת מגרשי הדרכה, שבהם יחויב כל נהג צעיר להתנסות בנהיגה בתנאים מכבידים טרם קבלת רשיון הנהיגה הקבוע, בתקווה שיימנע בעתיד מכניסה למצבי נהיגה שההיחלצות מהם בשלום נדירה. 
       
       בצה"ל החלו השנה, במימון הרשות הלאומית לבטיחות, בתוכנית מיוחדת, "חיילים בחופשה", המיועדת לחיילים שמחזיקים ברשיון נהיגה אזרחי, מתוך כוונה שאותם נהגים יפעלו גם בנהיגה האזרחית באותה מערכת ערכים שמכוונת את התנהגותם הצבאית. 
       
       כמו כן, משרד התחבורה מקדם חקיקה שתכליתה להקל על שוטרים לבדוק באורח אקראי את רמת האלכוהול בדמם של נהגים, כדי להקל על השוטרים לבדוק נהיגה בשכרות ולהרתיע נהגים ששתו והחליטו לנהוג. 
       
       נוכח ריבוי תאונות רכב יחיד בשולי כביש, הוחלט לקדם יוזמת חקיקה שתגביל את האפשרות לחנייה בשולי הדרך, למעט במקרי חירום. בימים אלה הוגדל הקנס על חנייה על המדרכות ובמקומות אסורים לחנייה. 
       
       המשרד מטפל באופן ממוקד בנהגים מועדים, ששבים ומבצעים עבירות חמורות שמסכנות חיים, וחומרת עונשי המינימום על כמה עבירות קשות במיוחד הועלתה. שיטת הניקוד החלה לפעול. נשללו רשיונותיהם של כ-1,000 נהגים שצברו במהלך השנה מעל 36 נקודות, ועוד 4,000 קיבלו מכתב פנייה אישי, בחתימתו של מנהל אגף הרישוי, שמתריע בפניהם כי הם צברו כבר בין 24 ל-34 נקודות, כי הם צפויים לקבל זימון לקורסים מיוחדים וכי רשיונם עלול להישלל אם יוסיפו לצבור נקודות. 
       
       גורם המהירות, חבר הכנסת מצנע, נמצא הגורם הישיר לכ-18% מהתאונות, והוא אלמנט תורם עוד לכ-20% מהתאונות. 

       השנה תסתיים עבודת המטה לפרויקט של הקמת מערך אכיפה אלקטרוני אוטומטי בדרכים עתירות תאונות. המערך יכיל 300 מצלמות מהירות ומצלמות רמזור, שיעבירו בשידור על-קווי למרכז לעיבוד דוחות תמונות של נהגים שנסעו במהירות מעל המהירות המותרת, או חלפו באור אדום ברמזור. עד סוף השנה יגובש המפרט, והמשרד יצא למכרז לגורם שיקים ויתפעל את המערך, ובשנה הבאה צפויה התחלת הקמת המערך. לאור הניסיון במערכות דומות בחו"ל, אנו מצפים כי קפיצת מדרגה במאסת האכיפה של מהירויות הנסיעה ונסיעה באור אדום ברמזורים תביא להורדת מהירויות הנסיעה בדרכים ותביא לירידה משמעותית גם בתאונות הדרכים ובנפגעים. בחוץ-לארץ נצפו ירידות של 25% בתאונות רמזור ו-20% בתאונות מהירות. משרד התחבורה מקווה שהמערכת תרתיע נהגים ותשפיע עליהם לנסוע במהירויות המותרות.
       
       חברי חברי הכנסת, למרות הירידה במספר ההרוגים הולכי הרגל השנה, עדיין שיעור הולכי  הרגל הנפגעים בישראל נותר גבוה גם השנה - כ-32% מההרוגים.
       
       במשרד גובשה תוכנית השקעות מיוחדת בתשתיות עירוניות בקטעי דרך, בצמתים ובשכונות שנמצאו מרובות תאונות הולכי רגל. שר האוצר אמור לאשר בימים אלה, ואני מבין שהיום הוא אישר, את התקציב הנוסף הנדרש לביצוען. בכל מקרה, המשרד נמצא בעיצומו של מבצע הסברה בססמה: "אל תחצה חיים", ומתכננים לקיים פעילות נרחבת במהלך חודש יוני בבתי-הספר, לקראת יציאת תלמידים לחופשות הקיץ.
       
       בצה"ל נבחנת היום מערכת חדישה לסינון מועמדים לנהיגה ברכב כבד. מערכת זו, שהוכיחה את תקפותה באירופה, תאומץ על-ידי חברות תובלה לסינון מועמדים לנהיגה ברכב כבד, וחברות הביטוח יעודדו חברות שהן מבטחות לחייב נהגים במבחני סינון שיכללו מערכת זו.
       
       נהגי אופנועים פגיעים במיוחד. הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים בוחנת בימים אלה אמצעים חדישים למיגון רוכבי אופנועים. בתחילת השנה פנתה הרשות בשידורי הרדיו לנהגים לפקוח את עיניהם ולהיות מודעים לקיומם של רוכבי האופנועים -  הססמה היתה: "השגיחו באיש עם הקסדה" - ויצאה במסעות הסברה נוספים, שמטרתם להביא למודעות ולשינוי התנהגות בנושא חציית הכביש, בנושא חגורות בטיחות, בנושא צמיגים ועוד ועוד.
       
       הוחלט להכריז על חודש יוני כחודש בטיחות בדרכים, שבו שותפים הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, משרד החינוך, המשטרה, ארגוני מתנדבים, צה"ל, ארגון קציני הבטיחות בתעבורה וגם כאן בכנסת. סיום הפעילות מצוין היום ביום הבטיחות בדרכים בכנסת.
       
       אני חושב שברור למדי שהוועדה בראשותך תמשיך לפעול בנושא הזה, ולכן אני חושב שתסתפק בדוח זה של משרד התחבורה ושיופקו כל הלקחים והמסקנות. תודה.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       כלומר, ההצעה היא להסתפק או להעביר לוועדה?
       
השר גדעון עזרא:
       
       אני מציע להסתפק. יום הבטיחות בדרכים נגמר, וצריכים לחזור לעבודה.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       רבותי, אני מפנה שאלה לחברי הכנסת המציעים, אם הם מסתפקים בתשובת השר. חבר הכנסת ארדן?
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       כן.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חברת הכנסת פינקלשטיין?
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       כן.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       מסתפקת.
       
       חבר הכנסת מצנע מסתפק?
       
עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       כן.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת אליעזר כהן לא נמצא.
       
       חבר הכנסת אייכלר מסתפק?
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       כן.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       מסתפק.
       
       לכן, רבותי, בזה תם הדיון בנושא הזה, ואנחנו עוברים לנושא הבא.

       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       הכרזה לסגן מזכיר הכנסת. בבקשה.
       
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:
       
       ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת – 
       
       לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: מטעם ועדת הכספים - הצעת חוק הפיקוח על עסקי ביטוח (תיקון מס' 12) (תיקון), התשס"ד-2004; ומטעם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות - הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון מס' 5), התשס"ד-2004. תודה.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה.
       
הצעת חוק נגישות לדיווח על נהיגה מסוכנת בחברות, התשס"ד-2004
       [נספחות.]
(הצעת קבוצת חברי הכנסת)
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       רבותי, אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק פ/2084 - הצעת חוק נגישות לדיווח על נהיגה מסוכנת בחברות, התשס"ד-2004. יציגו את הצעת החוק שני חברי כנסת.
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       כך רשום לי. כך רשם יושב-ראש הכנסת. אני טועה? הראשון הוא חבר הכנסת עמרם מצנע, ואחריו – חבר הכנסת ארדן. מובן שגם הזמן מתחלק: חמש דקות לכל אחד.
       
עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       הצעת החוק המדוברת, שהועלתה לכאן ביום המאבק בתאונות דרכים, היא הצעת חוק שעוסקת בדיווח על נהגים הנוהגים ברכבים השייכים לארגונים. מסתבר שנהגים הנוהגים ברכבים שאינם פרטיים שלהם, אלא שייכים לארגונים, אם זה צי משאיות או צי אוטובוסים, צי של רכב מסחרי או רכבים פרטיים שחברות מעמידות לטובת נהגיהן - התנהגות הנהגים אינה כמו ההתנהגות של נהגים שנוהגים ברכבם הפרטי. הצעת החוק קובעת, שכל מי שמחזיק צי רכב מעל כמות כלי רכב מסוימת בחברות שונות, על-פי סוג כּלִי הרכב, יחויב במדבקה על השמשה האחורית, שבה יש מספר טלפון שדרכו אפשר להתקשר למוקד הפועל 24 שעות ולדווח על נהיגתו של הנהג. 
       
       הדבר הזה עובד בכמה מדינות בעולם. יש גם כמה חברות בישראל שאימצו זאת ללא חקיקה. מסקרים שנעשו: למשל חברת "בונז'ור" בארץ דיווחה על ירידה של 78% בהיקף דוחות התנועה שנהגים הנוהגים ברכב של החברה קיבלו, ו-25% בתאונות דרכים. קיבוץ יד-מרדכי עשה זאת על רכבי הקיבוץ, ויש ירידה של 63% בדוחות התנועה לחברים. צה"ל עושה ניסיונות בכמה יחידות, והיום משתתפים בזה כ-2,000 כלי רכב. "תנובה" נכנסת לתהליך הזה, קיבוץ גלאון ומקומות נוספים.

	יש לי פה תוצאות סקרים בארצות-הברית, למשל סקר של חברת ביטוח העוסקת במשאיות כבדות. השתתפו במחקר הזה 78 חברות בעלות ציי רכב של בין 10 ל-300 כלי רכב. מדובר בחיסכון של 51% בהוצאות על כלי הרכב לאותה חברה ובירידה של 53% בהיקף תאונות הדרכים. יש לי דוגמאות נוספות, ואני לא רוצה להרבות.

	הרעיון הוא פשוט מאוד: אתה חייב להדביק מדבקה על השמשה האחורית. כשיש גם קצין רכב באותו ארגון או באותו גוף שמספק לעובדיו כלי רכב, יש מוקד - או בארגון עצמו או בחברות שתספקנה את השירות הזה - יש דיווח, ויש מעקב אחר אותם נהגים ובקרה ואחריות - דיברתי על זה לפני כמה  דקות - של קצין הרכב, של קצין הבטיחות. וראה זה פלא, האחוזים בירידה: גם של העלויות, גם של תאונות הדרכים, וגם, כמובן, של עבירות תנועה. מדוְוחים גם על נהיגה יותר זהירה, על חיסכון בדלק, על התנהגות יותר הולמת ברכב וכן הלאה.

	זה איננו מלשינון משטרתי, שכן הפעולה נעשית בעיקר על-ידי הגופים המחזיקים ציי רכב. 

       זו הצעת חוק שאין לה עלות, אבל יש בה בהחלט התמודדות בעיקר גם עם נהגים מקצועיים בציי רכב גדולים, וגם עם נהגים הנוהגים ברכבים של החברות עצמן.

	יש כמובן יתרונות רבים מאוד לבעלי ציי הרכב: שיעור תאונות הדרכים בירידה, יש ירידה בתעריפי הביטוח והליסינג, יש שיפור בתדמית הארגון, חיסכון בכל הנושא המינהלתי, שיפור בזמינות העובדים וכלי הרכב, הוכחת פעילות בטיחותית כלפי הרשויות השונות. יש יתרונות לחברות ביטוח וליסינג, שיורידו מחירים, יהיו פחות תביעות, עלות התביעות תהיה נמוכה יותר, יהיה שיפור בתדמית וכדומה. היתרונות למדינה: כמובן, הצלת חיי אדם, חיסכון תקציבי של כספי מערכות בריאות, שיקום ורווחה, שיפור איכות הסביבה, זיהוי מקומות מועדים לתאונות, ועוד דברים רבים אחרים. 
       
       זו הצעת החוק, ואני מקווה מאוד שהיא תאושר בקריאה טרומית, תועבר לוועדת הכלכלה, ושם, בלוח זמנים זריז, תאושר ותתרום את תרומתה לשיפור הנהיגה, לירידה בתאונות הדרכים, וכמובן יהיו לה משמעויות רבות נוספות. תודה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה, חבר הכנסת מצנע. חבר הכנסת גלעד ארדן, בבקשה. גם לרשותך עומדות חמש דקות. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כיוון שחבר הכנסת מצנע הציג בצורה די מקיפה את הצעת החוק, אני ארצה רק לחדד ולנגוע בכמה נקודות, גם כאלה שהשר עזרא דיבר עליהן. 
       
       לפעמים אני שומע את התשובות שהמשרדים מכינים, עם כל הנתונים, וזה מעורר תהיות. השר עזרא, כשאנחנו מדברים על כך שהשנה יש עלייה דרמטית במספר התאונות, ועם זאת המשרד מתאר כל כך הרבה את העשייה, מה נעשה ומה בתהליך עשייה ומה עומד להיעשות, אני שואל את עצמי: אם כל כך טוב, אז איך זה שכל כך רע? התשובה, אדוני השר, קודם כול מתחילה מכך – וזה אולי דבר שהרבה אנשים לא יודעים – שמדינת ישראל בכלל לא יודעת ממה נגרמות תאונות הדרכים, ובגלל זה כל ירייה שאנחנו יורים היא בעצם ירייה באפלה. 
       
       למה אני מתכוון? גם זה נתון שאולי חלק מהחברים לא יודעים אותו: רק שליש מתאונות הדרכים שקורות במדינת ישראל נחקרות בכלל, כיוון שמשטרת ישראל, בגלל בעיות כוח-אדם, כיוון  שאין מכון מחקר של מדינת ישראל, בכלל לא חוקרת תאונות שקרו ושלא נגרמו בהן אבדות בנפש או נפגעים. אם לא היה נפגע או לא נהרג מישהו, המשטרה בכלל לא חוקרת את התאונה. לכן, אם באופן מקרי קרתה תאונה, שביום אחר כן היו נהרגים בה אנשים, כי זה היה רכב פחות בטיחותי או אנשים שהחזיקו יותר חזק את ההגה ולא עפו החוצה, אז אף אחד לא יודע מה גורם לתאונות האלה. 
       
       לכן, לפני כל הצעדים שמשרד התחבורה מדבר עליהם, אני חושב שאנחנו צריכים לנהל מאבק על כך שמדינת ישראל תקים סוף-סוף מכון מחקר, שיכלול בתוכו אקדמאים, שיהיה לו כוח-אדם לבדוק ולחקור כל תאונה. אז אולי נוכל ללמוד באופן סטטיסטי מה הם הגורמים האמיתיים לתאונות הדרכים. בינתיים, מה שנותר לנו הוא לנסות לעשות מבצעים, פעם בכיוון הזה ופעם בכיוון אחר, ולא להבין למה המספרים עולים או יורדים. 
       
       אני רוצה לנצל את הבמה הזאת ולקרוא לראש הממשלה – כן ממשלת אחדות, לא ממשלת אחדות – למנות כמה שיותר מהר שר תחבורה במשרה מלאה. אני מצהיר פה, למרות התנגדותי לממשלת אחדות, שאני מוכן שהוא ימנה גם שר ממפלגת העבודה, העיקר שיהיה מישהו. מדובר פה בחיי אדם. אני חושב שאם לא היה מישהו שמטפל עכשיו בטרור הפלסטיני, ובינתיים שר אחר היה מחזיק את זה, היו פה הפגנות מול הכנסת. פה, כמו שציין חבר הכנסת מצנע, נהרגים כל שבוע 12 בני אדם, ואין שר במשרה מלאה שמטפל בנושא הזה. 
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       אין שר בכלל, לא רק לא במשרה מלאה. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       ראש הממשלה כרגע מחזיק בתיק הזה. אבל אני חושב שהמצב הזה לא יכול להימשך אפילו יום אחד נוסף. 
       
       בנוגע להצעת החוק, סיכמתי מראש שאני אצהיר כאן, ואני מצהיר כאן, שאנחנו נמשיך לקדם אותה בתיאום עם משרד התחבורה. נאמר לי שממילא יש היום סמכות בתקנות ואפשר להפעיל את זה, כלומר שהמדינה באופן עקרוני מסכימה לרעיון הזה. אני חושב שהרעיון הזה של שיתוף הציבור במלחמה בתאונות הדרכים הוא רעיון חשוב מאוד, כי, כמו שהסביר חבר הכנסת מצנע, כשאנחנו רואים נהגים שמוכנים ליטול סיכון, שחוצים פס לבן, שעוברים באור אדום, הנהגים האלה, אם הם לוקחים את הסיכון הזה – יש סבירות גבוהה יותר שבאחת הפעמים שהם ייקחו סיכון כזה הם גם יפגעו במישהו. 
       
       אנחנו לא מדברים פה על שנה, אנחנו מדברים על זה שקצין בטיחות של חברה, אם מצטברים אצלו כמה דיווחים לגבי נהג ספציפי, הוא לא יוכל אחר כך להגיד: לא ידעתי שהנהג הזה הוא נהג מסוכן. תהיה לו גם אחריות כלשהי לקיים נוהל בחברה שלו, כדי לטפל, להדריך. אני לא קובע בשבילו כרגע אם להעניש או לא להעניש את אותו נהג, אבל לפחות לזמן אותו לשיחת הבהרה ובירור, שאולי תגרום לאותו נהג "לעשות חושבים" לגבי דרך הנהיגה שלו. 
       
       אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק בקריאה הטרומית. תודה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. ישיב על הצעת החוק השר גדעון עזרא. בבקשה. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הסמכות להסדיר סוגיות אלה, שמועלות בהצעת החוק, ועניינים נוספים שאין הצעת החוק מתייחסת אליהם, מסורה כבר כיום בתקנות התעבורה לרשות הרישוי. בדעת הרשות להפעיל את סמכותה ולהורות לחברות, כמוצע בהצעת החוק, על ניהול מעקב אחר דיווח שיתקבל מהציבור על נהגי החברה ועל הדבקת מדבקות על גבי כלי הרכב של החברות, שייכללו בהן פרטים על קצין הבטיחות של החברה, כדי לאפשר לציבור לדווח. 
       
       ועדת השרים לחקיקה סברה, שהחקיקה הקיימת נותנת מענה הולם לסוגיות המועלות בהצעת החוק, והיא התכוונה להתנגד להצעת החוק. על רקע בקשתו של יושב-ראש הקואליציה לחופש הצבעה, סוכם שיהיה חופש הצבעה על הצעת החוק הזאת. אני אומר לחברי פה, שזה יכלול גם אותנו, חברי הכנסת. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני מצטער, אני לא מקבל את זה. אני מבקש הצעה לסדר. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       מותר לך, אתה יכול להתנגד להצעת החוק. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני לא רוצה להתנגד, אני מתנגד לפרוצדורה. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       מי שואל אותך בכלל על הפרוצדורה?
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       שב בשקט. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       מי אתה שתתנגד לפרוצדורה? 
       
השר גדעון עזרא:
       
       חבר הכנסת פינס, הבקשה הועלתה על-ידי חברי סיעות שונות, לא רק על-ידי חברי סיעות הקואליציה, לרבות חבר הכנסת מצנע ולרבות חברת הכנסת קולט אביטל, שבאה במיוחד להצביע, לבקשתו של חבר הכנסת מצנע, אם אני לא טועה. לכן אני לא חושב שיש מקום להתרעם על כך. אני מבקש מחברי בקואליציה ומהאחרים חופש הצבעה בהצעת החוק הזאת, ולהעביר אותה בסופו של דבר להמשך טיפול בוועדת הכלכלה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אדוני השר, אם יש חופש הצבעה, ברור שכל חבר כנסת מצביע על-פי רצונו ומצפונו. האם עמדת הממשלה היא להתנגד או להסכים, או שאין עמדה? 
       
השר גדעון עזרא:
       
       ועדת שרים לחקיקה התנגדה להצעת החוק הזאת. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       לכן עמדת הממשלה היא להתנגד. 
       
השר גדעון עזרא:
       
       נכון, אבל אני מציין שהסכמנו, לרבות השרים הנוגעים בדבר, לחופש הצבעה בנושא המסוים הזה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אתה עושה שירות לקואליציה. 
       
עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       הוא עושה שירות רע לממשלה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - - 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אבל העמדה של ועדת השרים היא להתנגד, ולכן אי-אפשר שחבר כנסת יעלה להתנגד להצעת החוק אם הממשלה מתנגדת. לכן אנחנו עוברים להצבעה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני רוצה אחרי ההצבעה להעיר הערה לסדר. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       לפי איזו פרוצדורה?
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אנחנו מצביעים בקריאה טרומית על הצעת חוק נגישות לדיווח על נהיגה מסוכנת בחברות, התשס"ד-2004. ההצבעה החלה. 
       
הצבעה מס' 2
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 24
בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – אין
נמנעים – אין
ההצעה להעביר את הצעת חוק נגישות לדיווח על נהיגה מסוכנת בחברות, 
התשס"ד-2004, לדיון מוקדם בוועדת הכלכלה נתקבלה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       הצעת החוק התקבלה ברוב של 24 תומכים, ללא מתנגדים וללא נמנעים. 
       
       חבר הכנסת פינס מבקש להציע הצעה לסדר. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, מדובר רק בהצעה לסדר, כי אני תומך בהצעת החוק הזאת. 
       
       אני רוצה להבהיר מה קרה כאן: מזכירות הכנסת סירבה לאפשר לחברי כנסת מהאופוזיציה להניח היום הצעות חוק בנושא תאונות הדרכים, בטענה שהממשלה מתנגדת, והיא מאפשרת להניח רק הצעות חוק  שהממשלה תומכת בהן בקריאה טרומית. מה שנעשה כאן הוא מעשה הונאה, פרוטקציה של שר משפטים חסר עמוד שדרה, אפס מאופס, שעושה מה שגדעון סער אומר לו, משיקולים פוליטיים-קואליציוניים מכוערים, שמקומם לא יכירם בבית הזה. 

 היו"ר מוחמד ברכה:
       
       זו כבר לא הצעה לסדר. ההצעה לסדר נשמעה, הסיפא של הדברים אינו מקובל עלי ואינו צריך להיכלל בפרוטוקול. אני מציע לחבר הכנסת אופיר פינס להפנות תלונה לנשיאות הכנסת, אשר תדון בה בכובד ראש. אני מבין שגם חבר הכנסת מצנע הוא חבר כנסת מהאופוזיציה, ואף הוא חתום על ההצעה, אז על מה התלונה?
       

הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 140 והוראת שעה), התשס"ד-2004 
       [מס' מ/107; "דברי הכנסת", חוב' ל', עמ' 12644; חוב' ל"ב, עמ' 13170; נספחות.]
(קריאה שנייה וקריאה שלישית)

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 140 והוראת שעה), התשס"ד-2004, קריאה שנייה וקריאה שלישית. יציג את הצעת החוק בשם ועדת הכספים חבר הכנסת אהוד רצאבי. בבקשה, אדוני.
       
אהוד רצאבי (בשם ועדת הכספים):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הנני מתכבד להביא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת החוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 140 והוראת שעה). נא לשים לב, כי בקריאה הראשונה היתה הצעת חוק זו מס' 139, ומטעמים טכניים היא תהא מעתה מס' 140. 
       
       בעת הדיונים החליטה הוועדה לפצל מהצעת החוק שעברה קריאה ראשונה את הסעיף העוסק בתיקונים לחוק הפיקוח על עסקי ביטוח ולהשאירו לדיון נוסף על שולחן הוועדה.
       
       מה שמונח לפניכם עתה הם רק הסעיפים המפחיתים את מס ההכנסה כבר בשנת המס הנוכחית הן ליחידים והן לחברות, בתחולה מ-1 בינואר 2004. הפחתת שיעורי המס ליחידים נעשית רק לגבי הכנסות נמוכות ובינוניות, עד להכנסה של 11,040 שקלים בחודש. נטל המס יישאר ללא שינוי בהכנסה שמעל 11,040 שקלים. הפחתת המס תימשך בשלבים גם בשנת 2005, עד לסיומה בשנת 2006. מס הכנסה על חברות יופחת בשלבים, עד שיגיע ל-30% בשנת 2007, במקום 36% היום. בשנת המס 2004 יהיה שיעור המס על חברות 35%, בשנת 2005 - 34%, ובשנת המס 2006 - 32%.
       
       אנו מאמינים כי הפחתת שיעורי המס הן ליחידים והן לחברות היא צעד חשוב בעידוד הצמיחה הכלכלית והגדלת התעסוקה. לכן אני קורא לכם שלא לקבל את הסתייגותו של חבר הכנסת אורון, שלא להפחית את מס החברות. 
       
       לדוגמה, רווק או נשוי שאשתו עובדת מתחיל לשלם מס הכנסה מהכנסה שמעל 3,650 שקלים, ומעתה יתחיל לשלם מס מהכנסה שמעל 3,940 שקלים בחודש. נשוי שאשתו עובדת המשתכר 4,000 שקלים בחודש משלם היום 60 שקלים מס הכנסה, ומעתה ישלם 15 שקלים בחודש, תוספת הכנסה של 45 שקלים בחודש.
       
       אני קורא לכם לאשר הצעת חוק זו ולדחות את כל ההסתייגויות. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. אנחנו עוברים להסתייגויות. לשם החוק מסתייגים חברי הכנסת אורון ועמיר פרץ. הם אינם נמצאים ולכן ההסתייגות מוסרת. ההסתייגות לסעיף 1 היא של חברי הכנסת עמיר פרץ, בייגה שוחט ואהוד רצאבי. חבר הכנסת רצאבי, אתה רוצה לנמק את ההסתייגות?
       
אהוד רצאבי (בשם ועדת הכספים):
       
       אני מסיר את הסתייגותי.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת מח'ול ינמק את ההסתייגות של חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, פעם נוספת אנחנו נדרשים לדון בהצעות חוק שמדברות על הורדת מס, הורדת מס לחברות, ומבשרים לנו גם על הצורך להוריד בהדרגתיות את המס לחברות. כרגע גם זורקים את העצם הזאת לבעלי הכנסות נמוכות, שגם הם לא יראו את האמת שמאחורי המדיניות הכלכלית המוצעת לנו. 
       
       אני רוצה להפנות אל הוויכוח הקיים בעניין המסים בין קרן המטבע הבין-לאומית לבין ממשלת ישראל ומשרד האוצר בישראל. בסופו של דבר הוויכוח אינו על הצורך בהורדת מסים או על הצורך בגביית מסים נוספים או לא, אלא יש הסכמה שיש עודפים בגביית המסים במדינת ישראל. הוויכוח המתנהל הוא בין שתי גישות: גישה אחת האומרת שיש להשתמש בעודפי ההכנסה ממסים להורדת מסים נוספת - זו עמדת האוצר, הממשלה, ממשלת הבנקים, ממשלת העשירון העליון, ממשלת החברות הגדולות, הבין-לאומיות  וגם כמה לאומיות.  הגישה האחרת היא של קרן המטבע הבין-לאומית, המדברת על הצורך בשימוש בעודפי ההכנסה ממסים כדי להוריד את הגירעון בישראל, את החובות של מדינת ישראל. אנחנו מדברים על מצב שלפיו אם הממוצע של החובות של מדינה באיחוד האירופי מגיע ל-60% מהתמ"ג, הרי בישראל הוא מגיע ל-107%. 
       
       אני לא רוצה להעדיף אחת משתי הגישות, אבל אני טוען שכל הבלוף הזה שמספרים לנו כאן על כך שיש צמיחה - זה אינו מופנה למקום הנכון שצריך להפנותו אליו, כלומר להפסיק את הפגיעה בשכבות החלשות במדינת ישראל, להפסיק את הפגיעה בעובדים המזיעים מדי יום בעבודה שחורה. 
       
       אדוני שר האוצר, כאשר מתווכחים מה לעשות בעודפי ההכנסות ממסים, אל לך לחשוב רק על איך תורידו מסים מדורגים לחברות, לבעלי הון ולעשירון העליון, אלא אולי תחשבו על 250 עובדי רשות העתיקות שאתם זורקים הביתה, מכיוון שאתם לא מגייסים 10 מיליוני שקלים הדרושים למשך חצי שנה כדי לטפל בפרנסת האנשים האלה. איזו רגישות, איזו גישה, זו שמעדיפה לטפל בהורדת מסים לחברות בטענה שיוסיפו מקומות עבודה, בטענה שרוצים לפתח תרבות עבודה ולא תרבות קצבאות, ואתם זורקים הביתה את האנשים האלה, שחיים על המינימום, על פת הלחם, מכיוון שאתם לא מוכנים לספק 10 מיליוני שקל תקציב, כשכל הסיפור הזה התחיל בכלל כעבודה יזומה. 
       
       אני אומר שיש מאחורי הצעת החוק הזאת סימן דרך וסימון דרך, את מי רואה הממשלה הזאת, את מי רואה משרד האוצר כאשר מדובר בשאלה החברתית. הם לא רואים את עובדי הכפיים, הם לא רואים את האנשים שמזיעים. הם רואים את החברות ואת מנהלי החברות. זאת הופכת להיות מדינה של כל בנקאיה וכל מנהלי חברותיה. תודה רבה, אדוני. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       כאמור, חברי הכנסת האחרים שהגישו הסתייגויות, אורון ושוחט ופרץ, אינם נמצאים כאן. חבר הכנסת רצאבי, האם אתה רוצה לענות על ההסתייגות? 
       
אהוד רצאבי (בשם ועדת הכספים):
       
       כן.

גדעון סער (הליכוד):

       תאמין לי, אתה לא רוצה.
       
אהוד רצאבי (בשם ועדת הכספים):
       
       אני לא רוצה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת רצאבי, אני יודע שענית לחבר הכנסת סער. אבל תענה לי, בבקשה, האם אתה רוצה לענות? לא. אתה אומר שהוא דייק בתיאור רצונותיך. חבר הכנסת מח'ול, האם אתה רוצה להצביע על ההסתייגות שלך?
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       כן. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       על כן אנחנו מצביעים, רבותי חברי הכנסת, כמובן בקריאה שנייה. לשם החוק אין הסתייגות. אנחנו מצביעים על שם החוק על-פי הצעת הוועדה, לרבות גיליון התיקונים. רבותי, בבקשה.

הצבעה מס' 3

בעד שם החוק, לרבות גיליון התיקונים - 18
נגד - אין
נמנעים - 1
שם החוק, לרבות גיליון התיקונים, נתקבל.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       שם החוק, לרבות גיליון התיקונים, אושר בקריאה שנייה ברוב של 19 חברי כנסת, לרבות קולו של יושב-ראש הכנסת, ונמנע אחד. 
       
       אנחנו עוברים לסעיף 1. הוגשה הסתייגות של חברי הכנסת ברכה, מח'ול וטיבי. אנחנו מצביעים על ההסתייגות. בבקשה, ההצבעה החלה. 
       
הצבעה מס' 4 
       
בעד  ההסתייגות – 5
נגד –  14
נמנעים –  אין
ההסתייגות של חברי הכנסת  מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי לסעיף 1 לא נתקבלה.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       ההסתייגות לא התקבלה ברוב של 15, לרבות קולו של יושב-ראש הכנסת, ובתמיכת חמישה חברי הכנסת. לכן ההסתייגות נופלת. 
       
       עכשיו, רבותי, אנחנו מצביעים על  סעיף 1 כהצעת הוועדה, היות שהיתה הסתייגות. בבקשה, ההצבעה החלה. 

הצבעה מס' 5
       
בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה - 19
נגד -  אין
נמנעים  - 2
סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       סעיף 1 אושר על-פי הצעת הוועדה ברוב של 20 חברי כנסת, לרבות קולו של יושב-ראש הכנסת, ובהימנעותם של שני חברי כנסת. 

       רבותי, אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על שאר סעיפי החוק, מסעיף 2 ועד סעיף 6, עד הסוף, על-פי הצעת הוועדה. בבקשה, ההצבעה החלה. 
       
הצבעה מס' 6
       
בעד סעיפים 2-6  - 19
נגד - אין
נמנעים - 2
סעיפים 2-6 נתקבלו. 

היו"ר מוחמד ברכה:

       הסעיפים האמורים התקבלו ברוב של 20 חברי כנסת, לרבות קולו של יושב-ראש הכנסת, ובהימנעותם של  שני חברי כנסת, ולכן הסעיפים האלה התקבלו בקריאה שנייה. 
       
       רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על הצעת החוק כולה, הצעת חוק  לתיקון פקודת מס הכנסה (מס'  140 והוראת שעה), התשס"ד-2004. ההצבעה החלה. בבקשה, רבותי.

הצבעה מס' 7
       
בעד החוק - 19
נגד - אין
נמנעים – 2
	חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 140 והוראת שעה), התשס"ד-2004, נתקבל.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       הצעת החוק התקבלה בקריאה שלישית ברוב של 20 חברי כנסת, לרבות קולו של יושב-ראש הכנסת, ובהימנעות של שני חברי כנסת. 
       
       שר האוצר ירצה להגיד כמה מלים בעקבות אישור הצעת החוק. אדוני, בבקשה. 
       
שר האוצר בנימין נתניהו:
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לחברי הבית על התמיכה הגורפת בהצעת החוק הזאת. 
       
       אנחנו החלטנו היום להוריד את המס ל-70% ממשלמי המסים במדינת ישראל. 70% מהם קיבלו היום הנחה משמעותית. ההנחה הזאת מתחילה ב-4,000 שקל הכנסה, מגיעה לשיאה מבחינה מספרית ב-7,000, ויורדת עד 11,000. זאת אומרת, הדגש הוא על בעלי הכנסות נמוכות עד ממוצעות. 
       
       הדבר הזה מתאפשר לא חרף הורדת שיעורי המס הקודמת, אלא בגללה. אני זוכר שהיה לנו ויכוח כאן בבית, מה יקרה לתקבולי המסים אם אנחנו נוריד את שיעורי המס, ונפתח גירעון גדול יותר, כך נאמר לנו,  ואנחנו נוהגים בחוסר אחריות. ובכן, הנתונים שאני יכול לדווח  לחברי הבית הם, שעד כה, כלומר במחצית  שנת 2004, תקבולי המסים שלנו גדולים ב-11% מכפי שהם היו בשנת 2003 בתקופה המקבילה, הרבה הרבה מעבר לקצב הגידול, שגם הוא באופן משמעותי יותר גדול, כי שם היינו כידוע במשק שטוח, אפילו מצטמק, וכרגע אנחנו גדלים באחוזים יפים מאוד למשק מערבי.
       
       אני מציין את העובדות האלה כדי להבהיר, שבמידת האפשר המדיניות שלנו תסייע להמשך הורדות מסים שמסייעות לצמיחה, שמסייעות לגידול בפדיון. 

       אני  שוחחתי על כך לאחרונה בביקורי בארצות-הברית עם נגיד הבנק הפדרלי ואולי איש הכלכלה הבכיר ביותר בעולם, אלן גרינספן,  וסיפרתי לו על המדיניות שלנו ועל הוויכוח שניטש בין גורמים שונים, לרבות קרן המטבע הבין-לאומית ואנוכי, וגם ויכוח שיש כאן עם בנק ישראל ואחרים. הוויכוח איננו על כך שאנחנו צריכים להמשיך לרסן את הוצאות הממשלה ולאפשר את גידולן ב-1% בלבד. אני מזכיר לכם שהאוכלוסייה גדלה מדי שנה בכ-2%. הוויכוח הוא אם אנחנו צריכים להפחית את החוב או להפחית את המסים על מנת לשנות את היחס חוב-תוצר. התשובה שלו היתה חד-משמעית; הוא אמר: תמשיך להוריד מסים, במידה שאני יכול לתת לך עצה. הוא כמובן יכול. 
       
       הסיבה לכך שהוא נתן את העצה הזאת היא, שכאשר מפחיתים לרמת המיסוי הנוכחית שלנו,  אנחנו מאיצים את הצמיחה. פירוש הדבר שהתל"ג ביחס חוב-תוצר, התוצר גדל. כלומר, השבר כולו מצטמק. במקביל אתה מקבל גם את הכלים לצמצם את המונה, כלומר את החוב.

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):

       - - - את הבעיה של 260 - - -
       
שר האוצר בנימין נתניהו:
       
       אני גם אענה לך בעניין הזה. 
       
       המשמעות העיקרית של מה שאנחנו אומרים כאן היום היא, שבעצם המדיניות הנכונה גם מבחינה חברתית וגם מבחינה כלכלית היא לצמצם במידת האפשר את הוצאות הממשלה, ולהעביר את הרווח, את מה שנחסך, אם תרצו, באמצעות הורדות, הפחתות מסים לציבור. במקרה זה, אנחנו מעבירים את זה ישירות לכיסיהם של אזרחי ישראל שיש להם הכנסות נמוכות או ממוצעות. 
       
       בוא נראה מה זה עושה. אם יש לך הכנסה ממוצעת של 7,000 שקל, של הישראלי הממוצע, אתה מקבל לכיסך  2,196 שקלים  בשנה, נטו נכנס. אם גם אשתך עובדת, אם היא הישראלית הממוצעת, מקבלים 4,400 שקל לכיס. זה לא עובר דרך כל המנגנון העצום של שירותי הממשלה, שכדי להוציא כוס חלב אתה צריך להביא כל כך הרבה מספוא כי זה נספג בביורוקרטיה, בבזבוז וכו'. במידה שאנחנו יכולים להעביר את זה, עשינו עכשיו שירות חברתי ראשון במעלה. 
       
       אנחנו יודעים שיש גם אנשים שהם מתחת לרף המס, ולצורך זה הורדנו מסים אחרים, ונמשיך בכך בהזדמנות הראשונה שנוכל לעשות זאת. כלומר, מע"מ. אבל, באופן כללי זה צמצום או ניפוי הקצבאות מאלה שאינם ראויים להם, כלומר אלה שיכולים לעבוד ואינם נכנסים לשוק העבודה, והמשך ריסון הוצאות הממשלה בצד הורדות מסים, זה הדבר שמניע את הצמיחה. 
       
       אני מביא לתשומת לבכם, שהמשק הישראלי היום, בין משקי המערב, גדל כנראה בשורה הראשונה בקבוצה מאוד קטנה ומובחרת בכלל בשווקים העולמיים, וזה משק שבפעם הראשונה אחרי כמה שנים גדל לא רק באופן אבסולוטי, אלא גם בהכנסה לנפש, וגדל בכל האינדיקטורים שאנחנו רואים. 
       
       לכן אנחנו נמשיך במדיניות הזאת בצורה מדודה ושקולה - הפחתת שיעורי המס ושימוש בתקבולי מס עודפים מעבר למתוכנן בתקציב בהמשך להורדות מסים. זה מה שנמשיך בו בזמן הקרוב. אני מאוד מודה לחברי הבית שנתנו תמיכה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אפשר לשאול אותך שאלה?
       
שר האוצר בנימין נתניהו:
       
       נשאלתי על-ידי שני חברי הכנסת, גם על-ידי חבר הכנסת אופיר פינס וגם על-ידי חבר הכנסת מח'ול, לגבי העובדים הארכיאולוגים. אני ביקשתי שלשום לברר מה ניתן לעשות בעניין הזה, אם ניתן להחזיק את כולם או רובם. קודם כול, הארכיאולוגיה מאוד קרובה ללבי, אבל לא רק מן הטעם הזה – ברור שאנשים, אם ניתן להעסיק אותם, ולא בעבודות דחק אלא בעבודות אמיתיות, זה רצוי. אנחנו בודקים כרגע את האפשרות עם משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה. אני מקווה שיהיה לנו מה לדווח לכם בימים הקרובים. אני מודה לחברי הבית. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. 
       

החלטה בדבר תיקון טעות בחוק יסודות התקציב 
(תיקון מס' 31 והוראת שעה), התשס"ד-2004
       [נספחות.]
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא: החלטה בדבר תיקון טעות בחוק יסודות התקציב (תיקון מס' 31 והוראת שעה), התשס"ד-2004. יציג את הנושא בשם ועדת הכספים חבר הכנסת אהוד רצאבי. אחר כך תתקיים הצבעה. 
       
אהוד רצאבי (בשם ועדת הכספים):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בפתח הדברים אני רוצה להתייחס להצעת החוק שדיברו עליה קודם לכן, שאכן משקפת את מדיניות הממשלה - שכמובן אני וחברי בשינוי רואים אותה עין בעין עם הממשלה - והיא קידום התוכנית הכלכלית, יציאת המשק מהמצב שבו הוא נמצא, ואכן האותות ניכרים. הפחתת מיסוי היא האלף-בית של כלכלה מודרנית. היא באה לזרז את המשק לצאת מהמצב שבו הוא נמצא, ממצב הקיפאון. התוכנית שכרגע מתווה שר האוצר כבר נותנת אותות שאנחנו יוצאים מהמצב שבו היינו לפני כשנה וחצי לכיוון הנכון, ואני שמח שאנחנו לוקחים חלק בתוכנית שתוציא את המשק מהקיפאון, ואני מקווה שגם מהאבטלה, בזמן הקרוב. 
       
       לעצם העניין, אני מתכבד להביא בפניכם תיקון טעות בחוק יסודות התקציב (תיקון מס' 31 והוראת שעה), התשס"ד-2004. תיקון חוק יסודות התקציב האמור נועד להביא לפתרון מידתי והולם של המשבר התקציבי שבו נמצאות רבות מהרשויות המקומיות, המתקשות לספק שירותים חיוניים לתושביהן ולשלם באופן סדיר שכר לעובדים, וזאת בדומה לפתרונות הקיימים בדין הכללי לגבי חברות בקשיים, תוך התאמה למהותה המיוחדת של הרשות המקומית. 
       
       אותו תיקון, שנדון באופן מעמיק בוועדת הכספים, התקבל בקריאה שלישית וכבר התפרסם בספר החוקים ב-9 ביוני 2004. 
       
       בעת הכנת הנוסח של הצעת החוק לקריאה השנייה ולקריאה השלישית, ולאחר הדיון וההצבעות שנערכו בוועדת הכספים, נפלו כמה טעויות שהן פליטת קולמוס, השמטה מקרית, שיבוש של העתקה וכיוצא באלה. 
       
       בהתאם לסעיף 10א לפקודת סדרי השלטון והמשפט, התש"ח-1948, הובאה הצעת יושב-ראש הכנסת לתיקון הטעויות לוועדת הכספים, ומשזו אישרה את התיקון היום, אני מביא אותו בפני מליאת הכנסת. 
       
       ברצוני להסב את תשומת לב חברי הכנסת במיוחד לתיקון טעות ספציפית, שיש בה משום השלכה על מהות החוק, חרף היותה השמטה מקרית. 
       
       בסעיף 31ז(א) להצעת החוק, כפי שפורסמה ברשומות, אשר נדון ואושר בוועדת הכספים של הכנסת, נקבע כי עיקר הוראות פרק ד'1 יחולו רק על רשות מקומית ששר הפנים אישר תוכנית הבראה לגביה עד תום שלוש שנים מיום תחילתו של החוק. כפי שכבר ציינתי, במהלך הכנת נוסח הצעת החוק לקריאה השנייה ולקריאה השלישית נשמטה בטעות ההוראה האמורה. לפיכך, מוצע לתקן את הטעות ולהבהיר, כי ההוראות יחולו רק על רשות מקומית ששר הפנים אישר את תוכנית ההבראה לגביה עד יום 1 ביולי 2007. 
       
       בנוסף, מוצעים עוד כמה תיקונים הנובעים, למשל, משגיאות הגהה, ובהם הסעיף הקובע על אילו מועצות דתיות יחולו הוראותיו. הסעיף נוסח בלשון שלילה, קרי על אילו רשויות לא יחולו ההוראות. ואולם, עקב טעות בניסוח החוק, לאחר ההצבעה בוועדה, הוספה בטעות המלה "לא", ונקבע כי הוראות הסעיף לא יחולו על רשות מקומית שלא שילמה את מלוא הקצבה לרוב עובדיה במהלך ששת החודשים שקדמו לתחולתו של החוק. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת רצאבי, אנחנו הבנו אותך, אנחנו רוצים להצביע. 
       
אהוד רצאבי (בשם ועדת הכספים):
       
       אני קורא. משמעות טעות זו היתה היפוך של החלטת הוועדה, ולפיכך מוצע לתקן את הטעות ולמחוק את המלה "לא". 
       
       לבסוף, מאחר שתיקון מס' 31 לחוק יסודות התקציב כבר נכנס לתוקפו, מוצע כי תחילתם של התיקונים תהיה באותו מועד. 
       
       אני מבקש את תמיכתכם בתיקון הטעויות. תודה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת רצאבי, יש טעויות שהן טכניות, אבל תיקון הטעות הראשונה הוא מהותי. אני רוצה לברר את זה, גם כחבר ועדת הכספים. דובר על כך שההסדר הזה תקף לגבי רשויות ששר הפנים אישר לגביהן תוכנית הבראה. אבל היה סייג מסוים, שרשות שנכנסה למשא-ומתן על תוכנית הבראה עם משרד הפנים, יועברו לה משכורות של חודש, בתנאי שהסידור של תוכנית ההבראה יסתיים בתקופה זו, ואפשרות של חודש נוסף. אני לא רוצה תשובה מפורטת. האם התיקונים האלה אינם נוגדים את כוונת המחוקק בעת חקיקת החוק?
       
אהוד רצאבי (בשם ועדת הכספים):
       
       לפי מה שאני זוכר, אני מבין גם שלא. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       הצבעה טכנית היא הצבעה טכנית, והצבעה מהותית זה משהו אחר. 
       
אהוד רצאבי (בשם ועדת הכספים):
       
       אנחנו מדברים על הצבעה טכנית בלבד, כפי שנרשם. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       שזה לא נוגד את כוונת המחוקק ביום חקיקת החוק. 
       
אהוד רצאבי (בשם ועדת הכספים):
       
       זה לא נוגד את כוונת המחוקק. מדובר על תיקונים שהם טכניים, כפי שכאן צוין, טעויות קולמוס. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. 
       
       רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על החלטה בדבר תיקון טעות בחוק יסודות התקציב (תיקון מס' 31 והוראת שעה), התשס"ד-2004. ההצבעה החלה. 
       
הצבעה מס' 8

בעד ההחלטה - 20
נגד - אין
נמנעים - אין
החלטה בדבר תיקון טעות בחוק יסודות התקציב (תיקון מס' 31 והוראת שעה), התשס"ד-2004, נתקבלה. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       התיקון אושר ברוב של 20 חברי כנסת, ללא מתנגדים וללא נמנעים. 

       
הצעת חוק בנימין זאב הרצל (ציון זכרו ופועלו), התשס"ד-2004
       [מס' כ/45; "דברי הכנסת", חוב' ל', עמ' 12708; נספחות.]
(קריאה שנייה וקריאה שלישית)

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק בנימין זאב הרצל (ציון זכרו ופועלו), התשס"ד-2004, קריאה שנייה ושלישית. יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות, חבר הכנסת אילן שלגי. בבקשה, אדוני. 
       
אילן שלגי (יו"ר ועדת החינוך והתרבות):
       
       אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, בעוד ימים אחדים ימלאו 100 שנה לפטירתו של בנימין זאב הרצל, מייסד ומחולל התנועה הציונית וחוזה המדינה. הרצל נפטר בווינה ביום כ' בתמוז תרס"ד, 3 ביולי 1904. 
       
       בטקס ההלוויה, שבו השתתפו 6,000 יהודים שהגיעו ברכבות מכל רחבי אירופה, נטמן הרצל בארון מתכת ליד קבר אביו, כך ביקש בצוואתו האחרונה, והוסיף: "עד ליום שעם ישראל יעביר את עצמותי לארץ-ישראל". 
       
       בדברי ההספד אמר דוד וולפסון: שמו של הרצל "ייזכר כל עוד יישאר יהודי אחד עלי אדמות. בשעה קשה זו אנו מזכירים את שבועתך בקונגרס השישי, ואנו נשבעים בעקבותיך: אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני". 
       
       באותו יום כתב צעיר יהודי בן 18 בעיר פלונסק, דוד גרין, לימים בן-גוריון: "כה גדולה האבדה, ובכל זאת הנני היום, יותר מתמיד, מאמין ובטוח בניצחוננו. ברור לי כי יש יום - והוא לא רחוק - ושבנו לארץ הנפלאה, ארץ השירה והאמת, ארץ הפרחים וחזיונות החוזים". 
       
       האש הציונית הלאומית אחזה בהרצל אך תשע שנים לפני מותו, עת סיקר כעיתונאי את משפט דרייפוס בפריס. השפלתו הפומבית של הקצין היהודי, וקריאות ההמון "מוות ליהודים", הביאו את הרצל לשנות את מסלול חייו ולהקדיש עצמו למבצע דמיוני לחלוטין – הקמת תנועה לאומית מדינית לעם היהודי הנרדף. 
       
       בספרו "מדינת היהודים" כתב ב-1896: "עם אנחנו, עם אחד. בתום ויושר ניסינו בכל מקום להיבלע בכלל העם אשר סביבותינו ולנצור רק את אמונות אבותינו. אין מניחים לנו - - - לשווא עמלים אנו להרים את כבוד תהילתן של ארצות מולדתנו באמנויות ובמדעים, להגדיל עושרן על-ידי מסחר וקניין - - - מריעים עלינו כזרים - - - לו רק הניחו לנו... אבל סבור אני שלא יניחו לנו".
       
       בנאומו בקונגרס הציוני הראשון בבאזל, ב-1897, פתח הרצל ואמר: "רוצים אנו להניח את אבן הפינה לבית אשר בבוא היום ישכון בו העם היהודי - - - הציונות היא שיבתנו אל היהדות עוד לפני שיבתנו לארץ היהודים". והוא מתייחס לאנטישמיות, זו שדחפה אותו לקום ולעשות מעשה: "בתקופה הזו, שכה רבה בה הקדמה, רואים אנו וחשים עצמנו מוקפים בשנאה הנושנה - - - הרושם הראשון שעשתה האנטישמיות על היהודים של היום היה הפתעה. לאחר ההפתעה באו כאב ומורת רוח. האנטישמים חזרו וחיזקו בנו את תחושת ההשתייכות".
       
       הקונגרס הציוני הראשון נפתח בבאזל ביום א', 29 באוגוסט. יום קודם, בשבת, הלך הרצל לבית-הכנסת והתכבד בעלייה לתורה. ביומנו כתב כי היה זה עבורו האירוע המרגש ביותר בכל ימי הקונגרס. 
       
       ימים אחדים לאחר מכן כתב הרצל ביומנו: "בבאזל יסדתי את מדינת היהודים. לו אמרתי זאת היום בקול, היו הכול צוחקים לי. אולי בעוד חמש שנים, ודאי בעוד 50 שנה, יכירו בכך הכול". ואומנם, בדיוק לאחר 50 שנה, ב-1947, החליטה העצרת הכללית של האו"ם על הקמת מדינה יהודית בארץ-ישראל.
       
       בשנת 1902 כתב הרצל במבוא לספרו "אלטנוילנד": "אם תרצו אין זו אגדה". ברומן אוטופי זה הוא חוזה מדינה חופשית וליברלית המקפידה על אחוות האנשים - ססמתה הרשמית: "אדם, אחי אתה" - שומרת על איכות הסביבה, ובלשונו – נמנעת מקללות הזיהום של התיעוש. המדינה אינה מתעניינת בשאלה מי סוגד להוויה הנצחית "בבית-הכנסת, בכנסייה, במסגד, במוזיאון לאמנות או בקונצרט הפילהרמוני". מפעלי השקיה עצומים מפריחים את המדבר, תעלה מקשרת את הים התיכון וים-המלח להפקת כוח חשמלי, יום העבודה הוא בן שבע שעות וניתנת זכות בחירה לנשים.
       
       מדינת ישראל הצעירה קיימה את בקשתו של הרצל בצוואתו והביאה את עצמותיו למדינת היהודים. בחודש אוגוסט 1949 טמנו את ארונו בהר-הרצל, כאן, בעיר בירתנו, הלוא היא ציון.
       
       בדיון שהתקיים בכנסת ב-1960, במלאות 100 שנה להולדתו של הרצל, אמר מנחם בגין: "על מה הכרת התודה להרצל, לא של דור גאולים אחד, אלא של כל הדורות הבאים? הוא יצר אחרי הפסקה שאין דומה לה בתולדות העמים את המדיניות הלאומית". 
       
       בטקס הכרזת המדינה, ביום ה' באייר התש"ח, 14 במאי 1948, קרא דוד בן-גוריון את מגילת העצמאות, כאשר ברקע תמונתו של הרצל. גם כאן, בכנסת ישראל, מונצחת דמותו על כותל המליאה, והוא אומנם חוזה בנו. וברשותכם, אני פונה גם אליו, אליך, בנימין זאב הרצל, חוזה מדינת היהודים.
       
       דורות רבים ערגו היהודים ברחבי הפזורה אל ארץ-ישראל. דת ישראל שימרה את העם והתפילות לשיבה לציון היו בפי אבותינו וגם בלבם של מי שלא הקפידו במצוות הדת. היו מי שקמו ובאו להתיישב בארץ-ישראל והקימו בה את המושבות הראשונות. אתה היית מי שהצית את הלבבות, מי שהתווה תוכנית מדינית אופרטיבית, יזם את הקונגרס הציוני ואת התנועה הציונית והוביל מהלכים מדיניים שאפשרו את התהליך שהביא להקמת מדינת ישראל.
       
       לכן מביאה היום ועדת החינוך והתרבות של כנסת ישראל לאישור הבית, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, את חוק בנימין זאב הרצל (ציון זכרו ופועלו), התשס"ד-2004. חשיבות החוק במסר הערכי שבו. הרצל האדם הוא גם סמל, באמצעות ציון זכרו ופועלו נגיע אל שורשי הציונות, נלמד וננחיל לדור הצעיר את חזון הקוממיות הלאומית היהודית; נבהיר להם וגם לעצמנו, כי המשימה הציונית לא תמה, וכי באין חזון ייפרע עם. עדיין רב לנו לעשות בכינון המדינה בגבולות של שלום וביטחון לעיצובה כיהודית וכדמוקרטית, ועוד רבה הדרך עד שנהיה בית לאומי לרוב העם היהודי.
       
       מטרותיה של הצעת חוק זו, החתומה על-ידי חברי הכנסת מכל קצות הקשת הפוליטית והמובאת בהסכמת הממשלה, הן להנחיל לדורות את חזונו, מורשתו ופועלו של בנימין זאב הרצל, לציין את זכרו ולהביא לחינוך הדורות הבאים ולעיצוב מדינת ישראל ומוסדותיה ברוח חזונו הציוני.
       
       הצעת החוק קובעת דרכים ליישום מטרותיה. תוקם מועצה ציבורית אשר תורכב מעובדי מדינה, נציג צה"ל, נציגי ההסתדרות הציונית העולמית ואנשי ציבור ואקדמיה, שתפקידיה יהיו, בין השאר, לעקוב אחר ביצועו של החוק, להמליץ לראש הממשלה בנושאים שונים הקשורים ליישומו ולהגיש הצעת תקציב להשתתפות אוצר המדינה בהפעלתו.
       
       י' באייר, יום הולדתו של הרצל, יצוין כיום הרצל בבתי-הספר, ביחידות צה"ל, בדיון מיוחד במליאת הכנסת, בטקס זיכרון ממלכתי בהר-הרצל ובכנס שנתי שתארגן המועצה הציבורית. משרד החינוך יקצה מלגות מיוחדות לעבודות מחקר הקשורות למטרות החוק. 
       
       השתתפות אוצר המדינה בהפעלת החוק תיקבע בחוק התקציב השנתי, ומוצע כי ייקבעו גם מבחנים לתמיכה במוסדות ציבור אשר יפעלו להגשמת מטרות החוק, לרבות באמצעות קיום פעולות בהר-הרצל בירושלים, שימור, שחזור והצגה של מוצגים ומסמכים, פעולות חינוכיות-ערכיות, קיום אירועים ופעילויות הנצחה.
       
       כאמור, ההצעה מובאת בהסכמת הממשלה, הוגשה על-ידי חברי כנסת מכל קצות הקשת הפוליטית, והיא מגבשת הסכמה רחבה בדבר חשיבות ההכרה בזכרו ובפועלו של בנימין זאב הרצל. 
       
       לפיכך, אני מבקש מחברי הבית לדחות את ההסתייגויות שהוגשו להצעת החוק ולאשרה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית כפי שהכינה אותה ועדת החינוך והתרבות. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה ליושב-ראש ועדת החינוך והתרבות, חבר הכנסת שלגי. 
       
       רבותי, מסתייגים לפנינו. המסתייג היחיד הנמצא ונוכח באולם הוא חבר הכנסת משה גפני, אשר לא יחמיץ לעולם את האפשרות שלו לנמק את הסתייגויותיו כראוי, כחבר כנסת פעיל ביותר. חבר הכנסת גפני, יש לך  כמה הסתייגויות, תרכז אותן יחד.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       סליחה, אדוני. חבר הכנסת רצאבי, לצערי הרב את הסעיף האחרון בסדר-היום אני נאלץ להוריד מסדר-היום, כי הוסכם בין קובעי סדר-היום בתחילת השבוע, חבר הכנסת סער וחברת הכנסת דליה איציק, שהיום לא נגיש חוקים קונטרוברסליים, והחוק המוטורי שלך, אומר לי חבר הכנסת גפני שהוא קונטרוברסלי. אם כך הדבר, מה אני יכול לעשות?
       
רוני בריזון (שינוי):
       
       מי אומר את זה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני.
       
רוני בריזון (שינוי):
       
       הוא אדם קונטרוברסלי.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בריזון, נדמה לי שלא אתה ולא אני בחרנו את משה גפני לכנסת, אבל היו כאלה שבחרו אותו. נדמה לי שגם אותי ואותך לא בחרו אותם אנשים. אני שמח לומר שאותי ואת שר האוצר בחרו אותם אנשים.
       
רשף חן (שינוי):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא לא היה בסדר-היום. אמרתי שאני מסכים להוסיף.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       חבר הכנסת רשף חן, יכול להיות שנסכים להוסיף, אבל זה לא היה בסדר-היום, וסיעת יהדות התורה רוצה לדון על זה. אולי נסכים, אבל אי-אפשר כך.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רשף חן, אם הדבר היה מראש על סדר-היום - - -
       
רשף חן (שינוי):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מסכים אתך, רק שאני אומר לך, שאם הוא היה על סדר-היום, היה יכול חבר הכנסת גפני לנער ולנענע את אמות הספים, והחוק לא היה נופל מסדר-היום, אני מבטיח לך. בבקשה, חבר הכנסת גפני.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, השתתפתי בחלק מהדיונים בוועדת החינוך על הצעת החוק שהעלו חבר הכנסת שלגי, יושב-ראש הוועדה, וחברי כנסת נוספים, אבל למעשה חבר הכנסת שלגי היה חבר הכנסת היחיד שדן בעניין הזה. נדמה לי שלא השתתפו רבים מחברי הכנסת, למיטב ידיעתי.
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אבל, רוחו של הרצל היתה שם.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       משה גפני, בקצרה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       רק לפי התקנון. האמת, לא כל כך הבנתי, אבל בסדר, אין לי בעיה עם העניין. אני רק מבקש, אדוני היושב-ראש, לנמק את ההסתייגויות, ואני אעשה את זה בקצרה, אני רואה שחבר הכנסת אופיר פינס קצר בזמן. אני אנמק בקצרה, ואת כולן יחד.
       
       אחת ההסתייגות שהגשתי - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נוגעת ללבי דאגתך לחבר הכנסת פינס.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       הגשתי הסתייגות אחת כשראיתי בדיון, וזה גם מופיע בהצעת החוק, שיש עלות תקציבית לחוק הזה, עלות תקציבית שלהערכתי היא לא מעטה, גם משרות שאנשים יצטרכו למלא בשכר, השתתפות אוצר המדינה בסעיף 13 – אם אתם רואים את החוק – לרבות תקציב המלגות.
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       זה במסגרת צמצום האבטלה של הממשלה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אם כך, זה לא חוק הרצל, זה חוק למלחמה באבטלה; אם זה נכון מה שאתה אומר, חבר הכנסת ארדן.
       
רוני בריזון (שינוי):
       
       חוק הרצל למלחמה באבטלה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אז צריך לקרוא לזה בשם אחר. אם היית אומר לי את זה קודם, הייתי מגיש הסתייגות לשם החוק. מכיוון שמדובר כאן על סעיף תקציבי - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חשבתי שאתה רוצה לשאול אם כל מי שחלילה ייפלטו ממסגרת העבודה במועצות הדתיות יתקבלו אצל הרצל.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       זו גם שאלה נכונה.
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       משה גפני, האם אתה יכול להאריך קצת בנושא הזה?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       על כל פנים, סברתי שחבר הכנסת שלגי וחברי כנסת נוספים סבורים שצריך להקים גוף ומנגנון להנציח את זכרו של בנימין זאב הרצל, וסברתי שצריך לעשות את זה בהתנדבות. הרי בכל אופן מדובר בחוזה המדינה. מדובר בדבר חשוב. ממש התרגשתי כששמעתי את הנאום שלך. זה משהו מאוד רציני. אני לא מכיר אצל גדולי תורה שמנציחים את זכרם, שלוקחים עבור זה תקציב. לא ראיתי דבר כזה. מנציחים את זכרו – לומדים משניות, מדברים על - - -
       
קריאות:
       
       - - -
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       מה ההתרגשות הזאת בסיעת שינוי? מה קרה היום? איזו התרגשות.
       
       יושבים ועושים מועצה ציבורית ומשרות. אני איש פרקטי - - -
       
אילן שלגי (יו"ר ועדת החינוך והתרבות):
       
       זה רק החזר הוצאות לחברי המועצה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       החזר הוצאות זה כסף, נדמה לי. אני מכיר גוף במדינה שהחזר ההוצאות בו זה 20,000 שקלים בחודש. החזר הוצאות. אתה יודע מה, מועצה דתית שלמה אפשר היה לפרנס עם החזר הוצאות כזה. החזר הוצאות, איזה מלים יפות – למה מפריעים לי אנשי שינוי, מה עשיתי להם רע?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברי הכנסת, כולנו התכנסנו כאן היום על מנת להכריז על חוק הרצל, ואני מבקש מכם לא להפריע לחבר הכנסת גפני בהסתייגויותיו, שאחרת לא נוכל לאשר את החוק.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני לא מתנגד, בכל אופן צריך אנשים שיעסקו בעניין הזה. אני לא חושב שזה העיתוי והזמן. אני חושב שצריך להעביר את החוק, אבל להוריד את הסעיף התקציבי בחוק הזה. הרי יש אנשים רעבים ללחם. זה מה שצריך לעשות עכשיו לזכרו של הרצל, לקחת מהקופה הציבורית כסף? מאיפה יורידו את זה? הצעתי, אדוני היושב-ראש, הסתייגות מאוד פרקטית.
       
רוני בריזון (שינוי):
       
       אפשר להוריד את זה מ-32 מיליון השקלים.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       חבר הכנסת בריזון, תאמין לי, אני מסתדר בלעדיך.
       
       הצעתי הסתייגות פרקטית, ואני אומר שבסעיף 13, בסעיף קטן (א), המשרות והתקציבים והחזרי ההוצאות שיבואו מכספי משלם המסים – יבואו, אין מה לעשות, "ובלבד שהתקציב להפעלת חוק זה לא יגרע מתקציבי הביטוח הלאומי, הרווחה, החינוך והבריאות, לרבות קצבאות הנכים, הילדים, הזקנים, הבטחת הכנסה והשלמת הכנסה".
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם הרצל היה שומע אותך היה אומר: באמת חזוני נתגשם, יש לנו מדינה יהודית.
       
חמי דורון (שינוי):
       
       חבר הכנסת גפני, זה יבוא מהקצבאות של הישיבות.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       את זה לא אמרתי. לא רציתי שאתה תקפוץ ותגיד: ישיבות, אז לא אמרתי. זה יכול לבוא מהישיבות.
       
חמי דורון (שינוי):
       
       - - -
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אבל מה תגיד, חבר הכנסת חמי דורון - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתם משחקים לידיו של חבר הכנסת גפני, הוא פשוט דג אתכם. הוא הרי מחכה לזה.
       
חמי דורון (שינוי):
       
       אבל גם אנחנו רוצים ליהנות, אדוני היושב-ראש.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יותר ממה שהוא רוצה ליהנות, אתם נהנים, אתם אומרים.
       
חמי דורון (שינוי):
       
       בוודאי.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       חבר הכנסת חמי דורון, מה לעשות, לא כתבתי: ובלבד שזה לא ירד מתקציב הישיבות, אז למה אתה צועק? דיברתי על קצבאות נכים. איך יכול להיות דבר כזה, ואני לא מאמין על חבר הכנסת שלגי, שהוא מתכוון שייקחו אנשים במשרות להנצחת זכרו של הרצל, על חשבון עגלת נכה, שהוא לא יוכל ללכת לעבודה. איך יכול להיות דבר כזה? הרי ייקחו את זה מאיזה מקום, הרי זה מכספי משלם המסים, זה מאוצר המדינה, שאתם כל הזמן אומרים שהוא מצומצם מאוד. אין מאיפה לקחת כסף, אתם אומרים. מה אתם מציעים, שינציחו את זכרו של חוזה המדינה? איך הצבעת עליו, חבר הכנסת שלגי? לא הכרתי אותו, אני לא יודע במי מדובר, אבל אתה מעלה בדעתך, היה נראה לי שאתה מכיר אותו, שהרצל יסכים שייקחו מתקציב החינוך והבריאות כסף כדי להנציח את זכרו?
       
רוני בריזון (שינוי):
       
       הוא היה מסכים. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       באמת? אז אסור להנציח את זכרו אם הוא היה מסכים לדבר כזה.
       
רוני בריזון (שינוי):
       
       מצווה להנציח את זכרו.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       למה אתה משמיץ אותו? האם הרצל היה מסכים שייקחו כסף מסל התרופות, שמציל חיי אדם, כדי להנציח את זכרו?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שאלתך בהחלט ברורה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       לכן אני מציע את ההסתייגות הזאת.
       
       הסתייגות נוספת, אדוני היושב-ראש.
       
שר האוצר בנימין נתניהו:
       
       משה גפני, לא ראוי. לא ראוי.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני השר, אני לא צודק?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא מערבבים קודש בקודש. המחאה שלך, לא כלפי הרצל, הובנה. המסר שלך ברור לחלוטין, אני בטוח שאתה לא מתכוון להרצל. המחאה שלך הובנה, אדוני יכול להמשיך.
       
שר האוצר בנימין נתניהו:
       
       מי גדול הרבנים מבחינתך?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       הרמב"ם. מנציחים את זכרו של הרמב"ם, אז עושים מועצה ציבורית שעולה כסף בתקופה כל כך קשה?
       
שר האוצר בנימין נתניהו:
       
       נניח שהיינו עושים, מישהו היה פוצה את הפה ואומר: תוריד את זה מתקציב הישיבות?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       להיפך. אני אומר לעשות את זה, אבל לעשות את זה בהתנדבות.
       
רוני בריזון (שינוי):
       
       כמו לימוד תורה – בהתנדבות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מכולם מצאת את הרצל דווקא?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא, אני אומר את זה כל הזמן, אני צועק את זה כבר שנה ושלושה חודשים. מי שמציע את הצעת החוק הזאת אומר לי כל הזמן, הוא אומר בכנות, שאין כסף. אני מדבר אתו הרבה פעמים על קצבאות נכים, על חינוך, על בריאות. אין כסף, אז פתאום יש? אני לא אומר, תנציח את זכרו. כל דבר צריך להיעשות בכסף? הכול בשינוי זה כסף?

יגאל יאסינוב (שינוי):
       
       כל הישיבות זה כסף.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, הנקודה הובהרה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       הסתייגות נוספת, אדוני היושב-ראש, שאני מציע: אני מציע שייערכו מבחנים לפני שהחוק ייכנס לתוקפו, בכל אופן, כדי לכבד את זכרו של הרצל. אני מציע שלאחר שיתבצעו מבחנים על-ידי משרד החינוך במורשת ישראל - כשאנחנו מדברים על מדינת ישראל ועל חזונו של הרצל, ואנחנו הולכים להנציח את זכרו, יש דברים בסיסיים שאני מעריך, ונדמה לי שחבר הכנסת שלגי גם אמר את זה בנאומו. ההתרגשות הכי גדולה של הרצל היתה כשהוא הלך לבית-הכנסת והוא קיבל עלייה לתורה. והנושא הזה שאנשים התפללו והכמיהה לציון, זה נכון. אני מסכים אתך בכל מלה בעניין הזה. מאז שאנחנו, העם היהודי יצא לגלות, אנחנו כמהים לציון. כולנו ציונים כאלה, אני יותר ממך, משום שאני כנראה גם מתפלל יותר "ותחזינה עינינו בשובך לציון".
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       כמה זמן יש לו, אדוני היושב-ראש?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לפי התקנון.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני לא רואה את הזמן. אני מסיים.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מאה שנה לפני הרצל, ראשי היהדות החרדית - מאה שנה לפני הרצל אחד הסבים של שר האוצר, שהיה הגאון מווילנא, עלה לארץ כציוני שאמר: זאת שנת תק"ע - תקע בשופר גדול לחירותנו. מאה שנה לפני הציונות הפוליטית היתה הציונות המיסטית. הרצל למד מהציונות המיסטית. חשבתי שאתה תבוא ותאמר, היו ברוכים שאתם מביאים אותו אדם אשר התפכח ואמר לעולם כולו: ראו מה עשו אותם יהודים שהאמינו ושיצרו ציונות מאה שנה לפני שקמתי והייתי צריך לראות את דרייפוס, והבינו שעם ישראל יכול לחיות רק בארץ-ישראל. הרצל ההולך אחרי הגאון מווילנא. אתה יודע מה זה? אתה אחד מאנשי המתנגדים היותר - - -

שר האוצר בנימין נתניהו:
       
       - - -
       
משה גפני (יהדות התורה):

       העניין הוא, שמי שצריך להנציח את זכרם זה אנחנו, ואנחנו לא רוצים כסף.
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אני מציע, ואתה, יושב-ראש ועדת החינוך, מציע החוק, אני מציע שלקראת ביצוע החוק ייערכו מבחנים על-ידי משרד החינוך, לדעת אם ילדי ישראל בחינוך הממלכתי אכן יודעים את מורשת היהדות - למה אנו כמהים לציון, מה הזיקה שלנו לכאן, לארץ-ישראל, מדוע אנו כאן, מה מאחד את כולנו. לפני שאתה עושה פלטפורמה, חשובה, עם משרות, תבדוק שהילדים שלנו בחינוך יודעים למה אנחנו כאן. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת גפני. סיום דבריו בהחלט היה מקובל על כולנו. הסתייגות כזאת, אני ודאי הייתי מצביע בעדה, אך היא לא במסגרת ההסתייגויות. 
       
       חבר הכנסת גפני, האם אדוני עומד על הצבעת הסתייגויותיו או מוותר על כולן? האם אדוני ביקש רק לנמק את ההסתייגויות או מבקש גם להצביע? 

משה גפני (יהדות התורה):


       אם יש לי רוב, אני אשאיר את זה. אם לא, אני אוריד. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני יחליט אם הוא רוצה להצביע. אחר כך נברר אם יש לו רוב.
       
משה גפני (יהדות התורה):

       מוותר.

היו"ר ראובן ריבלין:

       ובכן, הוא ביקש להביע את עמדתו, הוא לא מבקש להצביע עליה, משום-מה.
       
       ובכן, רבותי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שנייה על כל החוק, על חוק בנימין זאב הרצל (ציון  זכרו ופועלו), התשס"ד-2004, משם החוק ועד אחרון סעיפיו. מי בעד? מי נגד? נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 10
       
בעד סעיפים 1-17 - 17
נגד - אין
נמנעים - אין
סעיפים 1-17 נתקבלו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רשף חן, לא הצבעת. 17 בעד. חבר הכנסת רשף חן אומר שהוא הצביע אבל לא נקלט. בפעם הבאה כדאי שיראה אם הצבעתו נקלטה על המסך. ישב שר האוצר עוד רגע ונצביע בקריאה שלישית. עבר בקריאה שנייה.
       
       רבותי חברי הכנסת, אנו עוברים להצבעה על הצעת חוק בנימין זאב הרצל (ציון זכרו ופועלו), התשס"ד-2004, בקריאה שלישית. נא להצביע - מי בעד? מי נגד? מי נמנע?
       
הצבעה מס' 11
       
בעד החוק - 17
נגד - אין
נמנעים - אין
חוק בנימין זאב הרצל (ציון זכרו ופועלו), התשס"ד-2004, נתקבל.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, 17 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים. אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל. 
       
       חבר הכנסת פינס, אשר לטענתך לגבי אי-צירוף החוק שאתה ביקשת להצביע עליו בעניין תאונות הדרכים, התברר לי אצל גאולה שאכן ביקשת, ואכן בצדק היא דחתה בזמנו את בקשתך, מתוך מחשבה שהצעת החוק אינה זוכה בתמיכה. אני רואה בתמיכת הקואליציה כתמיכת הממשלה, ולכן מחר החוק שלך – אני לא מתחייב לך מה יעשו המצביעים – מחר, אם תרצה, החוק שלך יהיה על סדר-היום בלי שייחשב על הקווטה של סיעתך. תודה רבה, ובכך נגמר הסיפור.
       
       גברתי ראש לשכת מזכיר הכנסת, נא לצרף את הצעת החוק של פינס מחר.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אם הוא ירצה.

היו"ר ראובן ריבלין:

       רק אם הוא ירצה.
       
       בבקשה, אדוני חבר הכנסת שלגי.
       
אילן שלגי (יו"ר ועדת החינוך והתרבות):
       
       אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, חוק הרצל היה חסר עד כה בספר החוקים של מדינת ישראל, אך הנה עתה, במלאות 100 שנה למותו ו-56 שנה למדינת ישראל, היא מדינת היהודים, יהיה בלוח השנה שלנו יום שיציין את האיש, פועלו וחזונו הציוני. 
       
       אומות יודעות להנציח את האבות המייסדים והמנהיגים וגם להקדיש יום בשנה להנצחת מורשתם; כך למשל בארצות-הברית יום וושינגטון ויום לינקולן ויום מרטין לותר קינג. גם אצלנו נקבע בנסיבות טרגיות, לצערנו, יום להנצחת זכרו של יצחק רבין ז"ל.
       
       בלוח השנה שלנו נוסף עתה י' באייר, כמה סמלי, חמישה ימים לאחר יום העצמאות, יום הרצל. 
       
       ברצוני להודות למי שהצטרפו ליוזמתי בעניין זה וסייעו רבות – "מרכז שלם" בירושלים וההסתדרות הציונית. תודה למר ישי העצני, לד"ר דוד בריקסטון ולמר ראובן שלום, מנכ"ל הסוכנות היהודית הנמצא כאן. תודה לחברי ועדת החינוך והתרבות, לנציגי משרד המשפטים, משרד ראש הממשלה, משרד האוצר, לעוזרי הפרלמנטריים אביאל וגיא, למנהלת הוועדה יהודית גידלי, ובמיוחד ליועצת המשפטית של הוועדה, עורכת-הדין מירב ישראלי. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת שלגי, יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת, ואני מברך אותו פעם נוספת על העברת החוק. בחרתם את י' באייר. זה כבר עושה צפיפות רבה בחודש אייר וסיום חודש ניסן.

אילן שלגי (יו"ר ועדת החינוך והתרבות):

       שבוע הציונות.

היו"ר ראובן ריבלין:

       מקווה שלא מכבידים מדי.

       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעה למזכיר הכנסת.
       
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת הודעת שרת החינוך, התרבות והספורט, בעקבות מסקנות ועדת החינוך והתרבות בנושא: פרסום דוח מעמדה של הספרייה הלאומית. תודה.

       
הצעת חוק המים (תיקון מס' 19), התשס"ד-2004 
       [מס' כ/37; "דברי הכנסת", חוב' כ"ב, עמ' 11109; נספחות.]
(קריאה שנייה וקריאה שלישית)

היו"ר ראובן ריבלין:

       אני מזמין את ממלא-מקום יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת יצחק וקנין, על מנת להציג לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק המים (תיקון מס' 19), התשס"ד-2004. בבקשה, אדוני.

יצחק וקנין (בשם ועדת הכלכלה):

       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק המים (תיקון מס' 19), התשס"ד-2004. הנני מתכבד להציג את הצעת חוק המים (תיקון מס' 19), התשס"ד-2004, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית. הצעת החוק המובאת לפניכם הינה נוסח מאוחד של שתי הצעות חוק פרטיות שהוגשו על-ידי יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת שלום שמחון, ועל-ידי חברת הכנסת לאה נס ואוחדו בוועדת הכלכלה בהתאם לסעיף 140 לתקנון הכנסת. אני מבקש בהזדמנות זאת להודות לחברת הכנסת לאה נס על הירתמותה לנושא החשוב שהצעת החוק דנה בו. 
       
       מטרת הצעת החוק היא ליצור תשתית חוקית בסיסית שתאפשר הקצאת מים לשמירה ושיקום של ערכי הטבע והנוף במדינת ישראל, וזאת משום שהמאמצים המתקיימים במטרה לשקם ערכי טבע, ובהם נחלים ומעיינות, אינם מעוגנים היום בחקיקה. 
       
       סעיף 6 לחוק המים קובע, כי כל זכות למים צמודה לאחת ממטרות המים המנויות בסעיף, שהן: צורכי בית, חקלאות, תעשייה, מלאכה, מסחר ושירותים וכן שירותים ציבוריים. מטרות המים המנויות בסעיף זה משמשות את נציב המים בבואו להקצות מים לאותן מטרות. לרשימת המטרות האמורה מוצע להוסיף גם את המטרה של שמירה ושיקום של ערכי טבע ונוף, לרבות מעיינות, נחלים ובתי-גידול לחים. הוספת מטרה חדשה זאת תאפשר לנציב המים להתחשב גם במטרה זאת במסגרת הקצאת המים הלאומית. קבלת הצעת החוק תגרום לכך שאנחנו נכיר בטבע ובנוף, ובכלל זה הנחלים, המעיינות ובתי-הגידול הלחים, כצרכני מים לגיטימיים. 
       
       בהצעת החוק מוצע לחייב את נציב המים למסור לוועדת הכלכלה של הכנסת אחת לשנה הודעה בדבר כמות המים שהוא הקצה למטרה זאת. נדגיש כי חוק המים אינו מחייב את נציב המים להקצות מים לכל המטרות המנויות בסעיף 6 לחוק, ואולם אנו מקווים שעצם הצורך למסור דיווח על ההקצאה ידרבן את נציב המים לבצע בפועל הקצאת מים לערכי הטבע והנוף כדי שנוכל ליהנות מארץ יפה ומטופחת, שבה מתייחסים גם לאיכות החיים של התושבים בהווה ובעתיד.
       
       להצעת החוק הוגשה הסתייגות אחת בלבד, שראוי לדחותה בשל כך שהיא אינה ישימה. 
       
       אני קורא לכם להצביע בעד הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית. תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת יצחק וקנין. רבותי, לחוק זה הסתייגות של שלושת חברי הכנסת מחד"ש-תע"ל. היחיד שנמצא כאן באולם הוא חבר הכנסת עסאם מח'ול. רשות נימוק ההסתייגות. אני לא מפעיל את השעון. אדוני יש לו חמש דקות. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, דווקא את ההתערבות הזאת שלי אני מודד לפי מד זרימת המים ולא לפי השעון. 
       
       אני רוצה להצטרף לשני דברים שהביא ממלא-מקום יושב-ראש ועדת הכלכלה. אני רוצה להצטרף אליו בברכה לחברת הכנסת נס על התרומה בתחום הזה ודווקא בהצעת החוק הזאת, ואני רוצה להצטרף אליו גם בקריאה שלא לקבל את ההסתייגות. 
       
       אבל בכל זאת אני רוצה – זאת הזדמנות – לעורר את תשומת הלב לבעיה אמיתית שאנחנו סובלים ממנה במדינה, והיא הזלזול או העדר תשומת לב מספקת לערכי טבע, למעיינות, לנחלים, שבמקום שיהפכו לפנינה, לדבר חיובי, לדבר שסביבו מתפתחת המדינה וסביבו מתפתחת החברה - הוא הופך לחצר האחורית של המדינה. הוא הופך, מקום אחרי מקום, לפח אשפה, לפעמים רעיל ומרעיל, של תעשייה, של תעשייה מסוכנת. אנחנו ראינו את זה בקישון, אנחנו ראינו את זה בנחל נעמן, אנחנו רואים את זה גם בנחלים קטנים, אנחנו רואים את זה בייבוש מקורות מים ונחלים שהיו פנינים, בדרך כלל, לפני ההתערבות של האדם המודרני שכופף את הטבע לצרכיו, בלי לתת לטבע מקום בחישובים שלו. 
       
       אני מאמין שהטבע מאוזן, לא בזכותנו אלא על אפנו וחמתנו. אני חושב שהחוק הזה בא לקבוע להחזיר לטבע את האיזון שלו, להחזיר לטבע את הטבע שלו, אולי גם את הצבע. 
       
       אבל אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת גם כדי להתייחס לנושא נוסף. אני רוצה להתייחס דווקא לעמק בית-נטופה - אלבטוף - שזה אזור סח'נין ועראבה ודיר-חנא. סח'נין היא לא רק כדורגל, היא גם בעיות כלכליות גם בעיות תעסוקתיות, גם סבל של החקלאות שהיתה אמורה לקיים - וקיימה, היסטורית - את היישובים האלה. זה אזור חקלאי פורה. חסר לו דבר אחד: חסרה לו היכולת לקבל מי השקיה. צריך להביא בחשבון שהעמק הזה הוא העמק היחיד שבו עובר פרויקט המים הארצי, המוביל הארצי, באזור עם תעלה פתוחה שהקדישו לה אחוזים גדולים מהקרקע עצמה, מהקרקעות החקלאיות. ואף שזה המקום של החקלאים שסבלו הכי הרבה מהמוביל הארצי, הם לא מפיקים תועלת ממנו. זה המקום היחיד שלא מקבל מים להשקיה, והוא משלם את המחיר. זה בדיוק כמו סוס שנושא את קנקני המים כל היום, והוא צמא, הוא קורס מצימאון. אני חושב שהדבר הזה בלתי אפשרי, בלתי נסבל.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בתורה כתוב: לא תחסום שור בדישו. לא תחסום אנשים שהמים עוברים דרכם, ממים. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       נכון. אני חושב - לפחות על-פי התורה - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יש היגיון רב במה שאתה אומר.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       צריך להבטיח מים - וקודם כול, זאת אומרת: לתת עדיפות למים, שהם ישקו את החקלאות שלהם מהם. 
       
       יש פרויקט לאלבטוף, יש תקציב מוכן, אבל אולי 20 שנה כל הפרויקט הזה מדשדש במקום בגלל ביורוקרטיות שונות: אם משרד החקלאות מקציב את התקציב, אז משרד הפנים מקשה על התכנון של הפרויקט עצמו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מה, לחקלאים בעמק בית-נטופה אין קווטות של מים?
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אין, אין. אני חושב שזה דבר זועק - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       פעם ראשונה שאני שומע את זה.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - זועק לשמים, ואני חושב שאנחנו לא יכולים להסתמך רק על היענות השמים לזעקה. תודה רבה, אדוני. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת עסאם מח'ול. זה דבר שצריך לבדוק אותו. אני מוכרח להגיד שזו הפעם הראשונה ששמעתי את זה.
       
       טוב. רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה. חבר הכנסת מח'ול, אדוני לא רוצה להצביע על הסתייגויות. חבר הכנסת מח'ול מסיר את הסתייגויותיו והסתייגויות חבריו, ולכן אנחנו נצביע על החוק בקריאה שנייה, על כולו. 
       
       הצעת חוק המים (תיקון מס' 19), התשס"ד-2004, קריאה שנייה - נא להצביע. מי בעד? מי נגד? מי נמנע? רבותי חברי הכנסת, נא להצביע. 

הצבעה מס' 12
       
בעד סעיפים 1-2 - 7
נגד - אין
נמנעים - אין 
סעיפים 1-2 נתקבלו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שבעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים. אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצביע על הצעת חוק המים (תיקון מס' 19), התשס"ד-2004, בקריאה שלישית. רבותי חברי הכנסת, נא להצביע - מי בעד? מי נגד? מי נמנע? 

הצבעה מס' 13
       
בעד החוק - 7
נגד - אין
נמנעים - אין
חוק המים (תיקון מס' 19), התשס"ד-2004, נתקבל. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שבעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים. אני קובע שחוק המים (תיקון מס' 19), התשס"ד-2004, עבר בקריאה שלישית ויצטרף לספר החוקים של מדינת ישראל. 
       
       אני מברך את חברת הכנסת לאה נס על העברת החוק ומזמין אותה על מנת לברך, ומבקש מחברי הטוב, סגן היושב-ראש אלי בן-מנחם, לבוא ולהחליף אותי. תודה רבה. 
       
לאה נס (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להודות בשמי ובשם חבר הכנסת שלום שמחון לחברי הכנסת על אישור החוק. אני רוצה גם להודות לממלא-מקום יושב-ראש ועדת הכלכלה, שמילא היום את מקומו בנאמנות. אני רוצה להודות באופן אישי לשותפי לחוק, יושב-ראש ועדת הכלכלה הנכבד חבר הכנסת שמחון, לכל צוות הוועדה, למנהלת הוועדה גברת לאה ורון, ליועצת המשפטית עורכת-הדין אתי בנדלר, לחברה להגנת הטבע, לרשות הטבע והגנים, ל"חיים וסביבה", בעצם לכל אותם שותפים בעשייה של הצדק עם הטבע והסביבה בישראל. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחברת הכנסת לאה נס. 
       
       
       
הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 89) 
(הקמת ועדה להנצחת זכרם של נרצחי טרור), התשס"ד-2004 
       [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/46).]
(קריאה ראשונה)

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא. אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 89) (הקמת ועדה להנצחת זכרם של נפגעי טרור), התשס"ד-2004, של חברת הכנסת רוחמה אברהם - קריאה ראשונה. בבקשה. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, משפחות יקרות, אני רוצה קודם כול לברך אתכן. אני מקדמת אתכן בברכה, את המשפחות היקרות שנמצאות אתנו היום: את יוסי צור, אבא של אסף צור, זיכרונו לברכה, שנרצח בפיגוע קו 37 בחיפה במרס 2003, את יפה ומישל אלהרר, מישל – יושב-ראש ארגון נפגעי טרור ואיבה בישראל, שהם הוריה של מאיה, זיכרונה לברכה, שנרצחה בפיגוע מכונית התופת בעפולה באפריל 1994, ואת כל יתר המכובדים שאיבדו את יקיריהם והוזמנו כדי לחלוק עמנו את הרגע החשוב הזה. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה לציין כי בשעה זו ממש מתקיים מפגש של נציגי המשפחות השכולות. עניינו של המפגש הוא בהתארגנות המשפחות לקראת הגשת תביעה בארצות-הברית כנגד מוסדות פיננסיים התומכים ומממנים את ארגוני הטרור. מעל במה זו אני מבקשת לאחל לכל אותן משפחות הצלחה רבה. מי ייתן והמאבק הזה יצליח. 
       
       חברי חברי הכנסת, בחרתי לקרוא קטע ממכתבו של יוסי צור אלי: "בננו אסף, השם ייקום דמו, נרצח בפיגוע קו 37 בחיפה ביום רביעי, 5 במרס 2003, א' באדר ב' התשס"ג. אסף נולד ב-27 באפריל 1986, אח לאריק, אז בן שלוש. ב-1996 נולד אלמוג, ובאותו זמן הפך אסף לילד הסנדוויץ'. אסף נרצח והוא כמעט בן 17. ילד שמח, שידע איך ליהנות. תחביביו היו גלישת גלים, ספורט, כדורגל, חדר כושר ומוזיקה, הרבה מוזיקה. אסף האזין למוזיקה בכל רגע אפשרי, צמוד לכל ערוצי המוזיקה בטלוויזיה ובמחשב. אסף יכול היה להירדם כך שעות עם אוזניות ומוזיקה בפול-ווליום, וישן כמו תינוק. אסף היה חברותי מאוד, ולא יכול היה להיות בלי חבריו. כל רגע פנוי היה מעביר עם ואצל חבריו הרבים. חבריו כינו אותו 'בלונדי', כינוי שאותו אהב והתגאה בו מאוד.  אסף התחיל ללמוד נהיגה, תשעה שיעורים ולא יותר. כמה חיכה לרגע זה, וגם אותו לא זכה להשלים. איך מנציחים ילד בן 17? הרי הוא לא השאיר אחריו מפעל חיים, הוא לא כתב ספרים או המציא המצאות. הוא היה עסוק בחיפוש אחר הדרך בה ילך וטרם החליט מה יהיה כשיהיה גדול".
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מוכרחה לומר, שכשקראתי את המכתב הזה בכיתי. זעקתו של מר צור נגעה מאוד ללבי והניעה אותי להציע את ההצעה המונחת לפניכם. 
       
       כל משפחה שאיבדה את יקירה חשה צורך עז ואמיתי להנציח את זכרו וליצור המשכיות כלשהי לחיים שנגדעו באבם. כפי שאומר מר צור במכתבו, מפעל ההנצחה ליקיריהן עוזר למשפחות השכולות להפוך את הכאב והאובדן הנורא למטרה, לעזרה ולהמשכיות. 
       
       נכון להיום, ההחלטה בדבר ההנצחה או סימון מקום הפיגוע נתונה כל כולה בידי הרשות המקומית, והמשפחות השכולות, לא זו בלבד שהן משלמות יום-יום ושעה-שעה את מחיר האובדן, אלא הן נאלצות גם להתמודד עם הביורוקרטיה הקשה הקיימת ברשויות המקומיות. 
       
       הצעת החוק המונחת היום על שולחן הכנסת לקריאה ראשונה קובעת, שכל מועצה או רשות מקומית תקים ועדה מיוחדת לעניין הנצחת זכרם של נרצחי הטרור. תפקידה יהיה ליזום ולתכנן פעילות הנצחה לתושבי העיר שנרצחו בפעולות טרור. הצעת החוק קובעת עוד, כי לפחות שליש מחברי הוועדה יהיו בני משפחות של נרצחי טרור. 
       
       אני מוכרחה לומר, כי הצעת החוק הזאת עברה שינויים קוסמטיים בלבד בוועדת הפנים. היא נועדה להביא למצב שבו למשפחות תהיה היכולת להשפיע על אופן הנצחת זכר יקיריהן. אל לנו לשכוח, כי הצורך בהנצחה ראויה של זכר הנרצחים אינו נחלתן של המשפחות השכולות בלבד. זו גם נחלתנו, ומחובתנו לעשות כך.  זה צורך וזו חובה של המדינה להנציח את זכר יקיריה שנפלו קורבן במלחמת הטרור.
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מוכרחה לומר שבקריאה הטרומית הצעה זו עברה ברוב קולות, ללא מתנגדים, וזה היה גם בשעה שרוב חברי הכנסת היו נוכחים כאן באולם. צר לי לראות שיש פה עכשיו חברי כנסת מעטים, אבל אני בטוחה שגם הם יתמכו. אני קוראת לכם לתמוך בהצעת חוק זו, כדי שנוכל להסדיר את נושא הנצחת זכר הנרצחים ולמנוע סבל נוסף מהמשפחות השכולות. 
       
       לכן, משפחות יקרות, אני אתכן, ואני חושבת שכל הבית הזה כאן אתכן. יש לכן בית חם כאן וכולנו מחבקים ואוהבים אתכן. תודה רבה. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחברת הכנסת רוחמה אברהם. אנחנו עוברים לרשימת הדוברים. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אין דוברים, אדוני היושב-ראש.

היו"ר אלי בן-מנחם:

	אני חייב לקרוא את שמותיהם. ראשון הדוברים, חבר הכנסת עזמי בשארה - אינו נוכח. חבר הכנסת אלי אפללו - אינו נוכח. חבר הכנסת משה גפני, בבקשה, לרשותך שלוש דקות.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, העם היהודי הוא עם שיודע שכול, לצערנו הרב, יותר מדי, ואנחנו מתפללים שהטרור ייפסק ושהשכול ייפסק.
       
       חברת הכנסת רוחמה אברהם הציעה הצעת חוק מאוד חשובה. זו לא פעם ראשונה שאת מציעה הצעות חוק מהסוג הזה. 
       
       אני, על כל פנים, אתמוך בהצעת החוק, וכל מלה מיותרת. תודה רבה. 

היו"ר אלי בן-מנחם:

	תודה לחבר הכנסת גפני. חבר הכנסת יגאל יאסינוב - אינו נוכח. חבר הכנסת אופיר פינס - אינו נוכח. חבר הכנסת מוחמד ברכה - אינו נוכח. חבר הכנסת עסאם מח'ול - אינו נוכח. חבר הכנסת אחמד טיבי - אינו נוכח. חבר הכנסת אורי יהודה אריאל - אינו נוכח. חבר הכנסת איוב קרא - אינו נוכח. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה - אינו נוכח. חבר הכנסת יעקב מרגי - אינו נוכח. חבר הכנסת מאיר פרוש - אינו נוכח. חבר הכנסת מיכאל מלכיאור - אינו נוכח. חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה. 

נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, משפחות יקרות, אנו מחויבים לנושא ההנצחה של נפגעי הטרור מעצם המצב שמדינת ישראל נמצאת בו. לצערנו הרב, אין מקום בארץ שלא היה בו פיגוע. בכל עיר יש משפחות שכולות כתוצאה מפיגועי הטרור. 
       
       ההצעה שבכל רשות תוקם ועדה מיוחדת, שתורכב מחברי המועצה או מנציגי ציבור, היא הצעה חשובה, הן במישור הפסיכולוגי והן במישור המוסרי. זה אחד האמצעים החשובים ביותר בהתמודדות שלנו כחברה עם הטרור. החיזוק והתמיכה שאנחנו כחברה מסוגלים לתת לאלה שזקוקים לכך חשובים מאוד. 
       
       אנחנו במדינה הזאת עוברים טראומה מדי יום. כל פיגוע הוא טראומה, אבל אותן משפחות שעוברות זאת באופן ישיר ומרגישות את הכאב יום-יום ושעה-שעה עוברות משברים קשים. פשוט, הטרור זעזע את חייהן. הן אינן יכולות לחיות את החיים הרגילים. פשוט גיהינום, לזכור כל פעם את אותו יקיר, אם זה בן ואם זה אח. ההנצחה היא הרבה מעבר למחווה סמלית. ברגע שאין מוצאים מענה לאותה משפחה שכולה, שזכר יקיריה ייחקק וייזכר, המשפחה מרגישה נפגעת פעמיים. חשיבות ההנצחה רבה, ויש בה לפחות נחמה מסוימת, נחמה פורתא, לאותן משפחות הסובלות כל שנות חייהן. 
       
       צריך לזכור, שמספר נפגעי הטרור גבוה פי-שניים בקרב העולים החדשים והשכבות החלשות, ולהם אין היכולת להנציח את זכר יקיריהם. לכן, הרעיון הוא חשוב, וחשוב שהרשויות המקומיות יבצעו על חשבונן, כמובן, והממשלה תסייע בכך.
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה לספר רק על  מקרה אחד, אם יש לי עוד חצי דקה. הייתי עד לפיגוע הנורא בקו 2, כאשר 22 איש, בסמוך לבית-ספרי, נהרגו ונרצחו. במשך שבוע ימים אנשים עמדו בכיכר, הדליקו נרות, קראו תהילים, ורצו שבכיכר הזאת יונצח זכר כל הנפגעים, וזה לא נעשה. אולי כיוון  שלא היה חוק. היום, כשיש חוק, אני חושב שאולי זה יבטא באופן רציני ביותר את רוח הדברים ואת הרצון של אותן המשפחות.
       
       תודה רבה לחברת הכנסת שהביאה את ההצעה. יישר כוח. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת נסים זאב. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה - לא נוכח. חבר הכנסת טלב אלסאנע - לא נוכח. חבר הכנסת מגלי והבה - לא נוכח. חבר הכנסת ישראל אייכלר - לא נוכח. חבר הכנסת אברהם רביץ - לא נוכח. חברת הכנסת גילה גמליאל - לא נוכחת. חבר הכנסת בייגה שוחט - לא נוכח. חבר הכנסת אריה אלדד - לא נוכח. חברת הכנסת גילה פינקלשטיין - לא נוכחת. חבר הכנסת אבשלום וילן - לא נוכח. חבר הכנסת גדעון סער, אני מבין שוויתרת.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       לא ויתר.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אתה רוצה? אצלי אתה מחוק, ובכל זאת שאלתי אותך.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אם אני מחוק, אני מוותר.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה.
       
       רבותי חברי הכנסת, נעבור להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 89) (הקמת ועדה להנצחת זכרם של נרצחי טרור), התשס"ד-2004. 
       
הצבעה מס' 14
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה - 7
נגד - אין
נמנעים - אין
ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 89) (הקמת ועדה 
להנצחת זכרם של נרצחי טרור), התשס"ד-2004, לוועדת הפנים ואיכות הסביבה נתקבלה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בעד - 7, אין מתנגדים ואין נמנעים. על כן, הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 89) (הקמת ועדה להנצחת זכרם של נרצחי טרור), התשס"ד-2004, התקבלה בקריאה ראשונה, והיא תועבר לוועדת הפנים ואיכות הסביבה להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית. תודה לחברת הכנסת רוחמה אברהם.
       

       
הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון מס' 11) 
(הרחבת סמכות הוועדה המיוחדת), התשס"ד-2004 
       [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/47).]
(קריאה ראשונה)
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון מס' 11) (הרחבת סמכות הוועדה המיוחדת), התשס"ד-2004,  מאת חבר הכנסת משה גפני - קריאה ראשונה. בבקשה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הנני מתכבד להגיש הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון מס' 11) (הרחבת סמכות הוועדה המיוחדת), התשס"ד-2004. הצעת החוק מדברת על חוק הלוואות לדיור. על-פי החוק שהתקבל, קיימת אפשרות, והחוק מאפשר, שמי שקיבל הלוואה, משכנתה או סיוע מהמדינה כדי לרכוש דירה, בשעה שמדובר במשפחה שמתקשה בהחזר המשכנתה, זכאי לבוא לדיון בוועדה מיוחדת, ועדה בין-משרדית, שמשתתפים בה נציגי הבנקים, כדי לפטור את המשפחה שנמצאת במצב כלכלי קשה מאוד מהחזר המשכנתה, או לסייע לה באופן חלקי, וזה תלוי בנסיבות העניין.
       
       כאשר התקבל החוק לא הובאו בחשבון משפחות שמקבלות סיוע מן המדינה וסוגי הלוואות שכולם עניינם דיור, אלא שהן הלוואות מסוגים שונים כמו: שיקום שכונות, הלוואות מקום, דברים מסוגים שונים - מכיוון שבחוק נאמר: רק מי שקיבל הלוואה על-פי חוק זה. אני מציע בהצעת החוק להוסיף בחוק הלוואות לדיור, התשנ"ב-1992: "בסעיף קטן (א), בהגדרה 'לווה', בסופה יבוא: 'או מי שקיבל הלוואה מיועדת לפי הכללים לבעלי דירה, אם ההלוואה ניתנה מתקציב המדינה או בסיוע המדינה בלבד ולהבטחת פירעונה נרשמו משכנתה, משכון או התחייבות לרישום משכנתה'". 
       
       בוועדת הכלכלה היה דיון על הצעת החוק הזאת, ונציגי הבנקים חששו שמא הולכים לפגוע בהם. אני קיימתי ישיבה משותפת, בטרם הצביעה ועדת הכלכלה על הצעת החוק בקריאה ראשונה, עם נציגי משרד האוצר, עם יושב-ראש הוועדה המיוחדת במשרד האוצר ועם נציגי הבנקים, והגענו להסכמה, ויש תמיכת ממשלה. 
       
       אני  חושב שהחוק הזה יסייע מאוד למשפחות שנמצאות במצוקה כלכלית קשה מאוד ועל-פי החוק הקיים הן אינן זכאיות לבוא לדיון בוועדה המיוחדת מכיוון שהסיוע שקיבלו אינו על-פי חוק הלוואות לדיור, אלא על-פי כללים אחרים, או הלוואות שניתנות אד-הוק לפי החלטות ממשלה, כמו: שיקום שכונות, הלוואות מקום או סיוע במשכנתאות והלוואות שניתנות לא רק על-פי חוק הלוואות לדיור.
       
       אדוני היושב-ראש, אני מבקש את תמיכת הכנסת כדי להמשיך את החקיקה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, לטובת אותן משפחות שנזקקות מאוד לחוק הזה ולדיונים בעניינן בוועדה המיוחדת. תודה רבה.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת גפני. אנחנו עוברים לרשימת הדוברים. ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה, והוא לא נוכח. חבר הכנסת עסאם מח'ול - לא נוכח. חבר הכנסת מאיר פרוש - לא נוכח. חבר הכנסת אחמד טיבי - לא נוכח. חבר הכנסת טלב אלסאנע - לא נוכח. חבר הכנסת אברהם רביץ - לא נוכח. חבר הכנסת ישראל אייכלר - לא נוכח. חבר הכנסת אורי  יהודה אריאל - לא נוכח. חבר הכנסת אלי אפללו - לא נוכח. חברת הכנסת גילה גמליאל - לא נוכחת. חבר הכנסת מגלי והבה - לא נוכח. חבר הכנסת מיכאל מלכיאור - לא נוכח. חבר הכנסת בייגה שוחט - לא נוכח. חבר הכנסת אריה אלדד - לא נוכח. חבר הכנסת אבשלום וילן - לא נוכח.  חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני בהחלט תומך בחוק, אף שזו רק קוסמטיקה. זה משהו שלא יכול לתת מענה לכל אותן משפחות שלקחו הלוואות ואינן יכולות לשלם כיוון שהממשלה הזאת הורידה את הקצבאות כמעט ב-50%. סיפרה לי אם, שכל חודש היא היתה מחזירה מקצבאות הילדים את החוב שלקחה ממשרד השיכון, מהבנק כמובן, בנק "טפחות", כ-2,000 שקל. היום היא לא יכולה, אין לה מאיפה לשלם. עכשיו היא עומדת בפני שוקת שבורה. מדובר במשפחה בת 12 ילדים, ולרדת מ-5,500 שקל או מ-6,000 שקל ל-2,500, 2,200 שקל, זה מאוד משמעותי.
       
       לכן, אני לא מבין, כשבא שר האוצר ומדבר כאן על הנחה ועל הורדת המסים - איזו אשליה. הוא עומד כאן מעל הבמה הזאת, וכולם מודים לו על כך שהוא הוריד את נטל המסים. אף אחד אפילו לא שם לב על מה מדובר. מדובר על 170 שקל למי שמרויח 7,000 שקל בחודש. כמה כאלה מרוויחים 7,000 שקל? הרי רובם מרוויחים בין 4,000 ל-5,000 שקל, כך שמדובר בעשרות שקלים בודדים - בין 70 ל-100 שקל הנחה ממס. 
       
       אבל, בעצם, מה הם עשו? אותו בעל משפחה, שמרוויח את ה-4,000 או ה-5,000 שקל, היתה לו הכנסה מקצבאות הילדים, והוא היה מקבל עוד 5,000 שקל. לקחו והורידו לו 3,000 שקל, ואמרו לו: תשמע, עושים לך עכשיו הנחה. אתה מקבל 70 שקל בחודש. על זה שר האוצר, בלי בושה, אומר: צריך לשאוב את השומנים. אנשים פה כל כך שמנים ומלאים בשומן, וצריך לשאוב מהם את השומנים. אדוני היושב-ראש, בקושי יש עצמות יבשות לאותם בעלי משפחות.
       
       לכן, אנחנו מאוד ממהרים לשמוח ולשבח את המהלך שהממשלה עושה, כאשר בעצם היא גוזלת את פת לחמם של אותם רעבים, אותם בעלי משפחות, ונותנת להם איזו סוכרייה ואומרת להם: דעו לכם, חג הגאולה הגיע.
       
       אבל, בוודאי אין חולק על נושא הפריסה ועל הרחבת הפריסה למצבים שבהם אי-אפשר לשלם.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       זה גם לתת פטור.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אתה יודע מה היא העלות? 6 מיליוני שקל. אז מה אתה כל כך עושה מזה חגיגה שלמה? היית צריך אישור מיוחד ל-6 מיליוני השקלים האלה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני לא עושה חגיגה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אני רוצה לומר לך, שאם היית מביא חוק קצת יותר רציני, שהיה באמת עוזר, היו אומרים לך: אדוני, תחכה. זה לא לשנת 2004 ולא ל-2005.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       נכון.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אבל, אפשר להביא בהחלט את חוק בנימין זאב הרצל. זה כל כך חשוב להקים אנדרטה וספרייה. שם נותנים את הכספים, כפי שאמרת. זה לא שאני לא תמכתי בחוק. תמכתי בחוק. אבל, כמה אפשר לתעתע בעם ישראל ולהראות להם: כל כך אנחנו מקרבים כאן את הגאולה שלהם?
       
       אדוני היושב-ראש, אני מבין שסיימתי את זמני. אני בהחלט תומך בחוק. לגבי הזוגות הצעירים, יש אפליה כל כך קשה בין אלה ששירתו בצבא לבין אלה שלא שירתו בצבא. גם לגבי אלה ששירתו בצבא יש עניין שהם אינם ממצים את עצמם, כלומר יכול להיות בחור ישיבה שכבר שירת בצבא שלוש שנים, אבל היום הוא החליט לשבת ללמוד תורה, ואומרים לו: אתה לא ממצה את עצמך, ולכן הסיכוי שלך לקבל דירה קטן, לעומת חברו ששירת בצבא ועובד ומקבל אפילו את אותו שכר. זה זכאי לדירה והשני אינו זכאי לדירה. לכן, האפליה והקיפוח עדיין קיימים בין דם לדם. אני מקווה שיום אחד אנחנו, יחד עם הרב גפני - חייבים לשנות את רוע הגזירה, כי יש הרבה אברכים ששירתו בצבא ועדיין לא רואים את עצמם זכאים במידה שווה.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת נסים זאב. אחרון הדוברים, חבר הכנסת דוד אזולאי, בבקשה.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אתה לא רשום. אתה רוצה לדבר? אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת דהאמשה.
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       גם חבר הכנסת יאיר פרץ? טוב.
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       חשבתי שהפעם אהיה אחרון חביב, אבל לקחתם לי את זה. מה אעשה?
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אתה תמיד חביב, גם כשאתה ראשון.
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, ידידי חבר הכנסת הרב גפני, מצד אחד, אני צריך להודות לך ולברך אותך על הצעת החוק הטובה. הכוונות שלך באמת טובות. אתה רוצה לעזור לאותה אוכלוסייה חלשה שהממשלה הרעה הזאת פגעה בה ורמסה אותה מאז עלתה לשלטון ועד היום. מצד שני, בהצעת החוק שלך אתה למעשה משקיט את המצפון של הממשלה הזאת. יבואו מחר ויגידו: הנה, אנחנו עוזרים לחלשים, לאלה שקשה להם להתמודד עם החזר ההלוואות. יש ועדה מיוחדת. אפילו הקצבנו לטובת העניין הזה 6 מיליוני שקל. 
       
       לפעמים אנחנו צריכים להיות זהירים ולא לעשות את העבודה השחורה של הממשלה. הממשלה הרעה הזאת, מיום כינונה, מה שהיא עשתה ייזכר לדיראון עולם  - הפגיעה שלה באוכלוסיות החלשות, באלה שהביאו אותה לשלטון, באלה שסובלים ממצוקה יומיומית בעיירות הפיתוח. כשעושים את החשבון ובודקים איפה הממשלה קיבלה את רוב קולותיה, הרי שהיא לא קיבלה אותם לא בצפון תל-אביב, לא בשינקין ולא ברעננה. את רוב הקולות שלה היא קיבלה בפריפריה, בעיירות הפיתוח, אצל אותם אנשים קשי-יום. הם הביאו את הליכוד לשלטון. לצערי הרב, הליכוד מחזיר להם בכפיות טובה בכך שכל פעם כשיש איזו הצעת חוק, כשיש אפשרות לרמוס אותם, לפגוע בהם, הם עושים זאת ללא נקיפת מצפון.
       
       רק לפני פחות משעה עברה כאן הצעת חוק על הרצל, חוזה המדינה. זה חשוב, ואני, חס וחלילה, לא בא לזלזל במשנתו של הרצל ובכל מה שהוא עשה למען המדינה. אבל, כמה עולה החוק הזה למשלם המסים? ודאי וודאי שהוא יעלה למשלם המסים מיליוני שקלים. כאשר לפני כמה חודשים הוגשה הצעת חוק דומה על-ידי חבר הכנסת דני בנלולו, לגבי מורשתו של הבבא סאלי, רבי ישראל אבוחצירא, זכר צדיק וקדוש לברכה, פתאום השר הגזען, טומי לפיד, לא מצא לנכון לאשר את זה, מפני שיש לזה עלות כספית ומפני שאין בזה עניין לציבור. אני חושב שזו בושה וחרפה למדינת ישראל שנוהגת כך כלפי גדולי ישראל כמו הבבא סאלי, שראוי ונכון היה להנציחו - לא פחות חשוב מאשר הרצל, חוזה המדינה, כשלצערי הרב אנחנו שומעים בסקרים איך תלמידים אפילו לא יודעים ולא זוכרים מי היה הרצל.
       
       אדוני היושב-ראש, אני אתמוך בהצעת החוק של חברי, חבר הכנסת גפני, אבל אני אומר לך שאני מאוד מקווה שהממשלה הרעה הזאת לא תשתמש בכך ותגיד: הנה, עשיתי עוד משהו ב-6 מיליוני שקל למען אותה אוכלוסייה חלשה שלא מסוגלת להחזיר את ההלוואות. תודה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת דוד אזולאי.  חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       חבר הכנסת אזולאי, בהתחלה הממשלה לא תמכה. אני מקווה שיש פה רוב.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       איפה הממשלה? היא לא מתנגדת.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אם הממשלה לא פה, סימן שהיא תומכת.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אכן אין פה ממשלה. כנראה זה המצב הרגיל, שלא תהיה ממשלה - גם לא קואליציה וגם לא משהו דומה לזה. 
       
       הצעת החוק טובה ומבורכת. אני חושב שגם המציע הוא חבר כנסת טוב, הפועל הרבה למען העניין החברתי. אבל, עם כל הכבוד, היא לא מספיקה. איך אמר חבר הכנסת זאב? זו קוסמטיקה. כן, היא פותרת בעיות ואולי עוזרת בכיוון הנכון, אבל היא לא פותרת את הבעיות הקשות.
       
       אני מכיר - אני מניח שגם חבר הכנסת אזולאי מכיר, ואני בטוח שפנו אליך - את משפחת ניג'ים מעכו. הם יצאו מסאפוריה - היום זו ציפורי - ב-1948, והם תפסו איזה בית וגרו שם ושילמו שכר דירה כמו כל התושבים. כנראה הם בנו פעם אחת תוספת או משהו, והתחילו משפטים והליכים. האנשים האלה לא השכילו, או שלא היה להם עורך-דין טוב, או שלא ידעו איך להסתדר, וכתושבים וכשוכרים מוגנים היו צריכים להמציא להם דיור חלופי או לפצות אותם על הדיירות המוגנת ולהמציא להם אפשרות לחיות כמו בני-אדם. 
       
       התגלגלו המשפטים פה ושם בצורה כלשהי, ופתאום המשפחה הזאת עירומה ואין לה זכות: לא לבית שהיא שכרה, לא לבית שהיא מתגוררת בו ולא לשום בית אחר. אין לה לא הלוואה, לא פיצויים ולא שום פתרון. זה מקרה מזעזע. 
       
       אני שואל: איך אפשר בממשלה הזאת, במצב הזה ובמדיניות הזאת לעזור למשפחות כאלה? אני עוד לא מדבר על אלה שלא יכולים לשלם את המשכנתה ועל אלה שחיים מקצבת הילדים ואין להם פת לחם. אבל, המקרה הזה יותר נוראי, כי אם אין לאדם מקום לחיות ומקום לגור בו, אני לא יודע אם כדאי או אם הוא ימצא טעם בחיים או באוכל או בפת הלחם. 
       
       כתבתי אז לראש הממשלה ולראש החברה, לאנשים שיש להם הסמכות להקפיא את התהליכים ולמצוא פתרון לאנשים האלה. לא יכול להיות שלאנשים לא יהיה בית, ולאחר 50 שנה שהם גרו בבית הזה ושילמו שכירות, בגלל פלפולים משפטיים פה ושם הם יצאו עירומים בלי שום פתרון ובלי שום אפשרות לחיות.
       
       בכל מקרה, אני אתמוך בהצעת החוק, אדוני היושב-ראש. אני חושב שהיא גם פותרת בעיות, אם כי בעיות קלות יותר. אבל מי ייתן שהיא תפתור את הבעיות של כל בעלי המצוקה ותינתן אפשרות לאנשים שאכן יוכלו לנשום ושיוכלו למצוא דיור ויוכלו להסתדר בתנאים הקשים האלה, כי מר נתניהו, עם המדיניות שלו, לא השאיר כל חלקה טובה, והוא רושש את הציבור החלש ואת הציבור הבינוני ומעשיר את העשירים. מה הוא נתן היום, סוכרייה? הוא אמר שהוא נותן 50 מיליון שקלים לתשתיות בדרכים. תודה רבה. אתה לוקח 50 מיליארד שקלים ונותן 50 מיליון לדרכים. כמה זה, 10%? 
       
       מה נעשה, זאת המדיניות וזאת הממשלה, ואנחנו חייבים כמובן להתנגד לה, אבל במקרה הזה לא נתנגד ונצביע בעד החוק. תודה רבה, אדוני. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת דהאמשה. חבר הכנסת יאיר פרץ, בבקשה, אחרון הדוברים. 
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה לברך את חבר הכנסת הרב גפני על הצעת החוק שלו, שבאה כביכול לסייע לאותם אנשים שצברו חובות רבים במשכנתאות. חבר הכנסת הרב גפני, בירכתי אותך על ההצעה שלך, אבל לצערי זה כמו לתת אקמול לחולה סרטן. 
       
       הממשלה הזאת, כשבאה לפני שנה עם התוכנית הכלכלית, שר האוצר עמד פה ואמר: צריך לקצץ בקצבאות, שאנשים ילכו לעבוד, שאנשים יפסיקו ליהנות מאותן קצבאות. כאן הוא אמר: אחרי שנקצץ בקצבאות, יתחילו הצמיחה והפריחה והשגשוג. אבל, לצערי, צמחו דברים אחרים, קוצים ודרדרים. זה מה שצמח במדינה הזאת. 
       
       אז התרעתי מעל הדוכן הזה, שזה יהיה מחזה שעכשיו אנחנו מתחילים לראות את ההתחלה שלו. אנשים ששילמו את המשכנתה, את הארנונה, את המים, את החשמל, מאותן קצבאות של חד-הוריות, מאותן קצבאות ילדים, היום, אחרי הקיצוץ, אין להם במה לשלם. התסריט הוא פשוט, אדוני היושב-ראש: ברגע שלא משלמים חודש ועוד חודש ועוד חודש, מצטבר חוב; כאשר מצטבר חוב, יש תביעה; אחרי התביעה בא פינוי; אחרי הפינוי, אותם חלשים, אותם אנשים שחיים בדירה בתנאים קשים, ימצאו את עצמם זרוקים לרחוב עם הילדים, הומלסים. הממשלה הזאת הצמיחה לא צמיחה כלכלית, היא הצמיחה עוני, הצמיחה הידרדרות. 
       
       אדוני היושב-ראש, ההצעה באה באמת לסייע ולהסדיר, אבל היא לא תיתן מענה אפילו לחלק הזעיר ביותר. לכן הבעיה תישאר בעיה אקוטית, ואנחנו נהיה עדים בתקופה הקרובה לכך שמשפחות רבות ייזרקו מבתיהן. כשזה עובר לכונס הנכסים, אין מנוס. התערבתי עכשיו בעניין כמה פניות שהפנו אלי אזרחים, ואני רוצה לומר, שכל דברי נופלים על אוזן ערלה. איש לא שומע, איש לא מקשיב. אנשים מתאבדים. מה נשאר לאותו אדם אחרי שאין לו פרנסה, אין לו עבודה, אין לו כלכלה, אין לו קורת-גג, הדבר המינימלי? 
       
       והממשלה הזאת ממשיכה בדרכה, ובעוד תקופה קצרה נהיה עדים כאן לעוד תוכנית כלכלית קשה יותר, עוד קיצוץ נרחב יותר. מדברים על קיצוץ של 10 מיליארדי שקלים בתקציב המדינה. מאיפה יילקחו הקיצוצים האלה? לא מהעשירונים העליונים. אדוני היושב-ראש, זה יילקח מאותן קצבאות של אותם מסכנים ואומללים, שזאת כל מחייתם. 
       
       אדוני היושב-ראש, אנחנו בכל זאת נתמוך בהצעת החוק הזאת. אנחנו קוראים לממשלה להרחיב את היריעה, לתת מענה על הבעיה הזאת, כדי שלא נמצא את עצמנו במצב שאנשים ייזרקו מבתיהם. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת יאיר פרץ. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון מס' 11) (הרחבת סמכות הוועדה המיוחדת), התשס"ד-2004. ההצבעה החלה. 
       
הצבעה מס' 15
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 7
נגד – אין
נמנעים – אין
ההצעה להעביר את הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון מס' 11) (הרחבת סמכות הוועדה המיוחדת), התשס"ד-2004, לוועדת הכלכלה נתקבלה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       שבעה חברי כנסת בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים. על כן הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון מס' 11) (הרחבת סמכות הוועדה המיוחדת), התשס"ד-2004, עברה בקריאה ראשונה והיא תועבר לוועדת הכלכלה של הכנסת להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית. 
       
       רבותי חברי הכנסת, תם סדר-היום. הישיבה הבאה - מחר, יום רביעי, י"א בתמוז התשס"ד, 30 ביוני 2004, בשעה 11:00. ישיבה זאת נעולה. 
       
       
       הישיבה ננעלה בשעה 19:47.
     
עמוד 97 מתוך 97

