﻿    תוכן עניינים
       ישיבה מיוחדת לציון המאבק של מדינת ישראל באנטישמיות	4
       ראש הממשלה אריאל שרון:	7
       שר המשפטים יוסף לפיד:	10
       נעמי בלומנטל (הליכוד):	11
       אברהם בורג (העבודה-מימד):	13
       השר נתן שרנסקי:	15
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	18
       מזכיר הכנסת אריה האן:	18
       נאומים בני דקה	19
       אברהם הירשזון (הליכוד):	19
       אלי בן-מנחם (העבודה-מימד):	19
       אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):	20
       אתי לבני (שינוי):	20
       אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	22
       יצחק כהן (ש"ס):	23
       חיים כץ (הליכוד):	24
       ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	25
       יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):	25
       מיכאל נודלמן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	26
       משה גפני (יהדות התורה):	26
       רוני בר-און (הליכוד):	27
       יעקב מרגי (ש"ס):	28
       איתן כבל (העבודה-מימד):	28
       אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	29
       אילן שלגי (שינוי):	29
       אברהם רביץ (יהדות התורה):	29
       אבשלום וילן (מרצ):	30
       רשף חן (שינוי):	31
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	31
       חיים אורון (מרצ):	32
       ואסל טאהא (בל"ד):	33
       טלב אלסאנע (רע"ם):	33
       איוב קרא (הליכוד):	34
       דוד טל (עם אחד):	35
       הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת	35
       רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):	36
       הצעות לסדר-היום	36
       צלבי קרס וכתובות נאצה בפארק-גולדה בנגב	36
       נסים זאב (ש"ס):	36
       אברהם הירשזון (הליכוד):	37
       אברהם רביץ (יהדות התורה):	39
       אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	40
       דוד טל (עם אחד):	41
       הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה)  (תיקון מס' 10), התשס"ד-2004	41
       אברהם הירשזון (יו"ר ועדת הכספים):	42
       הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 13), התשס"ד-2003	44
       סגן שר התעשייה, המסחר והתעסוקה מיכאל רצון:	44
       אברהם רביץ (יהדות התורה):	45
       טלב אלסאנע (רע"ם):	45
       עזמי בשארה (בל"ד):	46
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	47
       איוב קרא (הליכוד):	49
       גילה גמליאל (הליכוד):	51
       אילן שלגי (שינוי):	51
       אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	53
       אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	53
       אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	54
       סגן שר התעשייה, המסחר והתעסוקה מיכאל רצון:	54
       סגן שר התעשייה, המסחר והתעסוקה מיכאל רצון:	54
       סגן שר התעשייה, המסחר והתעסוקה מיכאל רצון:	55
       סגן שר התעשייה, המסחר והתעסוקה מיכאל רצון:	56
       נסים זאב (ש"ס):	57
       סגן שר התעשייה, המסחר והתעסוקה מיכאל רצון:	59
       ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	60
       סגן שר התעשייה, המסחר והתעסוקה מיכאל רצון:	60
       הצעת חוק האפוטרופוס הכללי (תיקון מס' 3)  (חקירה לשם איתור נכסים עזובים ובעליהם), התשס"ד-2003	62
       קולט אביטל (העבודה-מימד):	62
       ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	63
       איוב קרא (הליכוד):	64
       ואסל טאהא (בל"ד):	65
       טלב אלסאנע (רע"ם):	66
       עזמי בשארה (בל"ד):	67
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	69
       גילה גמליאל (הליכוד):	72
       נסים זאב (ש"ס):	73
       מגלי והבה (הליכוד):	76
       הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 78), התשס"ד-2003	77
       נסים זאב (ש"ס):	77
       איוב קרא (הליכוד):	78
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	78
       טלב אלסאנע (רע"ם):	81
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	82
       מגלי והבה (הליכוד):	83
    
       

       חוב' ט"ו
       ישיבה צ"ט
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
הישיבה התשעים-ותשע של הכנסת השש-עשרה
יום שלישי, ד' בשבט התשס"ד (27 בינואר 2004)
ירושלים, הכנסת, שעה 16:00

ישיבה מיוחדת לציון המאבק של מדינת ישראל באנטישמיות

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד ראש הממשלה, חברי השרים, חברותי וחברי חברי הכנסת, היום יום שלישי, ד' בחודש שבט התשס"ד, 27  בחודש ינואר 2004 למניינם. אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת, שבראשיתה אנחנו מקיימים ישיבה מיוחדת לציון יום המאבק של מדינת ישראל באנטישמיות. אני מתכבד לפתוח ישיבה זאת, שמתקיימת באותו זמן ובאותה שעה שפרלמנטים רבים ברחבי אירופה מציינים את היום כיום הזיכרון לקורבנות השואה ויום המלחמה באנטישמיות. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       נקווה ששם הנוכחות יותר גדולה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד ראש הממשלה, רבותי השרים, חברי הכנסת, כמו גלים המתנפצים אל החוף, חוזרים ושבים אליו, כך מגיעים אלינו, אל חוף המבטחים היהודי, אלה בעקבות אלה, גליה העכורים, המזוהמים והמזהמים, של האנטישמיות החדשה, שאיננה אלא גלגול נוסף של זו הוותיקה, רוויית הדם היהודי, המוכרת לנו עד זרא.
       
       גלי השנאה מגיעים אלינו בראש ובראשונה מאירופה הנאורה, הדמוקרטית, הסובלנית כביכול, זו שחוותה על בשרה את הזוועה ששנאה וגזענות ממיטות על המין האנושי; הם זורמים בשטף מן העולם הערבי המקיף אותנו, ואף ממקומות שרגל יהודית כמעט שלא דרכה בהם מעולם, כגון מלזיה הרחוקה.
       
       מדינת ישראל, שקמה על בסיס החזון הציוני, אשר שאף להציע פתרון היסטורי לאנטישמיות, המדינה שקמה לא מעט בעקבות ההתפרצות האנטישמית הגדולה מכולן – השואה, הפכה עכשיו תירוץ לאותה אנטישמיות ממש.
       
       האנטישמיות, כולנו יודעים, מלווה את קיומנו מאז היינו לעם; מאז "ויבא עמלק וילחם עם ישראל ברפידם". בכל דור ודור עומדים עלינו לכלותנו, ונדמה שכמעט התרגלנו לכך. אבל, בכל דור ודור קמה עלינו גרסה חדשה של אותה שנאה ממארת: מעודכנת, מותאמת לרוח התקופה, ולא אחת גם מרושעת יותר מקודמותיה.
       
       בסוף המאה ה-19 היה זה המעבר מאנטישמיות שיסודה שנאה דתית ממוסדת, הארוגה בדוקטרינות הנוצריות היסודיות ביותר, לאנטישמיות גזענית, שיסודה מדעי כביכול. המעבר הזה לא הותיר סיכוי אפילו לעלובים מקרבנו שביקשו להתבולל ולהתנצר, כפי שהוכיחו הנאצים ביעילות ובקפדנות מקפיאות דם.
       
       והנה, אחרי השואה צמחה מוטציה חדשה, מטורפת לחלוטין, של אנטישמיות: אנטישמיות ללא יהודים. אינני מתכוון רק למדינות מרכז אירופה ומזרחה, שיהודיהן נשחטו ויערותיהן הפכו לקברי אחים. אינני מתכוון רק למדינות שהחשבון בין העם היהודי לבינן על שיתוף הפעולה הנלהב עם הנאצים, על היוזמה והחריצות שגילו בהשמדת קהילות שלמות ועל הרכוש היהודי העצום שנשדד על-ידן –  עוד פתוח. אני מתכוון גם למדינות שכף רגל יהודית כמעט שלא דרכה בהן מעולם; מדינות כמו מלזיה, שגידופיו האנטישמיים של מנהיגה הצליחו אפילו להטריד את מנוחתם של האירופים. הנה מתברר, כי בניגוד גמור לתקוותיה של התנועה הציונית, תיתכן גם תיתכן אנטישמיות שפלה וגסה, מן הסוג המוכר לנו היטב, גם ללא נוכחות יהודית. 
       
       על החיבור הטמא, הרצחני, הנעשה בעולם הערבי והמוסלמי בין אנטישמיות גזענית מן הסוג הקיצוני ביותר לבין פונדמנטליזם אסלאמי שהוא פרשנות מטורפת ומעוותת לדת מכובדת, חיבור שאת תוצאותיו אנו רואים כאן ובעולם כולו, דומני שאין צורך להכביר מלים. 
       
       אבל, הגיע הזמן לומר בקול רם, כי גם האנטישמים המנומסים, האירופים; אלה הממושקפים, האינטלקטואלים, מהקמפוסים; אלו שמקפידים להתייצב בכאפיה ובדגל פלסטיני לכל הפגנה נגד ארצות-הברית; אלו שבסך הכול סבורים שמדינת ישראל היא שמסכנת בעצם את שלום העולם – כל אלה אחראים, במידה לא מבוטלת, לדם הנקיים שנשפך כאן ובעולם כולו; לטירופם של מחבלים מתאבדים, ששולחיהם כמהים ללגיטימציה מערבית כלשהי, ותאוות הרצח שלהם רק מתגברת לנוכח כל רמז של סולידריות כלפי מטרותיהם.
       
       הגיע הזמן לומר את זה בקול, כי עד עכשיו, כישראלים שלא ראו אנטישמיות "גויית", "שורשית", מעולם – אני, שלא כמו שר המשפטים, נולדתי כאן בארץ, דור תשיעי. אני לא סבלתי מאנטישמיות "גויית", כי לא ידעתי מה היא. אבל כל אלה שכישראלים כמוני לא חוו מה היא אנטישמיות "גויית", "שורשית" –  כנראה סירבנו להאמין שבן-תרבות, בר-דעת, מסוגל להאמין באמת ובתמים, שהמדינה המאוימת ביותר על כדור הארץ, זו שילדיה מהווים מטרה לטבח מכוון, היא זו שמאיימת על העולם, וכל זאת כשניצולי השואה עדיין חיים בינינו. 
       
       הגיע הזמן לומר זאת בקול, בלי כללי נימוס דיפלומטיים ובלי מעטה שלווה אקדמי. הגיע הזמן לומר זאת בקול, כי בעיני קבוצה גדלה והולכת, המשתייכת לאליטה החברתית בעולם המערבי, אנטישמיות, ברמה זו או אחרת, ובהסוואה כזאת או אחרת, הופכת להיות יותר ויותר לגיטימית.
       
       אם, כתחושתם של רבים, "העולם כולו נגדנו" כמו תמיד, אזי אולי אין מה לעשות בעניין. אך אם נובע הדבר מבורות, מתמימות; מחשיפה לשיטפון של תעמולה אנטישמית מכל הסוגים, ללא תגובה ישראלית ויהודית הולמת; מסדר-יום מעוות ועקום של ארגוני זכויות אדם רבים, שהצליחו לשעבד את האג'נדה העולמית בנושאי זכויות האדם לעניין הפלסטיני ולהתנגדות לאמריקה – הרי שניתן אולי לתקן את העניין, כך שהעולם הנאור כולו, העולם החופשי, יבין את טעותו הנוראה, המשחקת לידי אויבי האנושות כולה, ולא רק לידי אויבי ישראל.
       
       גבירותי ורבותי, אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל אריאל שרון לשאת את דבריו. 
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו  מציינים היום לראשונה את יום המאבק של מדינת ישראל באנטישמיות. ביוזמתו של השר נתן שרנסקי, ועל-פי החלטת ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים, אנחנו מקיימים זאת היום, 27 בינואר, יום שחרורו של מחנה ההשמדה אושוויץ, שהוא גם היום שבו מציינות מדינות אירופה את השואה ואת המאבק באנטישמיות. 
       
       מטרתו של היום הזה היא להגביר את מודעות הציבור בישראל לתופעת האנטישמיות, להביע סולידריות עם יהדות העולם, המתמודדת יום-יום עם גילויי התופעה המתועבת הזאת, ולבטא את מחויבותה של מדינת ישראל להיאבק באנטישמיות על כל צורותיה. 
       
       האנטישמיות איננה תופעה חדשה. הד ראשון למחלה ממארת זו מגיע אלינו ממגילת אסתר, בדבריו של המן צורר היהודים, המבקש "להשמיד להרג ולאבד את כל היהודים מנער ועד זקן". מאז ועד היום ממשיכה האנטישמיות וגואה ברחבי העולם כולו. 
       
       האנטישמים יצרו לאורך הדורות עלילות דם, מיתוסים מעוותים על קונספירציות יהודיות חובקות עולם, כתבי פלסתר כמו "הפרוטוקולים של זקני ציון" ואגדות אימה על הקשר הציוני  והשתלטות על העולם. 
       
       למרבה הטרגדיה, לא הסתפקו שונאי היהודים בהסתה בלבד, אלא רצחו וטבחו נשים וגברים, זקנים  וילדים, תחילה בפרעות ובפוגרומים, ובסופו של דבר בניסיון השמדת עם בקנה מידה שלא היה כמוהו בהיסטוריה -  השואה. 
       
       האסון שהמיט הנאציזם על העולם כולו, ולא רק על יהודי אירופה, הוכיח כמה צדק חוזה המדינה, בנימין זאב הרצל, כשאמר: "האנטישמיות היתה אסון ליהדות, אבל לא פחות מזה היתה אסונה של האנושות התרבותית כולה". ואומנם, האנטישמיות לא פעלה רק נגד היהודים. ההתנפלות הברברית על היהודים פתחה פתח להשתוללות גזענית, לזלזול בערך האדם, לפולחן כוח ולהתעלמות מכל עיקרון מוסרי, שסופם שהטביעו את העולם כולו בנהרות של דם וגרמו למותם של עשרות מיליונים.
       
       חברי הכנסת, הנתונים מוכיחים בוודאות שבשנים האחרונות עלה מספר התקריות האנטישמיות באורח מדאיג והגיע לממדים שלא הכרנו בשנים שלאחר השואה. בכל שנה נוספים מאות מקרים של אנטישמיות – וחלקם אף כלל שימוש בנשק. בשנת 2003 הגיעה האנטישמיות לשיאים חדשים בשתי ההתקפות הרצחניות על בתי-הכנסת באיסטנבול ובהצתת בתי-ספר ובתי-כנסת בצרפת.
       
       קשה להתעלם מכך שריבוי ההתקפות –  המילוליות והפיזיות –  נגד יהודים  ומוסדות יהודיים מקורו בקואליציה בין קבוצות אסלאם קיצוני וגורמים אנטישמיים מסורתיים באירופה מן השמאל ומן הימין. קואליציה זו מסווה את האנטישמיות הקלאסית נגד היהודי הבודד תחת הדגל של אנטי-ישראליות, וקוראת לשלילת זכויותיו הבסיסיות של העם היהודי לבית לאומי במולדתו ולהגנה עצמית.
       
       מצער מאוד שבמאה ה-21  ממשיכים גורמי אסלאם קיצוני לעשות דמוניזציה אנטישמית של היהדות והיהודים, מפיצים שקרים מבחילים על ערכי היהדות, משדרים תוכניות המסלפות במזיד את ההיסטוריה היהודית ומוציאים לאור פרסומים המתארים את היהדות בסגנון האנטישמי הקלאסי של כת שטנית המבקשת להשתלט על העולם. וכל זאת, בלי לעורר את תגובות המחאה והגינוי המתבקשות מצד הקהילה הבין-לאומית.
       
       אירופה חייבת להודות, בפני עצמה ובפני העולם התרבותי כולו, שחיידק האנטישמיות התעורר בה מחדש והוא מתפשט בקצב מדאיג. לא אחת הוא מופיע בדמות של דה-לגיטימציה של מדינת היהודים – "היהודי הקולקטיבי", והעוינות לישראל וההסתייגות ממדיניותה מספקות תירוץ להתקפות פרועות מצד גורמים שונים, בהם אנשי אקדמיה וממשל, ולגילויי אלימות נגד יהודים רק בשל היותם יהודים. אם אירופה לא תחליט לצאת באופן נחרץ למלחמה בגילויים האנטישמיים, האנטי-ישראליים והאנטי-ציוניים שהיא נגועה בהם, תגבר התופעה ותהווה בעיה לא רק ליהודים אלא גם למדינות עצמן.
       
       ממשלת צרפת עושה באחרונה מאמץ ניכר לגנות את תופעת האנטישמיות. נשיא צרפת אף השמיע כמה הצהרות חיוביות, כמו "פגיעה ביהודי צרפת היא פגיעה בצרפת עצמה". נראה שצרפת הבינה סוף-סוף, שהמערכה שעליה לנהל היא מערכה על דמותה כמדינת תרבות, ושהמלחמה באנטישמיות היא רק פן אחד של המערכה הזאת.
       
       אף מזכ"ל האו"ם, קופי אנאן, מצא לנכון לגנות את תופעת האנטישמיות, ואמר שאסור להרשות שביקורת על ישראל תשמש כמסכה שמאחוריה מסתירה האנטישמיות את פרצופה האמיתי, או שביקורת על ישראל תשמש עילה להתקפות אישיות על יהודים. 
       
       יש לקוות שהאמירות האלה הן תחילתו של מאמץ בין-לאומי נמרץ למניעת התפשטות נגע האנטישמיות. ישראל כשלעצמה תעשה כל אשר לאל ידה כדי שהמאמץ הזה יישא פרי.
       
       מדינות היבשת חייבות להפעיל את כל האמצעים החוקיים העומדים לרשותן –  ליזום חקיקה מתאימה – למלחמה בנגע הזה. אירופה הנאורה חייבת לנקוט את כל הצעדים הדרושים כדי שאזרחים יהודים לא יחיו בה תחת איום כלשהו. יש לפתוח בפעילות חינוכית מאומצת, שתבהיר כי מחלת האנטישמיות מסכנת לא רק את היהודים, אלא גם את המשטר הדמוקרטי בכל מדינה שבה היא מתפשטת ומהווה סכנה להמשך קיומה.
       
       במאבק באנטישמיות צריכים לשתף פעולה מדינות העולם עם גופים חוץ-ממשלתיים, ארגונים יהודיים ולא-יהודיים. רק בכוחות מאוחדים ניתן יהיה לחשוף את פניה האמיתיים של התופעה, לבלום ולנטרל את הזן האלים הזה של האנטישמיות החדשה ולמגר אותה.
       
       חברי הכנסת, עד אמצע המאה שעברה השפיעה האנטישמיות השפעה של ממש על מהלכה של ההיסטוריה היהודית. היא גרמה לגלי הנדודים של היהודים ביבשת אירופה, ומאוחר יותר –  לתנועת ההגירה שלהם לארצות-הברית ולאמריקה בכלל. 
       
       האנטישמיות הפחיתה במידה מבהילה את מספרם של היהודים בעולם, אבל גם הביאה לכך שהיהדות למדה להתמודד לאורך ההיסטוריה עם כוחות חזקים ממנה. הקמתה של מדינת ישראל שינתה מן היסוד את מהלך ההיסטוריה היהודית, והיום שוב אין בכוחה של האנטישמיות לקבוע את גורלו של העם היהודי. 
       
       מעניין, לאחרונה פורסמו תצלומים מימי מלחמת העולם השנייה, וביניהם תצלומי האוויר של חיל האוויר הבריטי, שפורסמו לאחרונה, המראים בבירור את התורים של יהודים המובלים למשרפות באושוויץ. התמונות האלה הן תזכורת מצמררת למה שידענו זה כבר. מנהיגי העולם הנאור, שאכן נמצאו אז במלחמה נגד החיה הנאצית – ידעו, שתקו ולא עשו דבר. מדינת ישראל היא הערובה היחידה שיש לנו לכך שהיהודים יכולים להגן על עצמם, בכוחות עצמם. ועל זה לא נוותר.
       
       לא ניתן לעולם לחזור למצב שבו היה מצבו של היהודי קשה ממצבה של החיה, כפי שתיאר אורי צבי גרינברג בשירו "היהודים היפים והחיה": "כי אשריך החיה! אומר המשורר שטעה/ מימיך לא הובלת בידיעה לגרדום כיהודי/ מימיך לא ציוו לך הורגיך לכרות בעצם כפיך; בור קבר לעצמך/ מימיך לא נדחפת למשרפות עם אמך ואביך וזרעך/ אשריך חיה, כי היו לך חורים יערות לסתרה/ ופינת מבטחים בבתים/ ולא כן היהודים".
       
       נדאג כי לכל יהודי, תמיד, תהא כאן פינת מבטחים. נמשיך לשתף פעולה עם ממשלות וגורמים יהודיים ובין-לאומיים כדי לבער את גילויי האנטישמיות בכל מקום בעולם. נבטיח שיום שחרור מחנה ההשמדה אושוויץ יהפוך ליום של מלחמה אקטיבית נגד כל מה שאושוויץ ייצג: שנאה, גזענות, אנטישמיות וברבריות, ויהיה יום הגנה עולמי על כבוד האדם וחירותו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה לראש הממשלה. שר המשפטים מתכבד לבוא ולשאת את דבריו לציון יום זה. 
       
שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, ניצב אני כאן כאחרון פליטי השואה בפרלמנט היהודי וכראשון פליטי השואה שזכה לכהן בממשלת ישראל. 
       
       הכנסת בחרה להקדיש את היום הזה לנושא האנטישמיות, משום שזה יום שחרורה של אושוויץ. אושוויץ עדיין לא שוחררה. כל עוד שורפים בתי-כנסת בעולם, אושוויץ לא שוחררה. כל עוד פוגעים בבתי-קברות של יהודים ברחבי תבל, אושוויץ לא שוחררה. כל עוד מפיצים את "מיין קאמפף" של היטלר ואת "הפרוטוקולים של זקני ציון", אושוויץ לא שוחררה. כל עוד מאיימים על חיי יהודים אי שם בעולם, מפני שהם ציונים ואוהבי ישראל, אושוויץ לא שוחררה. עלינו לשחרר את העולם מאושוויץ. 
       
       היום אנחנו מבחינים בין שלושה סוגי אנטישמיות, כשבאופן פרדוקסלי האנטישמיות הקלאסית היא הפחות מאיימת על חיי היהודים. האנטישמיות של הבריונים והבורים, הפוסט-נאצים והפוסט-פאשיסטים,  היא היום התופעה היותר-מצומצמת בין התופעות האנטישמיות בעולם, כי עדיין האירופים, הדרום-אמריקנים והאמריקנים מתביישים במה שקרה לנו בשואה ולא נותנים לפאשיסטים להרים את ראשם. 
       
       יותר מסוכנת היא האנטישמיות של השמאל האקדמי, השמאל האינטליגנטי כביכול, השמאל ששונא את מדינת ישראל ומתייחס אלינו כאל קולוניה לבנה במזרח התיכון, ומתרגם את האנטישמיות שלו לשפה אנטי-ציונית. 
       
       אני רוצה לצטט פה את אחד מגדולי הרוח  של המאה ה-20, את המנהיג האגדי של השחורים בארצות-הברית, מרטין לותר קינג: "אתם מצהירים כי אינכם שונאים יהודים, אלא רק מתנגדים לציונות. ואני אומר - תנו לפעמוני האמת לצלצל מפסגות ההרים, תנו להם להדהד במעמקי האדמה האלוהית הירוקה: כאשר אנשים מבקרים את הציונות, הם מתכוונים ליהודים". מרטין לותר קינג ידע מה הוא סח, כי היה כומר. 
       
       האנטישמיות השלישית, החדשה, הטרייה והמסוכנת ביותר היא האנטישמיות של האסלאם הפנאטי. זו האנטישמיות שמאיימת היום על קיומה של היהדות, ולא של היהדות בלבד, ברחבי תבל. 
       
       אני רוצה לעשות הקבלה בין מה שקרה בשנות ה-30 באירופה לבין מה שקורה היום. רבותי, כאשר עלה היטלר לשלטון באירופה בראשית 1933 ובשנים הראשונות לשלטונו, כשעוד לא היתה אושוויץ, אבל היו רדיפות יהודים בלתי פוסקות בגרמניה, נזעקו יהודי גרמניה, נזעקה יהדות העולם להזהיר מפני סכנת הנאצים. העולם המערבי הטוב והיפה, הדמוקרטי והליברלי, אמר שזה באמת מכוער מאוד, זה באמת מצער מאוד, אבל זו בעיה בין הגרמנים לבין היהודים שלהם. כאשר העולם המערבי הבין שזו לא רק בעיה של היהודים בגרמניה, אלא בעיה של העולם המערבי כולו, היה כבר מאוחר מדי, והעולם הוצף בדם ואש ותמרות עשן. 
       
       אני מזהיר את העולם המערבי, עכשיו חוזרים בדיוק על אותו מסלול היסטורי. אנחנו אומרים לעולם: רבותי, האסלאם הפנאטי המאיים על קיומה של מדינת ישראל, מאיים על קיומו של העולם המערבי כולו. ואומרים לנו: זו בעיה שלכם, הציונית הישראלית, מול הערבים, זאת לא בעיה של העולם כולו.
       
       האמריקנים, בגלל מה שקרה במגדלי התאומים, מבינים את הסכנה. האירופים עוד לא. כל עוד ה"ביג-בן" עומד בלונדון,  כל עוד מגדל אייפל עומד בפריס, כל עוד ה"ברנדנבורגר טור" עומד בברלין, האירופים לא רוצים להבין שהאסלאם הפנאטי, שרוצה לכלות ולחסל את מדינת היהודים, מכוון נגד כל הציוויליזציה המערבית, שאנחנו נציגה במזרח התיכון. התפקיד שלנו הוא לעורר את העולם המערבי מול הסכנה הזאת, שרואה בהשמדת ישראל מטרה ראשונה, אבל לא אחרונה. 
       
       אנחנו שולחים מפה מסר לעולם המערבי: רבותי, האנטישמיות הזאת מתחילה במדינת ישראל, אבל היא לא תיגמר במדינת ישראל. היא תיגמר אצלכם אם לא תתאוששו ולא תסייעו לנו להילחם באנטישמיות באשר היא שם. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה לשר המשפטים יוסף לפיד. שני חברי כנסת ידברו, ואחריהם יסכם השר שרנסקי. חברת הכנסת נעמי בלומנטל, ואחריה - חבר הכנסת אברום בורג. 
       
נעמי בלומנטל (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, 59 שנה לשחרור מחנה ההשמדה אושוויץ. אנחנו כאן בכנסת ישראל מול ציבור רחב שצופה בנו, אולי מחכה ומצפה לאיזו בשורה שתצא מכאן. אם לא מכאן, אולי ממקום אחר, מארץ רחוקה, מפלנטה אחרת, אולי מאי שם. ואם לא בשורה - אולי מלה טובה, הבנה, הבנה  למציאות הכל-כך קשה שלנו, של פיגועים חסרי רחמים, של יגון ושכול. משום שאין ספק שאנחנו עייפים: עייפים  מקשיים, עייפים מיום-יום רווי מתח - לקראת או אחרי פיגוע טרור, עייפים מחדשות - חדשות לבקרים, מן המצוקות, מן המחסור, מהידוק החגורה, משביתות, משערוריות, וככה, מתוך היום-יום המעט-בעייתי הזה, נוספת לנו צרה חדשה-ישנה, עוד קושי מאיים, אותה אנטישמיות המוכרת לנו כל כך, הלובשת ממדים מדהימים בכל העולם. 
       
       כפי ששמענו משגריר ישראל בשבדיה, וחזר על כך גם שר המשפטים טומי לפיד, אמר את זה מר צבי מזאל בשבדיה - האווירה כאן, אומר השגריר, מזכירה את האווירה של שנות ה-30 בגרמניה. זה נאמר בשטוקהולם בימים אלה. אנטישמיות שוב, שוב אנטישמיות, מכים ברחוב יהודי עם כיפה, שורפים בתי-כנסת, מטמאים מצבות בצלבי קרס, "יהודים החוצה". מורים באירופה פוחדים ללמד את החומר על השואה, וזאת, כן, על אף היותנו כאן עם חופשי בארצו, על אף השואה שהיתה במלוא אכזריותה הבלתי-נתפסת ושנדמה היה שלאחריה לא תיתכן – פשוט לא תיתכן - שואה נוספת, לא תיתכן שנאה צרופה של יהודים. 
       
       אבל שוב אנטישמיות, שוב שנאת היהודים ושנאת ישראל. מה לא אומרים עלינו, על מדינת ישראל? רוצחי ילדים, נאצים, מפציצי ערים, מדכאי עמים. מה יש בנו? מה יש בנו, בעם היהודי, בין בארצו ובין בגלות, שהחבטות בנו תמיד מתקיימות, תמיד כואבות ותמיד נראות לגיטימיות? האם מכים בנו מפני שאנו שונים, בני דת אחרת, חובשי כיפות, נראים כמצליחים בעסקים? 
       
       חובטים בנו כי כאילו מותר, דמנו הפקר. כי מותר להציג את רוצחינו כמלאכים השטים בים של הדם שלנו שניגר, הדם של הילדים המתוקים שנרצחו בדם קר, והרוצחת כל כך יפה ומחייכת, והעולם מחייך אליה בתשובה, כי הרי היא המועכת, הטובחת של ילדים יהודים, ודמם הרי מותר. ואולי לא? אולי בכל זאת לא? אולי מישהו מתלבט? אבל כן, בכל זאת כן, היא רוצחת של יהודים, והרי לכם, היא זכה, שלגייה כמובן, זו הרי אמנות, אמנות בשבדיה של היום. אמנות של תערוכה, של כנס, של התכנסות רבת משתתפים מכל קצווי תבל, ועל מה? על רצח עם, כמובן, בעצם על מניעת רצח עם. כך הכנס בשטוקהולם, בשבדיה. אולי על מניעת רצח עמים? אבל לא, לא על מניעת הרצח של העם היהודי, כי הרי בכל זמן ובכל עת העולם זקוק, העמים, אנחנו זקוקים, משמע האנושות כולה - בין שאלה אומות ובין שאלה בודדים – כולנו כולנו זקוקים לשעיר לעזאזל, לקורבן, למישהו שמותר, רצוי ואפשר להתעלל בו, כי הרי לא ייתכן שיש סבל ואין אשם. ונוח, נוח מאוד, לתלות את האשם בנו, אנחנו, בני ישראל, העם היהודי. 
       
       אם ניסינו על-ידי הקמת המדינה לברוח מן הגורל האיום של אומתנו, אותו גורל דמי שרודף אותנו בכל היקפו מאז ימי קדם, הרי באה המציאות המכוערת והמבהילה ומשננת לנו שנדע מה השעה שלנו ומי הוא העולם שסובב אותנו. ואם בהקמת המדינה האמנו שנצליח להיות עריקי המציאות היהודית הכאובה, הרי התברר לנו שלא כך הוא. מסתבר שזה ממש לא קשה להיות גם אנטישמי וגם אנטי-ישראל. ואם המינון גבוה מדי, אפשר להיות רק אנטישמי או רק אנטי-ישראלי. 
       
       ואם אנחנו משלמים את המחיר של היותנו השעיר לעזאזל האולטימטיבי, זה שנמצא בתווך בין הציוויליזציות, בתפר של בין השמשות, המיעוט במרכזו של אזור מוסלמי, באמצע של דיקטטורות, הדמוקרטיה היחידה, הרי לא נותר לנו אלא להתמודד ולהתייצב בראש החזית, בראש המחנה שנלחם באנטישמיות. 
       
       עלינו לדעת חשבון, ובכוח החיות והאחריות שלנו לבוא ולומר ולצעוק: לא עוד. המצב הוא פשוט מסוכן. אל נקל ראש במציאות שסובבת אותנו. זוהי מציאות ברורה, חד-משמעית, בהירה, חדה וזועקת. חייבים לפעול במהירות, בתבונה ובאופן נחרץ. חיי יהודים באירופה בסכנה, חיי יהודים בעולם בסכנה, ומדינת ישראל – זכות קיומה נמצאת בסכנה. 
       
       אני מציעה להקים לאלתר צוות שיכלול נציגים מן היהדות במדינת ישראל, ממשרדי הממשלה, מקהילות יהודיות, מאוהבי ישראל – לא משונאיה – אוהדי ישראל וכאלה המודאגים מפני שואה שנייה, ולבחון הצעות ודרכים כיצד למנוע את המשך ההידרדרות. וליהודים ברחבי תבל אפשר לומר: אנחנו בכל זאת כאן קוראים לעלייה. אנחנו שואלים, למה לא הפציצו את המחנה באושוויץ? תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחברת הכנסת נעמי בלומנטל. יעלה ויבוא חבר הכנסת אברהם אברום בורג, ואחריו יסיים השר נתן שרנסקי.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, כנסת נכבדה, אני מסויג מעט מן הדיון ומסויג מעט מן הטון שבו נשמעו הדברים. אני לא מרגיש כל כך רדוף. אני לא חושב שהדיבורים על שואה שנייה יש בהם משהו ריאלי מלבד תפארת המליצה. 
       
       אני חושב שביום שבו העולם קיבל החלטה היסטורית, אחרי כל כך הרבה שנים, לציין הזדהות עם העוולות של אירופה של אמצע המאה הקודמת ובמרכזן העוולה לעם היהודי, אסור שמן הכנסת יצא הרושם, שכאשר כל העולם מביע סולידריות אתנו, אנחנו אומרים: העולם כולו נגדנו. 
       
       לכן היום הזה, אינני בטוח שצריך להיות דווקא היום לציון האנטישמיות, אלא צריך להיות יום שבו הכנסת מתחברת למה שהעולם כולו מנסה לעשות בסוגיות של שנאה ובסוגיות של שנאת זרים. 
       
       אני אגיד יותר מזה: אני חושב שהימים ששמענו את אימיהם מרחפים פה באולם, הימים האלה, לפחות נכון לעכשיו, עברו. אמת, יש הרבה שנאה בעולם; אולי אפילו יותר שנאה מובעת משהיתה אי פעם. כשאתה מפיל מסכי ברזל, כשאתה מרסק חומות, כאשר אתה פותח מכסים של תיבות פנדורה עולמיות, יוצאת דמוקרטיה במקום אחד, נגיד למשל בברית-המועצות לשעבר, ואתה יוצאות גם השנאות שלא טופלו. כשתיבה נפתחת, הכול יוצא החוצה. יש הרבה מאוד שנאה בעולם, אבל לראשונה זה הרבה מאוד שנים, אנחנו, העם היהודי, איננו המושא היחיד של השנאות בעולם. 
       
       אני אגיד יותר מזה: העולם המערבי שבתוכו אנו מתקיימים, בעיקר בראשית המאה ה-21, הוא עולם שיש בו הרבה יותר הגנות לשנוא, ולשנוא היהודי, מאשר היו אי-פעם. כעם, אסטרטגית, מצבנו טוב משהיה אי-פעם. לו לפני 50 שנה היו לנו ידידויות כפי שיש לנו היום, בגדולה שבמעצמות, בשלוש המדינות המרכזיות באירופה - גרמניה, צרפת ואנגליה - שלא לדבר על מדינות נוספות, העולם היהודי היה נראה אחרת. את הידידות הזאת יש לנו ללא תנאי. 
       
       הכנסייה, אחד הנשאים הרוחניים המרכזיים של האשמת היהודים בצליבת המשיח, היא כנסייה אחרת. הכנסייה הקתולית היום היא הרבה יותר לצד סוגיות של זכויות אדם וזכויות אזרח, בין במזרח-אירופה - עיין ערך: היחסים בין האפיפיור ותנועת "סולידריות" - בין באמריקה הלטינית ובין בדרום-אפריקה. 
       
       אין היום סכנה של השמדת עם, ודאי לא סכנה של השמדת העם היהודי. יש היום מצב שבו ילדינו, לרבות ילדי חברי כנסת ואנשי ציבור, הולכים ומתדפקים על דלתות שגרירויות המדינות שמהן גורשו הוריהם או הורי הוריהם, ומקבלים אזרחות בברכה מצד המדינה המקבלת ובשמחה מטעם המקבלים. זהו עולם שהוא הרבה יותר טוב מאשר העולם שהיה לפני 50 או 60 שנה.
       
       נכון, יש במערכת הזאת אנטישמיות פעילה, שהיא נקודת היתוך בין ארבעה יסודות: האנטישמיות הדתית המסורתית - מי שחוזר מטיולים בפולין אומר: איך יכול להיות שיש שנאת יהודים קתולית במקום שאין בו יהודים? מה שכבר צוין על-ידי ראש הממשלה, השמאל הקיצוני, שכחלק מהמאבק האנטי-אמריקני שלו והאנטי-אימפריאליסטי שלו, רואה גם את הזרוע הארוכה, את התנועה הציונית כחלק מזה; הימין הקיצוני, שהוא קסנופובי ורוצה לנקות את אירופה מזרים בכלל; והפעפוע של הסכסוך המזרח-תיכוני לתוך רחובות הערים הגדולות של אירופה. אין ספק שארבעת היסודות האלה מייצרים סוג חדש של שיח אנטישמי וסוג חדש של שיח בין היהודי לחברתו.
       
       אבל האנטישמיות היום אינה בעייתו של היהודי. האנטישמיות היום, אם היא קורית באיזו חברה, היא נייר הלקמוס לאיכות החיים המוסרית של אותה חברה. לא בכדי קם נשיא צרפת ויזם כינוס, ויזם התייחסות מדינאית לסוגיית האנטישמיות. לא בכדי פרודי, הנציב האירופי, יוזם מהלך מהסוג הזה. למה? כי הוא מבין שכאן לא מדובר עוד בשנאה לגיטימית, מותרת לכאורה, של היהודי המנודה והמצורע, אלא מדובר באיכות החיים האנושית של החברה שבתוכה דבר כזה קורה. חברה שבתוכה יש שנאה, אם מהסוג האנטישמי או מהסוג האחר, היא חברה פגומה. 
       
       לכן, כאשר מול התמונה העולמית של שנאות, ובתוכן שנאת היהודים והשנאה האנטישמית, מדינת ישראל, כנסת ישראל נדרשת ביום מן הסוג הזה לשאול את עצמה: מה אני צריכה לעשות - מדינת ישראל לא צריכה להוציא חוברת ומדינת ישראל לא צריכה להקים כוח משימה יהודי. כנסת ישראל ומדינת ישראל צריכות להושיט יד לעולם ולומר: בואו נקים את חזית המאבק העולמי נגד קסנופוביה, נגד שנאה באשר היא, נגד שנאת אדם ונגד שנאת האדם היהודי. 
       
       בתוך המשפחה הזאת קורית הפעילות, ולא עוד פעם לחזור ולהגיד: כל השנאות לא מעניינות אותנו ולא אכפת לנו מה קורה לאחרים ולא אכפת לנו מה עושים למיעוטים אחרים; רק השנאה ששונאים אותנו היא השנאה האמיתית, וכל השנאות האחרות אינן שנאות אמיתיות. אם אנחנו עוסקים במאבק נגד השנאות העולמיות, ניקח את מה ששילמנו כמחיר, כקורבנות, ונהפוך את זה ללקח לעולם כולו – כך אסור לנהוג כלפינו, כך אסור לנהוג כלפי אף אחד.
       
       כאשר תבוא מדינת ישראל בכפיים נקיות ותבוא החברה הישראלית ותתייצב לצד חברות האהבה ודחיית השנאה בעולם, בין השאר נצטרך לומר לעצמנו, שצדקה צריכה להתחיל בבית. גם פה יש מה לעשות בנושא שנאת אדם את אדם, ולכנסת יש תפקיד גדול בנושא הזה. תודה רבה, אדוני היושב-ראש.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת אברהם בורג. כבוד השר נתן שרנסקי יסכם את הדיון.

השר נתן שרנסקי:
       
       אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, שרים, חברי הכנסת, אני אשנה קצת את הנאום שלי בעקבות הנאום של חבר הכנסת אברהם בורג. 
       
       לפני 25 שנה הייתי פעיל עלייה ופעיל זכויות האדם ברוסיה, ברית-המועצות לשעבר, ובין היתר, אחד התפקידים הלא-פורמליים שלי היה לאסוף חומר על הפרות אנטישמיות בברית-המועצות ולשלוח אותו למדינת ישראל, בדרך לא דרך, כמובן, דרך עיתונאים, דרך דיפלומטים מאירופה המערבית לחו"ל. אם אז היו שואלים אותי למה קיימת אנטישמיות, התשובה היתה ברורה; כי ברית-המועצות היא מדינה לא דמוקרטית, טוטליטרית, והייתי בטוח, בדיוק כמו חבר הכנסת אברהם בורג, שאירופה הדמוקרטית היא בעלת ברית שלנו, ולא יכול להיות מצב שאחרי השואה יכולה להיות אנטישמיות בעולם דמוקרטי וחופשי. 
       
       עברו 25 שנה, היום אני שר במדינת ישראל, אחראי לאיסוף חומר על האנטישמיות בעולם כולו. עכשיו אנחנו מכינים דוחות, ואני מעביר את החומר לעיתונאים בצורה רשמית; אין צורך לעשות את זה במחתרת. לצערי הרב, מי הם הכוכבים, השמות שמככבים? רוסיה, אוקראינה? לא - הכוכבים, חצי מכל המקרים האנטישמיים בעולם בשנה אחת הם באירופה המערבית, ואני צריך להזמין לשיחה את שגריר צרפת, שגריר בלגיה, שגריר הולנד, שגריר אנגליה. אז מה קורה?
       
       לא במקרה יזמתי יום מאבק נגד האנטישמיות ב"יום השואה" האירופי. העמדה שלי והדאגה שלי בדיוק הפוכה מזאת של חבר הכנסת בורג. אני חושב שדווקא ביום שבאירופה לומדים על השואה, דווקא באותו יום שואלים אם זה יכול לקרות שוב. אומרים: אין אומה ששונאת יהודים כמו שגרמניה הנאצית שנאה, אז ממה לפחד? אך אסור לשכוח, שזה לא קרה ביום אחד. לפני שאספו יהודים לרכבות, לפני שהביאו אותם למחנות השמדה, לפני ששרפו אותם, היו צריכים לשכנע עשרות אלפים, אולי מיליונים, היו צריכים לשכנע שיהודי הוא פחות מבן-אדם, שזה תת-אנוש, שלרצוח יהודי זה לא לעבור על מצוות "לא תרצח", לרצוח יהודי זה כמעט מצווה. ואם אין אנשים שחושבים ככה, שמרגישים ככה, אי-אפשר להניע עם, את כולו, לשואה. 
       
       אז אם לדבר על זה - אז כן. ההכנה כבר התחילה. הדמוניזציה של היהודים קורית. הטלוויזיה הישראלית, בצדק, סירבה להקרין כמה מהקטעים של סרט שהכינה רשת "אל-מנאר" בכל העולם. 15 שעות של שנאה כלפי יהודים. אמרו לי: אבל ילדים יכולים לראות את זה. אסור שילדים יראו. ובצדק. הראיתי את זה לשרים, הראיתי את זה למטכ"ל, הראיתי את זה במדינות המערב למנהיגים. לילדים אסור לראות את זה. אבל צריך להבין שיום-יום, במשך כל חודש הרמדאן, בזמן שהפסיקו לצום וכל המשפחה ישבה על-יד השולחן, הסתכלו ילדים וזקנים, בעשרות מיליוני בתים בעולם, איך רבנים, חרדים, אנשים עם טלית, לוקחים סכינים, ובתוך בתי-הכנסת מאיימים על אנשים; איך חותכים את הגרון של ילד מאוד יפה, ילד נוצרי, וככה הרבה דם - ומראים בטלוויזיה הרבה דם - ואיך דם הופך למצה. וככה שעה-שעה, 15 שעות של שנאה נגד יהודים, שנאה קלאסית. דמוניזציה שהיתה במשך אלפי שנה. חשבנו שזה כבר נעלם מן העולם. 
       
       באמת, אני מסכים, היום הכנסייה הקתולית אחרת, הכנסייה הפרוטסטנטית אחרת, ואירופה לא מאמינה בדברים כאלה, אבל פתאום - אנטישמיות קלאסית מהעולם המוסלמי באה בכמויות ללא תקדים ובאיכות ללא תקדים. בעוצמה ללא תקדים. כי היא באה דרך הטלוויזיה, דרך לוויינים. מה זה "הפרוטוקולים של זקני ציון"? שם כל זה כתוב. "הפרוטוקולים של זקני ציון" פורסמו בכמה אלפי עותקים, ועברו שנים עד שזה הגיע לאנשים שעשו פוגרומים. כאן חמש דקות מספיקות בשביל שזה יגיע למיליונים. 
       
       ואחר כך זה מגיע לעולם הנאור, עולם שכמובן לא מאמין בזה. אבל תסתכלו קודם כול על קריקטורות שמתפרסמות בשפה הערבית, בלונדון, בפריס. יהודי חרדי, נאצי וציוני בבת אחת, בדמות אחת. כל יום. ואחר כך תסתכלו על הביקורת על מדינת ישראל. וברגע שמגיעים לביקורת על מדינת ישראל, אומרים: רגע, אתם רוצים להשתיק אותנו. זאת ביקורת לגיטימית. מי יכול להיות נגד ביקורת לגיטימית? מי בישראל, במדינה היחידה שיש בה חופש דיבור במזרח התיכון, במדינה היחידה שפוליטיקאי לא יכול לשרוד בה אם הוא לא מותח ביקורת על הממשלה שלו? מי יכול להיות נגד? 
       
       אבל מתי מתחילה האנטישמיות החדשה? כאשר משתמשים בדיוק באותן דרכים, באותם כלים, שהשתמשו בהם האנטישמים נגד היהודים. כאשר תחת ססמה של ביקורת לגיטימית כל יום עושים השוואה בין ישראל לנאצים, בין אריאל שרון להיטלר. כאשר הקריקטורה הכי מוצלחת השנה בעיתון עצמאי ליברלי היא איך ראש ממשלת ישראל אוכל ילדים פלסטינים. כאשר אחד מהמנהיגים האינטלקטואלים אומר: מחנות פליטים זה אושוויץ. זאת דמוניזציה של מדינת ישראל. ובואו, אנחנו כולנו יודעים שמחנות פליטים זה מקום מאוד קשה. ובטח שצריך לשאול מי מעוניין שדור רביעי של פלסטינים יהיו במחנות פליטים. זו שאלה מאוד חשובה. מי מעוניין להפוך פלסטינים למתאבדים - זו שאלה מאוד חשובה. רק מי שמשתמש בהשוואה של מדינת ישראל, או של מחנות הפליטים עם אושוויץ, או שהוא לא יודע מה זה אושוויץ, כשהגיעו 3 מיליוני יהודים מכל העולם ושרפו אותם שם - או שהוא לא רוצה לדעת, או שהוא יודע טוב מאוד, אבל הוא רוצה להכניס לתודעה של העולם, שיש היום מקום אחד קרוב לגיהינום, וזה מדינת ישראל. 
       
       כמו שז'אן-פול סארטר אמר, שהאנטישמי לא צריך דברים רציונליים, ובשבילו יהודי זה משהו קרוב לשטן. כשקוראים יום-יום על מדינת ישראל היום, מבינים שאם יש משהו קרוב לשטן, זה מדינת ישראל. וזו אנטישמיות חדשה, שמתקשרת חזק מאוד עם האנטישמיות הקלאסית שבאה מהעולם הערבי. 
       
       כאשר שוללים את לגיטימיות הקיום של מדינת ישראל - וראינו את הסקרים, רבע מהבריטים, לפי הסקר האחרון, חושבים שאולי לא צריך את מדינת ישראל. שמעתי בסלונים של אינטלקטואלים באירופה ובקמפוסים באמריקה, שמדינת ישראל היא האנכרוניזם האחרון משלטון הקולוניאליזם. תסתכלו בסוף המאה ה-19: אנגליה, צרפת, גרמניה והנדרלנדים - כל מי שהיה יכול, שהיה לו כוח, הלך to grab, לתפוס כמה שאפשר יותר קולוניות באפריקה ובאסיה, אבל כולם כבר חזרו הביתה. מי לא חזר? היהודים. יצאו מאירופה, כבשו את פלסטין ושכחו לחזור, אז צריך להחזיר אותם. ואם אתם חושבים שזה משהו מופרע, שמעתי את זה מאנשים מאוד אינטליגנטים, עם הרבה השפעה, מעצבי דעת קהל. שמעתי את זה בהרבה קמפוסים. כנראה זה יידון מחר.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       - - - אפילו שם אחד. יש לך שם אחד?
       
השר נתן שרנסקי:
       
       זו היתה אנטישמיות קלאסית, לשלול את הלגיטימיות של האומה היהודית. מי שקרא את לנין, מי שראה את הפרקטיקה של סטלין, יודע איך שללו את הלגיטימיות של האומה היהודית. אמרו: דת - כן, אומה - לא. עכשיו מנסים לשלול את הלגיטימיות של מדינת ישראל. האנטישמיות החדשה מנסה להפוך אותנו למדינה מבודדת ומצורעת. ולכן האנטישמיות החדשה היא סכנה ממשית להמשך הקיום של מדינת ישראל. המחבלים הפלסטינים יכולים להרוג אנשים, הם יכולים לסבך את החיים שלנו. הם לא יכולים לסכן את קיומנו. אבל התעמולה השוללת את זכות הקיום שלנו, התעמולה שהמטרה שלה היא לבודד אותנו - זו הסכנה הממשית. ונגד זה אנחנו חייבים להילחם. 
        
       גבירותי ורבותי, בזמן האחרון הקדשתי הרבה זמן להסביר למנהיגים ומעצבי דעת קהל בעולם על הסכנה של הדמוניזציה של מדינת ישראל. כאן, בבית הזה, אני מרגיש שאני חייב להזהיר אותנו. כאשר ישראלים מכנים את מדינת ישראל מדינה נאצית ואת צבא-הגנה לישראל צבא נאצי, זו אינה ביקורת פוליטית על מדיניות הממשלה. זה לא מאבק פוליטי בין המפלגות. זה לתת נשק בידי מי שרוצה להקריב את מדינת ישראל כאשר פוליטיקאי ישראלי כותב מאמר רווי דימויים משווים בין ישראל לגרמניה הנאצית ומשתף פעולה עם האנטישמיות החדשה ושורף את הבית היהודי בארץ-ישראל על יושביו. אפשר להתווכח על הגדר, אפשר להתווכח על ההתנחלויות. אסור, בשום פנים ואופן, לקחת חלק בדמוניזציה שנעשית כיום בישראל, שמסכנת אותנו ואת יהודי העולם. 
       
       אנחנו היום משתפים פעולה עם מנהיגים בעולם החופשי, אנחנו היום מעודדים את מדינות המערב להיאבק נגד האנטישמיות, והיום צרפת, גרמניה ובריטניה כבר מתחילות צעדים ראשונים, צעדים משפטיים, נגד התעמולה האנטישמית שבאה ממדינות ערב. ידידים שלנו במערב-אירופה מבינים שהכול מתחיל בחינוך. אתמול היה ב"יד ושם" מפגש של שגרירים מ-30 מדיניות במערב, ו"יד ושם" הציג שיעור על אנטישמיות - איך אפשר להראות את הקשר בין שנאת זרים שהיתה לפני 50 שנה והיום, ואיך להיאבק נגד זה. שמחתי לראות איך שגריר אחרי שגריר, מדינה אחרי מדינה, רוצים לאמץ את הניסיון שלנו ולהשתמש בו. אבל חינוך מתחיל מהבית, מודעות מתחילה מהבית.
       
       על כן חשוב היה שביום המאבק נגד האנטישמיות, בצבא-הגנה לישראל, בכל בתי-הספר, באולפנים ובתפוצות יהודים ילמדו על הסכנה שבשנאת הזר, על הסכנה שבאנטישמיות, על הסכנה שבאנטישמיות החדשה. 
       
       האויבים שלנו הוכיחו טוב יותר מכולם שאין גבול, אין הבדל בין שנאה כלפי יהודים לבין שנאה כלפי מדינת ישראל. ברגע שנבין את זה, ננצח דווקא במלחמה. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה מאוד לשר נתן שרנסקי. בזאת תמה הישיבה המיוחדת, ואנחנו עוברים לסדר-היום הרגיל.

       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בינתיים הודעה למזכיר הכנסת.
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – 
       
       לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 45), התשס"ד-2004, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 14), התשס"ד-2004, שהחזירה ועדת הכספים. 
       
       לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 12), התשס"ד-2004; הצעת חוק התרבות והאמנות (תיקון), התשס"ד-2004. תודה רבה.

       
נאומים בני דקה

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, הסעיף הראשון שעל סדר-היום, כמדי יום שלישי, הוא נאומים בני דקה. כל מי שרוצה להשתתף בנאומים בני דקה יואיל להצביע, וכך אנחנו נוכל לאפשר את הנאום. נא להצביע. 
       
       ראשון הדוברים - חבר הכנסת אברהם הירשזון, בבקשה, אדוני. אני מזכיר, רבותי, שאלה נאומים בני דקה, ואני מבקש מהחברים להסתפק בדקה. 
       
אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מבקש להעלות במליאה את נושא המצוקה האדירה הקיימת היום ברשויות המקומיות. אני חושב שהכנסת צריכה לתת את דעתה לנושא הזה משום שעובדים רבים ברשויות המקומיות אינם מקבלים משכורת, חלקם חצי שנה, חלקם כבר יותר. 
       
       אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, ולכם, רבותי חברי הכנסת, אותם עובדים לא מקבלים משכורות, הם לא יכולים לשלם חובות, המשכנתאות יוצרות ריביות, והם נכנסים לאט-לאט לפער שהם לא יוכלו לצאת ממנו. לכן חובה, לפני שמוצאים איזה הסדר גלובלי, למצוא פתרון עוקף שייתן תשובה מהירה מאוד על הנושא הזה. 
       
       אני קורא ליושב-ראש הכנסת להירתם גם כן לנושא. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אלי בן-מנחם, ואחריו - חבר הכנסת אחמד טיבי.
       
אלי בן-מנחם (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שר השיכון הכריז כי עומדים לבטל את שיקום השכונות הפיזי. כאדם ששימש גם כסגן שר השיכון וגם כאחראי על שיקום השכונות בממשלתו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, אני יודע מה החשיבות של השיקום הפיזי באזורי המצוקה. השיקום הפיזי הביא לשיקום ערך הנכס, למשיכת אוכלוסיות חזקות יותר לאותם אזורים, וכך הם נראו טוב יותר. על כן אני מקווה מאוד שהצעד המשונה הזה לא ייעשה וששכונות המצוקה ימשיכו לקבל תמיכה ועזרה כדי לשפר את החיים שלהם באזור.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לאלי בן-מנחם. חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו - חברת הכנסת אתי לבני. בבקשה, אדוני.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       תודה, אדוני. 
       
       חבל ששר הפנים לא נמצא כאן, אבל בכפר כאבול הופקדה תוכנית מיתאר, ואנשים שבנו בית כבר לפני חמש שנים וגרים על האדמה שלהם, שישה  בתים לפחות, מצאו עצמם גרים מחוץ לתוכנית המיתאר וכאילו הפכו פתאום להיות אנשים שגרים בבנייה לא חוקית. הכול בגלל מפעל "נשר" וקו בנייה שדוחקים אותו כמה מאות מטרים. לכאבול מגיע שהיא תוכל להתרחב, מגיע שבעלי הבתים האלה יחיו בבתיהם, כי מדובר בבנייה חוקית וליגלית. לכן, אני פונה לשר הפנים להתערב ולהעביר את הבתים האלה תהליך של ליגליזציה, תוך הרחבת התוכנית המופקדת. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חברת הכנסת אתי לבני, ואחריה - חבר הכנסת אריה אלדד.
       
אתי לבני (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את  יגאל תומרקין, המועמד לקבלת פרס ישראל. פעם ראשונה ב-1974 הוא היה מועמד - - - 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       ביום האנטישמיות להגיד את זה? האיש הזה - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מרגי, התכוונתי לתת לך לדבר. אתה לא תדבר היום. בבקשה.
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
- - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מרגי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה. בבקשה, גברתי.
       
אתי לבני (שינוי):
       
       לא שמעתי את קריאות הביניים.
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       מדינה של שונאי יהודים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מרגי, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.
       
אתי לבני (שינוי):
       
       אני מברכת ומוקירה ורוצה לציין את התרומה שלו לאמנות הישראלית. הוא חדשן.
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
- - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מרגי, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית. נא להוציא אותו בבקשה. הוא יוצא בעצמו, זה בסדר. יחזור בעוד חמש דקות. 
       
       (חבר הכנסת יעקב מרגי יוצא מאולם המליאה.)
       
אתי לבני (שינוי):
       
       הוא השפיע על דור שלם ועל תקופה שלמה באמנות הישראלית.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
- - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יצחק כהן, אנחנו בנאומים בני דקה. איש לא יעז להפריע לך, אני מבטיח לך, ולא לחבר הכנסת מרגי. בבקשה, חברת הכנסת לבני, גם לך לא יפריעו. בבקשה.
       
אתי לבני (שינוי):
       
       תודה על ההגנה שאני מקבלת. 
       
       הוא מאופיין בפסלי ברזל גדולים, שמבטאים גם מחאה פוליטית. הוא הופך כלי מלחמה לפסלים ומדבר גם על השלום ועל הקשר שלנו למקום הזה. הוא עשה תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות רבות בישראל, בביאנלה בוונציה, בטוקיו. יש 100 פסלים שלו בכל העולם. הוא זכה בשנת 1998 בפרס ממשלת גרמניה וממשלת אוסטריה על ההנצחה היוצאת דופן של השואה. 
       
       שמעתי הבוקר את אלי ישי אומר שהוא לא ראוי לפרס בשל דברים שהוא אמר נגד החרדים או נגד הש"סניקים. המקום של הדברים האלה הוא בפח הזבל, ואנחנו צריכים להתגאות באמנים שלנו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.  חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו - חבר הכנסת יצחק כהן.
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני יושב-ראש הכנסת, מתוך המהומה שמעוררת העסקה עם נסראללה, מתוך מבול הדיסאינפורמציה שבמסגרתו התחייב השר גדעון עזרא בפני המליאה כי לא ישוחררו מחבלים עם דם על הידיים, וכאלה ישוחררו גם ישוחררו, בתוך כל אלה איננו יכולים להימנע מלעצור רגע בדממה ובכבוד לנוכח צוואתה הרוחנית של בתיה ארד, אמו של רון. 
       
       בימים שאנחנו משחררים 400 מחבלים בחזרה לרחובותינו, דווקא בימים של חולשה מדינית וחולשת דעת והפקרת חיי רבים בגלל דמעות מעטים, ראוי לשאוב כוחות מדבריה של בתיה ארד, עליה השלום, המצווה אותנו, שאם רון איננו עוד בחיים, היא מתנגדת לשחרור מחבלים תמורת גופתו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת יצחק כהן - בבקשה, אדוני. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       בהמשך לדיון שהיה פה, אדוני היושב-ראש, על האנטישמיות, אולי כדאי שנעיף מבט מה קורה בתוך גבולות מדינת ישראל. איך פסל, שאומר שכאשר הוא רואה אותי ואת הרב רביץ, הוא מבין את הנאצים ואת השואה, איך הפסל הזה מקבל את פרס ישראל. לפסל הזה יש מפלגה בכנסת, והיושב-ראש שלה דיבר על אנטישמיות בצביעות מתחסדת. אדוני, האיש הזה לא ראוי לקבל את פרס ישראל. האיש הזה הוא חלאה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני יאמר ראוי או לא ראוי, זה דעתו. אדוני לא יאמר - - - 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אם כשהוא רואה את הרב רביץ ואותי הוא נזכר בשואה ומצדיק את הנאצים, אז הוא לא ראוי. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לסגור לו את הרמקול, בבקשה. אדוני לא יקרא לו מצדיק שואה.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       הוא לא ראוי.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חרפה אתה. בבקשה לסגור לו את הרמקול.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       את זה תומרקין אמר.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני שמעתי. אל תאמר על בן-אדם שהוא נאצי.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אל תסלף את מה שאמרתי. אמרתי שהוא אמר שכאשר הוא רואה את הרב הרביץ ואותי הוא מבין את הנאצים. זה מה שהוא אמר. אל תעוות את דברי.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חרפה גדולה. אדוני, אני לא שמעתי אותו אומר את זה. אתה שמעת אותו ואתה בא ומוסיף ואומר עליו את הדברים שאמרת.
       
       רבותי חברי הכנסת, העניין פה הוא לא להסית איש נגד רעהו בנאומי דקה, אלא להביע דעה. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       זאת אנטישמיות.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מציע לאדוני,  ואדוני הוא ציוני טוב והוא יודע מהי אנטישמיות.

יצחק כהן (ש"ס):
       
       זו אנטישמיות.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן, תודה רבה. רבותי חברי הכנסת. חבר הכנסת חיים כץ, בבקשה.

חיים כץ (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, במהלך הקדנציה דיברתי על "מקורות" ושאיבת המים מהכינרת. פיללנו שהמשאבות יעבדו בעת הצורך, ואכן, גם השנה הזאת היא שנה ברוכה. מתחילת השנה עלתה הכינרת ב-85 סנטימטרים, כן ירבו, ושמחתי לשמוע ש"מקורות" שואבת במלוא הקצב ולא שאבה כך מאז שנת 1963. כל הכבוד לחברת "מקורות", שדאגה שבשנה טובה, כמו שבאה עלינו, לא נצטרך להגיד שחבל שלא היינו מוכנים, ואנחנו מסירים את הכובע על ההכנה והעבודה, ונצפה שהכינרת תתמלא גם השנה הזאת ושישאבו ויפתחו גם את סכר דגניה. תודה רבה.

חיים אורון (מרצ):
       
       בגלל זה העיפו את המנכ"ל.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה - בבקשה, אדוני. אחריו - חבר הכנסת יואל-יולי אדלשטיין.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה להסתייג מהדברים שנאמרו על האמן יגאל תומרקין, אף שיש לי חילוקי דעות רבים עם האיש.
       
       שלשום ביקרנו, חברי הלובי למען הבדואים בנגב, בבית-הספר אל-עזאזמה. בית-הספר הזה נמצא בקרבה מסוכנת לרמת-חובב, שם נפלטים גזים מסוכנים. יש מחנה צבאי בסביבה, והוחלט להעביר את המחנה הצבאי, אבל לא את בית-הספר. אני קורא להעביר את בית-הספר. המבנים הם קרוונים, ואפשר להעבירם בקלות. המצב הוא ש-1,400 תלמידים נושמים כל יום את הגזים הנפלטים מהמקום, מה עוד שיש שם פיצוצים מדי פעם, ובמקום להעביר את בית-הספר, הראו לנו שמלמדים את התלמידים תרגיל בהימלטות בעת סכנה. צריך להעביר את התלמידים מהמקום ולא ללמד אותם איך להימלט. תודה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אדלשטיין, ואחריו - חבר הכנסת נודלמן. בבקשה, אדוני.

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       תודה. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביום זה של מאבק באנטישמיות, הייתי קורא בפעם המי-יודע-כמה לכל חברי הבית להימנע מדימויים שקשורים לשואה, עם כל ההבנה לעוצמת הוויכוח בינינו.

יצחק כהן (ש"ס):
       
       הוא דיבר על השואה - - -

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       כדרכי, אני רוצה להזכיר את גורלו המר של האסיר יונתן פולארד, שכידוע, עדיין נמצא בכלאו. אינני יודע אם יש קשר בין הדיון הקודם באנטישמיות לעובדה שהוא נמצא בכלא אמריקני יותר מכל אחד אחר, מכל אזרח אמריקני שהואשם אי-פעם בריגול. עלינו להמשיך ולעשות את כל המאמצים כדי להביא לשחרורו המיידי. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
        תודה רבה לחבר הכנסת אדלשטיין. חבר הכנסת מיכאל נודלמן, ואחריו - חבר הכנסת גפני.

מיכאל נודלמן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני מסכים עם חבר הכנסת כץ, שזה פלא שהכינרת מלאה מים. אבל, בשבוע שעבר מצאו זיהום עצום של מים וקרקע באזור פי-גלילות. יש חשש כי הזיהום, אשר נגרם על-ידי שמנים וסולר, הגיע גם לאקוויפר החוף וזיהם מי שתייה. התברר כי לא חברת פי-גלילות אשמה במעשה אלא חברה אחרת. כמובן, כל החברות מנסות להעביר את האחריות לחברות אחרות. העונש המרבי על זיהום המים, אף שמדובר כאן על מאות אלפי שקלים, אינו משקף את היקף הבעיה ואינו מכסה את ההוצאות לשיקום הסביבה באזור, וודאי שלא את ההוצאה לשיקום הבריאות של אלפי אנשים שנפגעו כתוצאה מהזיהום. אני דורש מהממשלה ומהמשרד לאיכות הסביבה לנקוט צעדים חריפים יותר כנגד מזהמי הטבע.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת משה גפני, ואחריו - חבר הכנסת בר-און.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, שירותי הדת במדינת ישראל קרסו. היום מתברר שבירושלים סוגרים את המקוואות. אתה הרי ירושלמי ואתה מבין את המשמעות של מקווה בציבור ששומר מסורת, ששומר מצוות. המשמעות של העניין היא שאין פה קיצוץ תקציבי בנושא של שירותי הדת, אלא יש פה הפרדת הדת מהמדינה. מדינת ישראל, כמדינה יהודית, איננה מספקת עוד שירותי דת לתושביה, וחלק גדול מאוד מהאוכלוסייה נזקק לשירותי הדת, גם אלה שזקוקים לזה מבחינה חוקית וגם אלה שזקוקים לזה מבחינת אורחות חייהם. המשמעות של העניין חמורה מאוד. אני לא רוצה לצעוק ואני לא רוצה להתרגז. זה המצב, אדוני היושב-ראש. 
       
       אני מבקש להוסיף משפט אחד לגבי הוויכוח שהתנהל פה קודם; לא חשבתי לדבר על זה, אבל היה דיון במליאת הכנסת, והשתתפו בו חברי כנסת רבים, על אמירת תומרקין. הוא אמר, וזה ציטוט: כשהוא רואה את החרדים הוא מבין את השואה. על זה היה דיון במליאת הכנסת לפני כמה  שנים - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה לא הציטוט שיצחק כהן אמר. זה חמור ביותר - - -

יצחק כהן (ש"ס):
       
       זה אותו דבר. אמרתי, שכשהוא רואה אותי ואת רביץ, הוא מבין את השואה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יצחק כהן, זה לא אותו דבר, וזה חמור מספיק. אדוני לא יאמר וייתן ציונים כמו חלאות ואנשים כאלה - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני מזכיר שהיה דיון במליאת הכנסת על האמירה הזאת.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני זוכר. הרי הכנסת הביעה את עמדתה ודעתה. יגישו חברי הכנסת הצעות לסדר-היום בעניין, יגישו שאילתות לשרת החינוך וכו' וכו'. 
       
       חבר הכנסת רוני בר-און, ואחריו - חבר הכנסת מרגי. בבקשה.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מעט פעמים קורה לי שידיעה בעיתון גורמת לי להתרגשות. היום ראיתי שמפעל שמופעל על-ידי ילדים חוסים, מפעל שהוא מאפייה, מכניס כסף, מספק מקומות עבודה. אני יודע שגם בכנסת וגם במשרדי הממשלה מתקיימת יוזמה להעסיק אנשים עם מוגבלויות. הדברים האלה צריכים להיעשות ביתר תנופה. צריך לשלב את האנשים האלה בחברה. 
       
       בהמשך לדיון שהתקיים פה בעניין האנטישמיות, אולי כתשובה לכל משיאי העצות למיניהם בדבר הצורך להסתכל בבית, לוותר על שטחים, אני רוצה להזכיר לי ולאחרים את המורשת שהנחיל לי אבי, ניצול השואה היחיד מכל משפחתו, שמשפט העמים מעניש בעונש קשה על קיום לאומי בלי טריטוריה. העונש היחיד על קיום לאומי בלי טריטוריה הוא עונש מוות. העם היהודי שילם עליו את המחיר בשנות ה-40. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת בר-און. חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו - חבר הכנסת איתן כבל.

יעקב מרגי (ש"ס):
       
       חברי חברי הכנסת, תכננתי לדבר על מצוקת המועצות הדתיות, אבל פרץ כאן ויכוח בנושא אמירתו של יגאל תומרקין. לצערי הרב, חל פיחות זוחל. דווקא היום, כשהכנסת ציינה את יום המאבק של מדינת ישראל באנטישמיות, אנחנו מגלים סלחנות לאדם שמוכן להבין את האנטישמים. 
       
       הבית הזה הוציא כאן אל מחוץ לחוק - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מרגי, אני רוצה לומר לך: הוא לא אמר שהוא מבין את האנטישמיות, הוא אמר: אני מבין את השואה. הדברים האלה חמורים בעיני, אבל הם ניתנים לפרשנויות שונות.

יעקב מרגי (ש"ס):
       
       המדינה נותנת לו פרס אחר פרס. הפיחות הזוחל שבו קודם נותנים פרס לברנבוים ועכשיו לתומרקין. אולי הרשימה עוד ארוכה למי ששונא ישראל.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת מרגי. חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו - חבר הכנסת אורי אריאל.

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני הקשבתי ברוב קשב ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת הירשזון, שקורא לממשלה ולכנסת להתאחד סביב הנושא של המשבר הקשה ברשויות המקומיות. אני פונה אליך, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, ידידי חבר הכנסת הירשזון, לעשות הכול, להצטרף. אנחנו יכולים להצטרף אליך ולעזור לך במשבר הכל-כך קשה. לבנו הפך להיות  גס מול המראות הקשים שאנחנו רואים מדי יום בעניין הזה, ודבר לא קורה. תודה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת איתן כבל. לפי בקשתם של חברי הכנסת וילן, שוחט וחברים אחרים, מהליכוד, נקיים בשבוע הבא דיון לפי סעיף 86 בנושא הרשויות המקומיות. 
       
       בבקשה, חבר הכנסת אורי אריאל. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בימים אלה שוקד ראש הממשלה על תוכניתו להתנתקות, והכול תחת הטרור. עושים עסקאות להחלפת שבויים תחת טרור, תחת לחץ, מדברים על טרנספר ליהודים תחת לחץ הטרור, מדברים על הפסקת הפיתוח ביישובים תחת לחץ הטרור. זה ראש הממשלה שהסביר לכולם שהוא לא לחיץ, הוא לא סחיט, אבל הוא נכנע לכולם. 
       
       הבית הזה ודאי יתאחד נגד האמירה של חלק מהאנשים, ש"כעומק החקירות - עומק הנסיגות". אני לא מאמין שראש הממשלה פועל כך. ודאי שהוא רוצה בטובתה של מדינת ישראל, אלא שהוא טועה טעות מרה, והטעות הכי גדולה היא שהוא חושב שתהיה לו תמיכה מהבית הזה ומהעם הזה, שהוא עם  יותר חזק ממנהיגיו. תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת אורי אריאל. חבר הכנסת אילן שלגי - בבקשה, אדוני. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, דווקא בדיון המאוד מרגש בנושא האנטישמיות הופתעתי לשמוע נציג של מפלגה ציונית מדבר על "צדקה תתחיל מבית", משווה את האנטישמיות לשנאות אחרות. לא היה מתאים לומר את זה היום, ואני לא חושב שהדברים האלה נאמרו בשם מפלגת העבודה כולה. 
       
       אני מבקש גם למחות על תופעות של מקארתיזם בחברה הישראלית, ואני מתכוון לתגובות של חברי מש"ס על ההחלטה להעניק פרס ישראל לפסל ולאמן יגאל תומרקין. הוועדה קבעה את החלטתה משיקולים מקצועיים. אני סבור שיגאל תומרקין, גם אם אמר בעבר דברים לא נבונים, הוא אמן שזכאי לפרס. אתם לא תחזירו אותנו לימי החושך של ימי הביניים. למזלנו אתם כבר לא בממשלה, ואנחנו הולכים לכיוון האור במדינה הזאת. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת שלגי. חבר הכנסת אברהם רביץ. משום-מה אדוני לא הצביע. עכשיו אנחנו מגיעים לסדרה של אלה שמשום-מה - - - 
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אני הכנתי אפילו נאום כתוב, מודפס, אבל אני לא אומר אותו. ואני פונה אל חברי: אנחנו שכחנו דברי חז"ל: כשם שמצווה לומר דבר הנשמע, כך מצווה שלא לומר דבר שלא נשמע. יש לי כאן דברים שהכינו לי. דברים שנאמרו, איך הוא אמר על עצמו? "מהפה הגדול" – הוא אמר על עצמו, היום. ציטטו אותו. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני מוכרח לומר לך, כנראה חברי החרדים מייחסים חשיבות יותר מדי גדולה לפרס ישראל, כי הם חושבים, כנראה בטעות, שמי שמקבל את פרס ישראל מסמל את עולם הערכים, המוסר, היופי הפנימי. לא. אומרים: הוא איש מקצוע, וועדה מקצועית בחרה באינסטלטור מקצועי, איש מקצוע, כנראה דגול במקצועו, ומגיע לו פרס. אז, חברי, לא כך חושבים חברינו החילונים. הם חושבים שאין שום קשר בין מוסריותו של האדם לבין הזכאות שלו לקבל את הפרס. 
       
       אני רוצה לומר רק משפט אחד קצר. אדון תומרקין אמר, וזה בריאיון בעיתון, יש לפני  התאריך והכול, מי שרוצה: "השחור" – דיברו פה על האור, אדוני חבר הכנסת שלגי -  אומר תומרקין: "השחור הולך ומשתלט עלינו". הוא מתכוון אלי, אל כהן, אפילו אל דוד טל. "השחור הולך ומשתלט עלינו, וזה יהיה סופה של המדינה הזאת". אני מקווה שאכן כן. אני שחור, אבל - black is beautiful. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
	תודה לרב רביץ. כן, דברי חכמים בנחת נשמעים. חבר הכנסת אבשלום וילן - בבקשה, אדוני. 

אבשלום וילן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני חשבתי לדבר על מצוקת הרשויות המקומיות, אבל לאור ההתקפה על יגאל תומרקין אני רוצה לומר לחברי, חברי הכנסת של המפלגות החרדיות, בשיא העדינות: טלו קורה מבין עיניכם. 
       
       תומרקין מקבל את פרס ישראל, ובצדק, משום שהוא גדול הפסלים היום, בדורנו. זו איננה אינסטלציה. זו אמנות, ואמנות חשובה. ברור שלתומרקין יש הרבה מאוד התבטאויות שנויות במחלוקת, ואני אינני עומד מאחורי כל מלה וכל ביטוי, וגם הבוקר הוא שוב נפל בכך, אבל מה לכם כי תלינו? מרן הרב עובדיה יוסף, שללא כל ספק הוא גדול בתורה, מקובל על חלק גדול מאוד בעם והוציא עשרות ספרים ומאמרים וכו', ואין ספק שהוא אינטלקט ברמה מאוד גבוהה, ובכל אופן, שבוע אחרי שבוע, בדרשותיו השבועיות, הוא נופל פעם אחר פעם, לפעמים כאחרון הילדים, בביטויים מאוד-מאוד לא מוצלחים, לא מקובלים, כלפי מנהיגי ציבור, כלפי ראש הממשלה, כלפי חברי כנסת. נו, אז מישהו פסל את גדולתו בתורה ואת יכולתו להנהיג זרם נכבד בישראל? 
       
       לכן, צדקה מתחילה מבית, ובואו לא נלין על אחרים, כל אחד ידאג לסדר בביתו. תודה, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כן. כנראה קיימת מחלוקת קשה, והיא גם תעלה על סדר-היום הציבורי ועל סדר-היום של הכנסת. 
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       זה שהוא אומר שצדקה מתחילה מבית – הוא צודק. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כן, אבל עכשיו אנחנו ממשיכים בנאומים בני דקה, ולא בצדקה, שכל אחד מקבל את נאומו בדין ובצדק. חבר הכנסת רשף חן. 
       
רשף חן (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, אתמול נתקלתי בכתבה בעיתון על שני אחים תאומים שהסתבכו בחובות קשים מאוד של הימורים, והם מפחדים לצאת מהבית. לא יכולתי שלא לחשוב שזה מחיר שאנחנו, כחברה, משלמים על מידה לא מבוטלת של תאוות בצע; תאוות בצע שמביאה אותנו לאפשר לרשויות המדינה, מטעם המדינה, לפרסם שוב ושוב פרסומת שאולי היא האגרסיבית ביותר שקיימת במדינת ישראל, שעל הציבור להמר. 
       
       אני לא חושב שאנחנו יכולים למנוע הימורים. אני חושב שאנחנו צריכים להסדיר את ההימורים. אני חושב שהסדר של הימורים על-ידי המדינה זה פתרון סביר. אבל, מכאן ועד הפתרון שאימצנו, שבו אנחנו מתירים למדינת ישראל להיכנס לכל בית, לקרוא לילדים שלנו ולומר להם: "מה יהיה?– יהיה טוטו", ולומר להם בצורה הכי ברורה: כדאי וטוב להמר - אנחנו מביאים על עצמנו את זה שהם לא ידעו להבחין בין ההימור הזה להימור על משחק הכדורסל של בית-הספר. אני חושב שאנחנו צריכים לשקול את המדיניות הזאת שוב. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, אחריו – חבר הכנסת חיים אורון, ויסיים חבר הכנסת טלב אלסאנע. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דובר בשעה הקודמת על תופעת האנטישמיות, שהיא כמובן תופעה מחרידה באשר היא, אבל מחריד גם להכליל הכללות, ולא כפי שאדוני נזהר בלשונו, והבדיל בין האסלאם המכובד והדת הנאורה לבין קבוצות שונות ומשונות שנושאות את דגל האסלאם לשווא. השר המכובד דיבר לא פעם אחת ולא פעמיים והכליל את העולם האסלאמי ואת העולם הערבי ואת דת האסלאם, ואני אומר לשר הזה ולכל מה שהוא מייצג - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא דיבר על הפונדמנטליזם האסלאמי, הוא לא דיבר על העולם האסלאמי. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אולי אני שמעתי דברים שאדוני לא שמע. בכל אופן – אם אלו היו הדברים, אם שמעתי נכון, אני רוצה להזהיר את השר פעמיים. פעם אחת, מפני שדבריו אינם אמת, והאסלאם איננו צריך הגנה ואיננו חשוד באנטישמיות. להיפך. לאסלאם יש קבלות של אנושיות ושל נאורות, ודווקא לעם היהודי עשה מספיק, כאשר בכל העולם רדפו את היהודים ובחלו בהם, ואני לא רוצה לדבר הרבה. די לנו במה שהיה אחרי גירוש ספרד של היהודים ושל המוסלמים גם יחד, כאשר באדמה הזאת, בארץ הזאת, ובארצות האסלאם, הם מצאו את אפיק - - - 
       
       נקודה שנייה, ברשותך: אין זה מן החוכמה להיכנס ולגייס את כל העולם נגדך, ולקנות את האיבה של העולם האסלאמי והערבי ככה, בהינף משפט אחד. מי צריך ולמי זה מועיל – אני לא יודע. אולי לשר יש פתרונות אחרים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה יודע, חבר הכנסת דהאמשה, לפעמים בן-אדם שסובל מפרנויה, אין אומרים לו שאין רודפים אחריו. 
       
       חבר הכנסת חיים אורון, ואחריו – חבר הכנסת ואסל טאהא. יסיים חבר הכנסת טלב אלסאנע. בבקשה, אדוני.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש להמשיך את הדו-שיח עם חבר הכנסת רביץ.  אני מאוד מקבל את עמדתו, שפרס ישראל הוא לא הסכמה עם מי שמקבל אותו, לא כאשר הוא איש ימין, לא כאשר הוא איש שמאל, לא כאשר הוא חרדי ולא כאשר הוא חילוני. פרס ישראל מבטא הכרה בתרומתו של אדם מסוים בתחום מסוים, אם מדעי ואם תרבותי. ברגע שנסכים על כך, לא נבדוק כל מי שקיבל פרס מה הוא אמר לאורך כל ימיו, לא נהפוך אותו ליותר ממה שהוא. תרומתו היא בתחום שבו הוא קיבל את הפרס, וזה בתחום האמנותי ולא בהבנת הנקרא ולא בהבנת הציונות ולא בתחום הדת וכו', ואפילו לא ביחסו אל אדם כזה או אחר. 
       
       בתור שכזה, יגאל תומרקין הוא אחד האמנים הבולטים ביותר באמנות הישראלית, דמות מאוד-מאוד שנויה במחלוקת במקומות שונים, ובהחלט ראוי לפרס.
       
       אם נסכים על זה - לא כל שנה כאשר בוחרים מישהו לקבל פרס, אם זה פעם מישהו מהימין אז עיתונאים מוצאים מה הוא אמר על הקיבוצים או על השמאל או על השלום וכו', ולהיפך. זה פרס ישראל, הוא מאוד חשוב, אבל זה רק פרס ישראל.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת ואסל טאהא. אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני פונה אל חבר הכנסת הירשזון בבקשה להמשיך ולזעוק את זעקתם של ראשי הרשויות. התרענו חודשים רבים, ונמשיך להתריע, שהשלטון המקומי והרשויות עומדים בפני קריסה טוטלית. לכן אני מחזק את ידיו, ופונה אליו ומזכיר לו שאני הצעתי תוכנית חירום כדי לחלץ את הרשויות המקומיות. אם ועדת הכספים לא תפתח תוכנית חירום לחילוץ הרשויות, הרשויות יקרסו. הרבה יישובים הם ללא מים. יש ניתוקי מים בעראבה, בכפר-כנא, בראמה; הפגנות יום-יום בקריית-מלאכי, בכל מקום. החברה הישראלית עומדת בפני מצב קשה, מפני שהרשויות לא יוכלו להגיש את השירותים הדרושים.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת טאהא. בשבוע הבא נקיים דיון לפי סעיף 86, ויפתחו אותו יושב-ראש ועדת הכספים, אם ירצה, וחבר הכנסת וילן. 
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחרון הדוברים – חבר הכנסת איוב קרא. בבקשה. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להמשיך את דבריו של חבר הכנסת ואסל טאהא. לפני שעה וחצי בערך התקשר אלי תושב עראבה, אדוני היושב-ראש. זה יותר מעשרה חודשים הוא אינו מקבל משכורת. ביום ראשון חג הקורבן, הוא אמור לקנות לילדיו גם בגדים. אין לו כסף; והוא מבטיח להם. הוא אומר: הילדים התחילו לראות בי אדם שקרן, שמבטיח ולא מקיים. הוא עובד ואינו מקבל את משכורתו. מי שאחראי לזה הוא משרד הפנים, ולכן טוב שהכנסת תקיים את הדיון, אבל מה יותר טוב מכך שהכנסת תפנה לשר הפנים כדי שישלמו לעובדי הרשויות המקומיות את המשכורות לפני חג הקורבן, כדי שיוכלו הם ומשפחותיהם לקיים את החג הזה כראוי. תודה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
	חבר הכנסת טלב אלסאנע, פניתי היום לשר הפנים, והוא גם נענה, לדאוג לרשויות המקומיות שעיקר אוכלוסייתן היא מוסלמית, שיקדימו להן איזה תקציב כדי לאפשר לתת מקדמה. גם בעניין זה נקיים בשבוע הבא דיון. מחר באופן מיוחד אני אברך לעיד אל-אדחא את כל המוסלמים במדינה.
       
       חבר הכנסת טל, אדוני ביקש לדבר? 

דוד טל (עם אחד):
       
       לא ביקשתי, אבל אם אדוני יואיל בטובו כי רב הוא, אני אדבר.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האם אדוני מסכים לדבר אחרי חבר הכנסת איוב קרא? 

דוד טל (עם אחד):
       
       כן.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, חבר הכנסת איוב קרא. 

איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום התפרסם שבכוונתו של מוסטפא דיראני לעתור לבית-המשפט על עינויים שעבר בכלא. אני רוצה לומר לכם, שזכויות האדם ממש קיימות בלבנון, במצרים ובסוריה. ראינו איך רק אחרי שבע שנים הסכימו להכניס מזרן לתאו של עזאם עזאם. ראינו איך אנשים מוכים עד מוות בביירות, אנשי צד"ל, מפני שהיה להם קשר לישראל. מה, מדינת ישראל באה לבנות דמוקרטיה או באה לבנות מדינה? זאת השאלה. באנו לבנות פה מדינה. צריך לגרש אותו אם צריך לגרש, ואם לא – שישב בבית-הסוהר עד סוף ימיו.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת איוב קרא, הצלחנו לקיים מדינה ודמוקרטיה. מה יותר טוב? אנחנו לא לוקחים דוגמאות מאחרים. אנחנו פועלים לפי מה שאנחנו מאמינים בו.  
       
       חבר הכנסת טל - בבקשה, אדוני.

דוד טל (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מודה בכל הכבוד הראוי לאדוני שאפשר לי לדבר, אף שלא הצבעתי. 
       
       אדוני היושב-ראש, היום דנו בוועדת הכלכלה בנושא המספור במשרד התקשורת, תיקון שהשר רוצה לעשות, והביאו לנו הרבה מאוד נתונים. בעצם, אני חושב שהציבור יוצא מבולבל. אני חושב שנכון וראוי שהציבור במדינת ישראל, שכרגע רואה אותנו, ידע מה שהאדם הסביר – בלשון כבוד הנשיא ברק – לא יודע, שאם אתה מתקשר מ"פלאפון" ל"פלאפון" זה יותר זול לך מאשר כאשר אתה מתקשר מ"פלאפון" ל"פרטנר". אני חושב שכדאי שכל עם ישראל ידע את זה, כדי שכולם יהיו באותה רשת סלולרית – כולם "פלאפון" או "פרטנר" וכו', כי אז זה יהיה יותר זול. מה הבעיה? 
       
       רוממות התחרות בתקשורת בלשונם של אנשי משרד התקשורת, ולא היא. משום שאנחנו שומעים חדשות לבקרים, שרפורמה כזאת נדחית ורפורמה כזאת נדחית, וכל הזמן בשם התחרות מדברים על שיחות בין-לאומיות שנדחות פעם  אחר פעם, שיחות SMS וכו', ואדוני יודע למה אני מתכוון.
       
       אני קורא מכאן למשרד התקשורת: נאה דורש – נאה מקיים.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לגבי העניין שהעלית, אני יכול רק להבטיח לך, שצריכים אנחנו לברך יום-יום שמי שעושה את הדברים האלה, לפי דעתי, לתפארת התקשורת הישראלית, הם אנשים נטולי פניות – לא פניות פוליטיות ולא פניות של בעלי עניין. אני מברך את מנכ"ל משרד התקשורת ומבקש לומר, שהלוואי שכל שר היה יכול להתברך במנכ"ל כמו שהוא. 
       
       האמן לי, אני זוכר את הוויכוח שהיה כאשר עברנו לאזור חיוג אחד. היו זעקות, ומתברר שאין דבר יותר טוב מזה לציבור. אני חושב כמוך, שהיה צריך לפתוח את השיחות הבין-לאומיות. אדוני יודע במה אנחנו מדברים, שהרי אינני יודע איך להעלות על הדעת איך היתה ועדת הכלכלה יכולה להתקיים בלי זה שאדוני יהיה נוכח בכל ישיבותיה. אבל אני מוכרח לומר, שאלה שאתם מדברים עליהם, הם אינם מושפעים מאף אחד. הם יודעים מה הם צריכים לעשות.

	
הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לפני שאנחנו ממשיכים בסדר-היום – הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת. 
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה את הוועדות הבאות לדיון בהצעות חוק ובהצעות לסדר-היום כדלקמן: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – עשיית נקב בגוף), התשס"ד-2003, של חברת הכנסת גילה פינקלשטיין וקבוצת חברי הכנסת - פ/1397. ועדת הכנסת תדון בהצעת חוק הבחירות לכנסת [נוסח משולב] (תיקון – התפלגות של סיעה), התשס"ד-2003, של חבר הכנסת גדעון סער - פ/1587. ועדת הכספים תדון בהצעות לסדר-היום בנושא: מצוקת הרשויות המקומיות – אי-תשלום משכורות, של חברי הכנסת ענבל גבריאלי ואילן ליבוביץ. ועדת החוץ והביטחון תדון בהצעות לסדר-היום בנושא: יחסי ישראל עם סוריה ולוב, של חברי הכנסת גילה פינקלשטיין ואריה אלדד. תודה, אדוני היושב-ראש. 
       
       
הצעות לסדר-היום
צלבי קרס וכתובות נאצה בפארק-גולדה בנגב

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       הנושא הבא: צלבי קרס וכתובות נאצה בפארק-גולדה בנגב - הצעות לסדר-היום מס' 2485, 2499 ו-2527. חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אין ספק שריסוס צלבי הקרס וכתובות הנאצה בפארק-גולדה שבנגב, ליד באר-שבע, הינו מעשה ונדליזם חמור, שבא בעקבות עוינות ושנאה המפעפעות בקרב הנוגעים בדבר זה זמן רב. זו גם תוצאה של שטיפת מוח של אותם קיצונים, אשר יש להם יד חופשית לפעול בקרב הערבים הבדואים.
       
       עשרות צלבי קרס וכתובות נאצה רוססו בחורשה של כ-150 דונם, חורשה עם צמחי בר, אשר במרכזה יש אגם מלאכותי ומדשאות. רוססו כתובות נאצה ונכתבו ססמאות "מוות ליהודים". הכתובות רוססו בכל מקום שאפשר, על שולחנות, מתקני משחקים, על עצים ועל כל דבר שרק ניתן לרסס עליו.
       
       אדוני היושב-ראש, ייתכן שיש שמתרצים שמדובר בנקמה בעקבות זה ש"הסיירת הירוקה" הרסה כמה מבנים לא חוקיים. יש כאן מגמה ליצור עוינות ולתרגם את הכעס למעשי אנטישמיות בסגנון הידוע לשמצה. 
       
       השימוש בצלבי קרס אינו מקרי, זה דבר ידוע. כולנו זוכרים את מעשי הוונדליזם שהיו כמה פעמים בהר-הזיתים, כאשר ניתצו קברים וגם צוירו צלבי קרס. 
       
       אני רואה גם את הפצת הספרים האנטישמיים - דיבר על זה גם ראש הממשלה, על ה"מיין קאמפף" של היטלר. זה ספר שנפוץ בחנויות הספרים ברחוב הערבי. אני חושב שאנחנו לא עושים דבר וחצי דבר, ואנחנו חייבים למנוע את האנטישמיות קודם כול במדינת ישראל. 
       
       אנחנו נדרשים להיערך ברצינות כדי להוציא אל מחוץ לחוק פעולות הנראות תמימות לכאורה, כאשר יש בידינו ראיות בדבר המטרות והיעדים של אותם פעילים. 
       
       העניין הנוסף שאני רוצה לדבר עליו, אדוני היושב-ראש, הוא מתן הפרס לפסל יגאל תומרקין. הרב רביץ אמר שצריך לראות בעניין מעשה אמנות בלבד. צריך להבין שכשמדובר בפרס ישראל, אנחנו מזדהים עם האדם ועם הדרך שלו ואנחנו מקבלים אותו עלינו. זה לא רק, כפי שאמרת, איזה אינסטלטור שקיבל איזה פרס. זה לא אינסטלטור, עובדה שלאינסטלטור לא נותנים אף פעם פרס. לנגרים לא נותנים פרס בנגרות. נותנים פרס בגלל העניין הערכי שמתגלה אצל האמן, שבמקרה זה הוא גם פסל. למעשה הוא האיש שמהווה אות וסמל של מדינת ישראל. 
       
       לכן אני חושב שעלינו לקחת את זה יותר ברצינות. כאשר מצד אחד אנחנו מטיחים באותו אמן משבדיה, שגם הוא פסל ואמן - הממשלה והכנסת הוקיעו את מעשיו. לא ייתכן שזה לא יהיה כך לגבי יגאל תומרקין, שאומר את המלים, לפחות כך זה כתוב בעיתונות היום: כשאני רואה חרדים, אני מבין את הנאצים. האם אין לזה משמעות שאינה משתמעת לשתי פנים? הדבר ברור. הוא מבין שכשיש חרדים אפשר גם להשלים עם מעשיהם של הנאצים.
       
       דבר נוסף: בכל הזדמנות אני מתריע על כך שהסרט "ג'נין ג'נין" הוקרן והוכשר על-ידי בית-המשפט העליון, כאשר יש בו הרבה הסתה והרבה אנטישמיות. כשאנחנו מדברים על אנטישמיות, עלינו לבדוק את עצמנו.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת נסים זאב. חבר הכנסת אברהם הירשזון, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת אברהם רביץ.
       
אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש המכובד, רבותי חברי הכנסת, ראיתי בסדר-היום של היום שיושב-ראש הכנסת והסגנים אישרו חמש הצעות לסדר-היום, וכולן יידונו ביום רביעי, כמו בכל שבוע. הצעה אחת מתוכן הועברה לדיון היום, משום שהיום דיברו על האנטישמיות. זה חלק מהתופעה, ולכן אני רוצה למחות נמרצות על כך ששרים שעוסקים בנושא הזה מדי יום אינם נמצאים פה. קיימו דיון של שעה-שעתיים בנושא השואה, וכל אחד הלך לדרכו. כבר עברתי את הגיל שאני מדבר לפרוטוקול. אני חושב שאם אנחנו דנים בנושא צלבי הקרס במדינת ישראל, אנחנו רוצים לשמוע את עמדת הממשלה בנושא הזה, מה היא עומדת לעשות בעניין, ולא לבכות פה איש על צוואר רעהו. 
       
       דווקא היום, כשדיברנו על אושוויץ - ואושוויץ היא לא האנטישמיות, אושוויץ היא התוצאה של האנטישמיות. האנטישמיות לא התחילה באושוויץ, היא נגמרה באושוויץ. אז כשאנחנו מדברים היום על צלבי קרס במדינת ישראל, כשאנחנו מדברים על זה היום, ביום שחרור אושוויץ, ושרים בממשלת ישראל לא נשארים במליאה כדי להשיב, אינני רואה שום טעם לדבר ולפתח את הנושא הזה. 
       
       עליתי רק כדי למחות על זה ולומר, שאם צריך לקיים דיון בנושא הזה, זה צריך להיות דיון יחד עם נציגי ממשלה, שיבואו ויאמרו לנו כיצד ממשלת ישראל מתייחסת לאחד הסמלים הבולטים ביותר של הנאצים, שהוא צלב הקרס, ולא לדבר לעצמנו ולפרוטוקול ולטפוח לעצמנו על השכם ולומר שקיימנו דיון.
       
        אני חושב שזו שעה לא יפה לכנסת ישראל, ולכן, אדוני, ברשותך, אני לא אפתח את הנושא. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת הירשזון.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אולי אפשר לעשות הפסקה של חמש דקות, כדי שמישהו מהשרים יגיע. זה לא יאה כך. יש איזה 300 שרים בממשלה - - - 
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אולי אפשר לדחות את הנושא עד שיגיע מישהו מטעם הממשלה?
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חמש דקות הפסקה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת הירשזון, אני מבין אותך. סגנית מזכיר הכנסת אומרת שהשר עסוק היום בהרבה מאוד כנסים, והוא ביקש לא להיות נוכח.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       איזה שר? יש שר תורן.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני אשמח מאוד לאפשר לחבר הכנסת הירשזון - - - 
       
אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, רק להזכיר לך דבר אחד. יש ועדת שרים שעוסקת בנושא האנטישמיות. בוועדה הזאת יושבים כמה שרים. מקובל עלי ששר אחד עסוק, אבל יש שר אחר - - - אני לא בא לאדוני בטענה. אני מצאתי לנכון למחות בנושא הזה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני מבקש שייכתב בפרוטוקול, שאם יתאפשר, יש לאפשר לחבר הכנסת הירשזון להעלות את הצעתו לפני תשובת הממשלה. 
       
       חבר הכנסת אברהם רביץ, בבקשה. 
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כנראה לא הובנתי נכון. לא נתתי לגיטימציה מכל סוג שהוא להחלטה לתת את הפרס לתומרקין. אני רק אמרתי שהציבור החילוני כנראה מייחס לפרס הזה חשיבות הרבה יותר קטנה מזו שהדתיים מייחסים לו. שמעתי את הטון שלך כשאמרת "פרס ישראל", כדבר מאוד-מאוד מכובד, ואיך נותנים לו את הפרס. הציבור החילוני לא רואה זאת כך. הוא באמת רואה מתן פרס על "טלנט" מסוים, כשיכול האדם מקבל הפרס להיות גם הירוד שבירודים. 
       
       מכיוון שבאותה סערה חשבתי שאנחנו באמת נמצאים באיזה מין מצב כזה שאי-אפשר להשמיע דברים למי שאיננו שומע, אני עכשיו רק אומר עוד ציטוט אחד שרציתי לומר אותו קודם, כדי שתבין עד כמה הדברים האלה באמת מרתיחים. אני מצטט מהעיתון, מדברי האמן תומרקין. הוא אומר כך: "כוחות השחור במדינה הזאת מתגברים" - זה אני ואתה, כוחות השחור - "טועה מי שחושב שהבעיה שלנו היא הערבים. בין האוריינטלים האלה" - הרי הוא בא ממדינות מערב-אירופה, כך שהוא לא אוריינט, ועוד מעט תשמע מי הם האוריינטלים - "לערבים אין הרבה הבדל. יש לי שכנים מרוקאים דתיים ושכנים ערבים, והערבים יותר נחמדים". הוא גם מנמק: "הדתיים יצאו מאם פרימיטיבית של פרזיטים, השחור הולך ומשתלט עלינו, וזה יהיה סופה של המדינה הזאת". - פנינים, שפתיים יישק לפואמה של האמן. חבל שהוא לא קיבל פרס על ספרות שחורה.
       
       לפעמים זה מדהים אותנו. כמובן, אינני עושה הכללות, אבל אם הציבור החילוני, אלה שבאו לידי ביטוי, כמה מהם כאן מדברים בסופרלטיבים כאלה על האיש הזה ואומרים שכולנו תלמידיו - אתה יודע מה, חבר הכנסת נסים זאב? מתברר כאן בכנסת שיש לו הרבה תלמידים. אנחנו פשוט טועים לגבי המקום שאנחנו נמצאים בו, וכדאי שנזכיר זאת לעצמנו.
       
       לגבי ההצעה לסדר-היום, אינני אוהב לגזול מזמן חברי הכנסת ומזמן היושב-ראש, רק אומר שהתופעה שקרתה בנגב, שנזרע בזרעי צלב הקרס לאורך כל הפארק ההוא, היא חלק מהתופעה שמגלמים אותה תלמידיו של האמן הגדול, שחלקם מצפצפים צפצוף גדול כאן בכנסת. תודה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת רביץ. חבר הכנסת אריאל, רצית להעיר משהו מהצד.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מודה לך. אני רוצה להציע שתהיה הפסקה קצרה, כדי שהממשלה, שיש בה כידוע לא מעט שרים, תמצא שר תורן שיהיה פה במליאה. הממשלה הזאת מביאה חוקים לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, וכמו ששמענו, יש פה הצעות כל כך חשובות, ומותר לנו לשמור מעט על כבודנו. אינני יודע בדיוק מהו הנוהל. אתה סגן יושב-הראש ואתה בקיא בזה. נדמה לי שזה אפשרי וזה ודאי ראוי. תודה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אנחנו משתדלים פה ומנסים לאתר שר תורן שייכנס לאולם. השר ישראל כץ תקוע בדרך.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       משפט נוסף - אדוני היושב-ראש, אני לא חושב שאתה צריך לעשות מאמץ. יש ממשלה. בכל אופן, אישית, אם לא יהיה פה שר, לא אשתתף. אני קורא גם לשאר החברים, משום כבוד הכנסת, לעשות כך. תודה רבה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       הודעתי לפרוטוקול, שכאשר השר יבוא להשיב, יאפשרו לחבר הכנסת הירשזון להעלות את הצעתו.
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       לא. אני מציעה - - -
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אדוני, ברשותך, אפשר משפט?
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני רוצה להתקדם. משפט, בבקשה.
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, יש תקדים לזה, וזה מותר על-פי התקנון. אני בעצמי כשישבתי על הכיסא הזה, עשיתי. אני מציע לא לקבל את עצתו של חבר הכנסת אריאל, אלא לסגור את הישיבה לגמרי. עשיתי זאת בעבר, ולמדו לאחר מכן שרי ישראל להגיע לדיון פה. אי-אפשר להפגין זלזול כזה בכנסת ישראל.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה.

       
הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה) 
(תיקון מס' 10), התשס"ד-2004 
[מס' מ/69; "דברי הכנסת", חוב' י"ד, עמ'  9159;  נספחות.]
(קריאה שנייה וקריאה שלישית)

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אנחנו ממשיכים. הנושא הבא הוא: הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה) (תיקון  מס' 10), התשס"ד-2004. אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת אברהם הירשזון.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - - עושים פה צחוק. חבר הכנסת עזמי בשארה, אתה יכול לצאת או שאתה חייב להישאר פה? תצאו. מה אתם צריכים להישאר פה?
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       להבדיל ממך, אני שמח כשאין ממשלה.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לשם שינוי, פעם תקשיב למה שאני אומר לך.
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אני - - - שאין ממשלה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       שיבוא שר - כל שר.
       
אברהם הירשזון (יו"ר ועדת הכספים):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 10), התשס"ד-2004. 
       
       הצעת חוק זו היא הצעה ממשלתית, שמטרתה להאריך את תוקפן של הקלות המס לביצוע הסדרי חובות בקיבוצים, במושבים ובמגזר החקלאי המשפחתי מכוח חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה), התשמ"ט-1989, וחוק הסדרים במגזר החקלאי המשפחתי, התשנ"ב-1992. בהצעת חוק זו מוצע להאריך את תוקף ההקלות שנקבעו בשני החוקים הנ"ל בשנה אחת נוספת, עד תום שנת המס  2004, לשם הסדרת חובותיהם של המגזרים החקלאיים, הקיבוצים והמושבים.
       
       אני רואה חשיבות רבה בהצעת חוק זו, שבאה להקל את קשיי המגזרים החקלאיים. לכן, חברי הכנסת הנכבדים, אבקשכם להצביע בעד הצעת החוק כנוסח הוועדה. תודה רבה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת הירשזון.
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 10), התשס"ד-2004, כפי שהביאה לפנינו יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת הירשזון. עתה, קריאה שנייה. ההצבעה החלה.
       
הצבעה מס' 2
       
בעד סעיפים 1-2 - 9
נגד - אין
נמנעים - אין
סעיפים 1-2 נתקבלו.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בעד - 9, נגד - אין, נמנעים - אין. על כן, הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 10), התשס"ד-2004, עברה בקריאה שנייה.
       
       אדוני  יושב-ראש הוועדה, להעביר זאת לקריאה שלישית?
       
אברהם הירשזון (יו"ר ועדת הכספים):

       כן.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.
       
הצבעה מס' 3
       
בעד החוק - 8
נגד - אין
נמנעים - אין
חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 10), התשס"ד-2004, נתקבל.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בעד - 8, נגד - אין, נמנעים - אין. על כן, הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 10), התשס"ד-2004, נתקבלה בקריאה שלישית.

       
הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 13), התשס"ד-2003
        [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/76).]
(קריאה ראשונה)

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       הנושא הבא: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 13), התשס"ד-2003, קריאה ראשונה. יציג את הצעת החוק סגן שר התעשייה, המסחר והתעסוקה, חבר הכנסת מיכאל רצון.
       
סגן שר התעשייה, המסחר והתעסוקה מיכאל רצון:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת חוק זו באה לתקן כמה טעויות טכניות שנפלו בחוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 11), התשס"ב-2002, שקבע הוראות לעניין חובת העוסק להציג, לנקוב ולפרסם מחיר כולל של נכס או שירות ובמטבע ישראלי בלבד.
       
       התיקון העיקרי בהצעת החוק הוא בסעיף שעניינו הוא פטור מוחלט מהחובה שלעיל, קרי במקרים מסוימים קיים פטור מוחלט מהצגה, נקיבה ופרסום מחיר כולל של נכס או שירות ובשקלים בלבד. עקב טעות סופר הוחל פטור זה גם על "תשלומים, אגרות, היטלים או מסים המשתלמים בעד שירות של הולכת נוסעים או הובלת מטענים - - -", וזאת בניגוד למטרה המקורית - לפטור את אותם תשלומים אך ורק מהחובה להציג, לנקוב ולפרסם מחיר בשקלים בלבד, אך לא לפטור אותם מחובת הצגה, נקיבה ופרסום כחלק מהמחיר הכולל. טעות זו גרמה לכך שמחירי נכסים ושירותים מסוימים אינם חייבים בנקיבת מחיר כולל, למשל כרטיסי טיסה. למותר לציין, כי התוצאה הנובעת מטעות הסופר פוגעת בזכותו של הצרכן לקבל את המידע המלא לגבי רכישת הנכס או השירות ועלולה להביא לפגיעה באינטרס הכלכלי שלו.
       
       פרט לבעיית המחיר הכולל, כאמור לעיל, מחיקת סעיף "התשלומים" ממסגרת סעיף הפטור המוחלט תביא לכך שמחירם אומנם יכול שיוצג, יינקב ויפורסם לא רק בשקלים, אולם מחירם בשקלים ייקבע בהתאם לשער חליפין שקבוע בחוק. הכפפת העוסק לשער החליפין הקבוע בחוק תביא לוודאות הצרכן באשר למחיר הנכס או השירות שיושת עליו.
       
       הואיל וכך, מוגשת בזאת לקריאה ראשונה הצעת חוק לתיקון חוק הגנת הצרכן מטעם הממשלה. תודה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לסגן שר התמ"ת, חבר הכנסת מיכאל רצון. ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת אברהם רביץ, והוא איננו.

אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       אני פה ליד הדלת. מה הנושא?
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       הצעת חוק הגנת הצרכן.
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       תעבור עליו.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת אורי יהודה אריאל - איננו. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה - איננו. חבר הכנסת אופיר פינס-פז - איננו. חבר הכנסת אלי אפללו - איננו. חבר הכנסת איוב קרא - לא נמצא. חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת בשארה.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מצטרף להצעת החוק ואתמוך בה. 
       
       אנצל את הזמן שעומד לרשותי כדי להתייחס לדיון שקדם להצעת החוק - עניין המאבק באנטישמיות. אני סבור שאנטישמיות זה אוטומטית כל מה שהוא נגד היהודים, אבל נגד השמים. קשה מאוד שערבים יהיו אנטישמים כי הם שמים בעצמם, אבל זה לא מנע משר המשפטים - שמכוח תפקידו כשר המשפטים הוא אמור לייצג את הערכים האוניברסליים, וללכד כוחות ביום הזה של מאבק נגד האנטישמיות כדי לנצח ולהביס את האנטישמיות – זה לא מנע ממנו להתחיל במסע אנטישמי ללא רסן כשהוא מדבר על האסלאם הפונדמנטליסטי. 
       
       לדעתי, אין אסלאם פונדמנטליסטי. יש מוסלמים פונדמנטליסטים. האסלאם הוא דבר אחד, והוא לא ניתן לחלוקה, אבל יש דבר שאנשים מבינים בצורה מסוימת ואנשים אחרים מבינים אותו בצורה אחרת. לכן, יש תופעה עם אנשים ולא עם הדת. ברגע שאתה מכריז על מאבק נגד דת, זה הופך להיות מאבק נגד האידיאולוגיה, והתוצאה היא מאבק בין תרבויות, דבר שהוא דתי. דברים שקשורים לאנשים - יכולים לוותר עליהם, אבל דברים שקשורים לדת, לאידיאולוגיה, לאלוהים - אף אחד לא יכול לוותר עליהם.
       
       לכן, הוא החל במסע והוא אומר שיש שלושה סוגים של אנטישמיות. סוג אחד הוא זו הקלאסית, וזה כמעט לא קיים. הדבר השני הוא האנטישמיות של השמאל האירופי, והוא כל דבר שהוא נגד מדינת ישראל. 
       
       כלומר, קל יותר לבקר את מדינת ישראל כאן מהכנסת, מאשר בכל מקום אחר. כאן מותר, ושם אסור. יש הרבה אנשים שלא מוכנים לקבל את מדיניות ממשלת ישראל, לרבות כאן, במדינת ישראל. למה העולם צריך להימנע מהבעת עמדה נגד המדיניות של ממשלת ישראל? לכן, לדעתי, יש לעשות הבחנה בין מתיחת ביקורת על היהודים בתור יהודים, שזה אנטישמי וזה אסור בהחלט, לבין מתיחת ביקורת על מדיניות, שזה משתנה בין ממשלה לממשלה ובין מפלגה למפלגה. לא יכול להיות שכיוון שמדובר בממשלת ישראל, היא חסינה מפני ביקורת. 
       
       מכאן הוא מגיע לסוג השלישי, שהוא האנטישמיות של התנועות המוסלמיות בעולם. הוא קורא לאירופה להתעורר עד שמגדל אייפל ייפול, או אני-לא-יודע. לדעתי, זה דבר שאיננו ראוי ביום כזה, כשהמטרה היא ללכד כוחות. 
       
       לכן, אני חושב שהדברים שאמר חבר הכנסת בורג הם דברים מאוד נכונים בהקשר זה. כל הזמן אמרו: היתה השואה כי לא היתה מדינת ישראל. יש מדינת ישראל, כך שאין חשש לשואה. 
       
       היום, אם יש עם שסובל באמת, ולא באופן תיאורטי ולא בעתיד, והוא סובל יום-יום זה שנים, עם שלדעתי הוא היהודים של שנות האלפיים, של העידן הזה, הוא העם הפלסטיני - עם שאין לו מולדת, עם שאין לו מדינה, עם שאין לו הגנה, עם שסובל מדי יום ביומו, ואתו צריך להזדהות ביום הזה. תודה רבה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע. חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שהצעת החוק ראויה, ואכן נוגעת לאינטרס הצרכנים. אין ספק, זו הגנה על הצרכן שצריך לתמוך בה.
       
       כיוון שאין שרים באולם המליאה, לא היתה הזדמנות לעמוד שם ולהזדהות עם כל חברי הכנסת שבאו והתריעו על ציור צלבי הקרס. כל מה שהוא מקור מוטיבציה של דבר שראוי לגנותו - צריך לעמוד תמיד על המשמר מהבחינה הזאת. אסור שתרבות הפוליטיקה תידרדר לגזענות, ואין שום ספק שלצלבי הקרס יש משמעות אחת - פרובוקציה אנטי-יהודית, אין ספק בזה. זהו סמל נאצי. נאציזם זה הדבר הכי חשוך בהיסטוריה האנושית המודרנית. לכן, בלי "אבל", צריך להתנגד לזה ולגנות זאת.
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את הזמן העומד לרשותי כדי לדבר על הגנה אחרת של צרכנים - הצרכנים של שירותי המועצות המקומיות שסובלים היום, וגם פקידי המועצות המקומיות. אנחנו עדים למצב פרלמנטרי מוזר ביותר, שמגיעים לפרלמנט חוק אחרי חוק שנוטלים מהמועצות המקומיות את חלוקת התקציב ומעבירים אותה ישירות מהממשלה לספק. בעצם, לאט לאט מתייתר הצורך במועצה המקומית. 
       
       אני חושב שאנחנו עדים למהפך חוקתי הדרגתי בלי שנדע. אנחנו גם התחלנו בו בנושא של העברת הכסף ישר לרווחה. ועדת החינוך, בקדנציה הקודמת, חוקקה חוק שהעביר את הכסף של החינוך ישר ולא דרך המועצה המקומית. עכשיו, אני רואה: לכבאות. אי-אפשר להצביע נגד זה, אולי, ואנשים צריכים כבאות. לגבי המשפחתונים, הגיע לפה חוק שהכנסת דחתה. לאט לאט זה כך. אם כך, למה לא המשכורות באמת? שהממשלה תשלם את המשכורות - לאסוף את המפתחות מראשי המועצות המקומיות ולגמור עם השלטון המקומי. בשביל מה? 
       
       עכשיו הגיע החוק שאני הצבעתי בעדו לכיסוי חובות הקיבוצים. למה לא המועצות המקומיות? זה מוזר. מדינה לא יכולה להרשות לעצמה להפקיר אלפי פקידים. הרי זה לא תקציב רווחה. אלה לא אנשים שמקבלים דמי אבטלה. אלה אנשים שעובדים. הם קמים בבוקר ומספקים שירותים לצרכנים. הם עובדים, וצריך לשלם משכורת. עכשיו, איך שיריבו על זה הממשלה והרשויות המקומיות, זה ייקח עוד מאה שנה, אבל משכורות צריך לשלם. מי שאחראי בסופו של דבר זו מדינת ישראל. אם יש בעיה חוקית או חוקתית לגבי גביית מסים או אי-גביית מסים וכו', מדינת ישראל צריכה לדעת איך לאכוף את החוק ולהעניש מועצות. אני לא יודע. על כל פנים, גם ראש מועצה שירש מבנה או מצב, או חובות מסוימים - הוא גם חסר אונים. ממשלת ישראל לא יכולה לעמוד בצד. היא צריכה לפתור את הבעיה. 
       
       הנושא המדיני, לא כל כך עסוקים בו, שום דבר לא זז. יש ישיבות ממשלה – שישבו ויקבלו החלטות לשלם לאנשים האלה את המשכורות. זאת גם הגנת הצרכן, אדוני סגן השר. אנחנו תומכים בחוק שלך, יישר כוח. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת בשארה. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו - חבר הכנסת איוב קרא. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, סגן השר, חברי הכנסת, לגופו של עניין, אין לי שום בעיה עם הצעת החוק. אני כמובן, כמו חברינו – או חלק מהם לפחות – אתמוך בהצעה הזאת. אנחנו בעד הגנת הצרכן, אנחנו בעד הגנת האדם באשר הוא. 
       
       זה מביא אותנו להיות גם בעד הגנת האדם מכל פגע, מכל גזענות ומכל סכנה. ודאי שאנחנו בעד הגנת האדם היהודי גם מפני אנטישמיות, בלי שום ספק. אף אחד לא רוצה בזה ואף אחד לא גאה בזה, כמובן. אבל אנחנו גם בעד הגנת האדם מטעות עצמו – בעד הגנת האדם היהודי מהכללות אנטישמיות, גם כאשר מדובר בשמים, גם כאשר מדובר בעמים מוסלמים ובערבים, שלאורך כל ההיסטוריה היו להם מעשים ותרומה חיובית לשמיות כולה, ובין היתר גם  לעם השמי היהודי עצמו. 
       
       התופעה הזאת לא צמחה בשום ארץ ערבית, אסלאמית או מזרחית, ובוודאי לא תצמח שם, ולא רק זאת, אלא שהאסלאם והמורשת האסלאמית והערבית ברוחם ובאשר הם משרים ומלמדים את האנשים, ובוודאי מנוגדים ניגוד גמור לכל גזענות ולכל אנטישמיות. 
       
       כאן אני רוצה גם להזהיר שיש שנסחפים, יש שלא שמים לב, יש שמתלהמים ויש שמכלילים. אני אמרתי בהזדמנות קודמת היום, ששמעתי דברים שהכלילו על האסלאם ועל המוסלמים, ואני חושב שהדברים האלה לא נאמרו בדעה צלולה. יכול להיות שהיתה פה התלהמות או היסחפות. ודאי שאלה דברים שאינם נכונים והם חסרי יסוד, ועדיף שלא היו נאמרים. הם נאמרו. שמעתי שמישהו אמר שהדברים לא נאמרו - שמעתי אותם.  
       
       בכל מקרה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, בשניות שנשארו לי אסכם את עיקר דברי גם לשומעינו וצופינו הערבים. 
       
       (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית:
       
       בשם האל הרחמן והרחום, חברי המאזינים, הנושא היום הוא הצעת חוק להגנת הצרכן, אבל לפני שעה היה דיון רשמי וממושך בנושא האנטישמיות. אמרתי שהאנטישמיות היא תופעה מגונה, וידוע שהיא לא צמחה על אדמה מזרחית, אסלאמית, או ערבית; נהפוך הוא, לאסלאם ולמוסלמים יש תפקיד היסטורי ברור. הם לימדו את האנושות כולה כיצד להתנהג, לצד ההגנה על זכויות האדם ועל כבוד האדם. העמים השמיים והלא-שמיים, כולם, קיבלו זאת בסבר פנים יפות, וכן העם שסובל מאנטישמיות וידע אותה בעבר. תודה לך, אדוני יושב-ראש הישיבה. תודה רבה.)
       
       תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת דהאמשה. חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת יצחק וקנין. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, סגן שר התמ"ת, אני חושב שהחוק שאתה מביא היום הוא ברכה, והוא חשוב מאוד. אנחנו נתמוך בו בכל מאודנו. אני חושב שהחוק חכם מאוד. 
       
       אנחנו חזרנו זה עתה משוק מחנה-יהודה והזדהינו שם עם המוכרים ועם בעלי הבאסטות. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       איזו קופה עשית?
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       עשיתי קופה יפה מאוד. יחד עם חברי הכנסת קולט אביטל, גילה גמליאל ומיכאל רצון מכרנו הכי הרבה. כולם התנפלו עלינו, לא השארנו אפילו דבר קטן בבאסטה. 
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       מה שלא מכרנו, קנינו. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אני הרגשתי טוב מאוד. מי שבא לשוק הזה, מרגיש שהוא שייך למקום. לפני הרבה שנים, כשהייתי בחור צעיר, עברתי שם כששיחקתי כדורגל - - -
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אתה עדיין צעיר...
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       כן, אבל היינו אז שחקני כדורגל. כשרצו אותי ב"בית"ר ירושלים", עברתי לשם והייתי הרבה בשוק. מאז אנחנו רק משמינים, לצערי הרב. היתה הזדהות מקיר לקיר מכל הסיעות. אם זה מסמל משהו, זה הזדהות עם האנשים הפשוטים ועם השכבות החלשות, וזה בעצם מדבר אלינו ואליך, אדוני היושב-ראש, באופן אישי. מי כמוך יודע שצריך לזכור מאיפה זינקנו ולאן הגענו. אנחנו צריכים לזכור תמיד את הבסיס ואת הכוח שממנו התחלנו את דרכנו הפוליטית. אמרנו בשוק את מה שיש לנו לומר, שאנחנו חלק אינטגרלי מפשוטי העם. גם אם הגענו למעלה, תמיד צריך להזדהות. 
       
       בהזדמנות זאת אני רוצה לומר, שהיום היתה לנו, לוועדה למלחמה בנגע הסמים, הזכות לבקר אצל השר לביטחון פנים בלשכתו בירושלים. גם סגרנו את שנת 2003 בכל הסוגיה הזאת, שכואבת מאוד למגזרים השונים ולעדות השונות בישראל, מתוך הבנה שזו מכת עולם. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני אומר לך מראש חג שמח. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       תודה רבה, תגיד גם לוואסל טאהא - אתה יכול לומר חג שמח. 
       
       אני יכול לומר לכם, שהסוגיה הזאת נראית כך היום – היא מכה גלים בכל מקום, ולא פוסחת על שום דבר. היא נמצאת בכל קרן זווית. אנחנו רואים שהיא לא משאירה מקום בלי צלקות, גם בבתים טובים – אתה יכול למצוא את זה גם ברמת-אביב ג', במוסררה ובחליסה בחיפה. 
       
       לכן התפיסה שלנו היא שאולי צריך ללכת למדיניות חדשה. גם המשטרה לא יכולה לפעול לבד. הקריאה שלנו לשנת 2004 היא שההורים בכל מקום צריכים להתגייס ולהרים את הדגל הזה. הם צריכים להיות חלק אינטגרלי מהמלחמה הזאת. זאת אומנם מלחמה חברתית, אבל זאת גם מלחמה על חיינו ועל עתיד ילדינו. ככה צריך לראות את זה וככה צריך להילחם בזה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת איוב קרא, תסיים. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, מאחר שזה מדבר אליך, חשבתי שיש לי פרוטקציה. מאחר שאתה מאיץ בי לסיים, אני יכול לומר לך, שהמלחמה הזאת לא פוסחת על שום מקום. אנחנו יכולים להצליח במאבק הכלכלי, ואולי לייצב תוכנית כלכלית ואולי להגיע למצב שמבחינה ביטחונית נוכל לבשר בשורה טובה לאזרחי ישראל, אבל בסופו של דבר נמצא את עצמנו בביצה חברתית-כלכלית טובענית מאוד, שיהיה קשה לייבש אותה בקלות. לכן אני קורא גם לכל ההורים בכל מקום בארץ ולבית הזה להירתם יחד אתנו בשנת 2004 כדי להביא לתוצאות חדשות, בעזרת השם, בשנה הבאה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:

	תודה לחבר הכנסת איוב קרא. חבר הכנסת יצחק וקנין - לא נוכח. חבר הכנסת דני יתום - לא נוכח. חבר הכנסת אריה אלדד - לא נוכח. חברת הכנסת גילה גמליאל, בבקשה. אחריה - חבר הכנסת אילן שלגי.

גילה גמליאל (הליכוד):

       אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, חברת הכנסת, הצעת חוק הגנת הצרכן שמוצגת לנו היום על-ידי סגן השר מיכאל רצון תפתור את הבעיה, מכיוון שבהצעת החוק המקורית, בעקבות טעות סופר, היום זכותו של הצרכן נפגעת בכל מה שקשור לקבלת המידע המלא לגבי רכישת הנכס או השירות, ועלולה להביא לפגיעה באינטרס הכלכלי שלו. על כך אני רוצה לברך אותך, סגן השר - שר, בעזרת השם - מיכי רצון.
       
       אני רוצה לנצל את הזמן שנותר לי על מנת לדבר שוב ושוב ולהזכיר בבית הזה את המצוקות של הרשויות. היום אנו נמצאים במצב שראש הרשות של קריית-מלאכי, מוטי מלכה, שובת רעב, והם מפגינים ללא סוף על מנת שיימצא פתרון ותימצא תשובה למצוקות של כל אותם עובדי עיריות שאינם מקבלים משכורות זה תקופה ארוכה.
       
       אני חושבת שאנחנו צריכים להבין ולהפנים את המשמעויות הקשות. אם כל אחד ואחת מאתנו בבית הזה, היו מונעים ממנו את הזכות הבסיסית לקבל את השכר בגין עבודה - אני חושבת שהדבר הזה הוא פשוט בלתי נסבל, וחובה עלינו למצוא לו פתרון. אותם משאבים שייעדו לנושא הזה לא מספקים. נכון לנקודת הזמן הזאת, במדינת ישראל, אנשים שעובדים ברשויות המקומיות לאורך תקופה ארוכה עדיין לא קיבלו משכורות. אני חושבת שהזעקה הזאת צריכה להמשיך ולצאת מהבית הזה, עד שיימצא פתרון.
       
       כאן הקריאה - אף שהם לא נמצאים כאן - לשר האוצר ולשר הפנים לחשוב על אותן משפחות, על אותם ילדים שאינם מקבלים את הדבר הבסיסי שמגיע להם, והפרנסה בגין עבודה שהם כבר עשו ועוד יעשו. תודה רבה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה רבה לחברת הכנסת גילה גמליאל. חבר הכנסת אילן שלגי, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

אילן שלגי (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אדוני סגן השר, חברות וחברי הכנסת, אדם מתקשר בעסקה אשר נראית לו בתחילה מאוד משתלמת לאור ההטבות שהוא מקבל בחודשים הראשונים: חבילת ערוצים מוגדלת במחיר של החבילה הבסיסית, שבועונים הכלולים במחיר של העיתון היומי, שיחה מזוהה בחינם ברשת הסלולר ועוד דוגמאות. ההיגיון אומר, שכאשר המבצע מסתיים וגם תקופת החוזה עברה, ייצור שוב ספק השירות קשר עם הצרכן, וזה, לאחר שישוכנע ויסכים לתנאים, יחליט אם לחדש את ההתקשרות או לא.
       
       אך למרבה הפלא, לא כך הם פני הדברים. המועד שנקבע בהסכם הראשוני הסתיים, אך מייד אחריו מתחיל חוזה חדש, קשר חדש בין הצרכן לספק. אלא מאי, לא בתנאים המפתים והמשתלמים שעליהם חתם הצרכן לראשונה, אלא חוזה אחר, בדרך כלל בתנאים פחות נוחים ופחות משתלמים, והכול קורה מעצמו באופן אוטומטי.
       
       התקופה שבה סל המוצרים של הצרכן הישראלי היה קטן ובסיסי חלפה מהעולם. היום, עקב ריבוי ושכלול המוצרים, הצרכן אינו יודע תמיד מה הן תכונותיו של המוצר או השירות, ובדרך כלל גם אינו מסוגל לעמוד על המשמעות של העסקה המוצעת לו. לא אחת הוא מוחתם על הסכמים אחידים, ארוכים ומסורבלים, באותיות קטנות. על-פי רוב הוא אפילו אינו קורא את מה שהוא חותם עליו, וגם אם יקרא את כל ההסכם, הסיכויים שיבין את כל הכתוב אינם גדולים. לא כל הצרכנים בודקים בכל חודש אם החיוב לכבלים הוא 163 ש"ח או 193 ש"ח, או אם התשלום לדקת אוויר הוא 37 אגורות או 49 אגורות. חוסר המודעות ואי-מעקב של הצרכנים אחרי החשבונות המשולמים ישירות לחשבון הבנק או באמצעות כרטיס האשראי בהוראת קבע, מנוצלים על-ידי הספקים לעתים לא באופן הראוי. כרגיל, הנפגעים הם הצרכנים הפשוטים, אלה שהבטיחו להם כל מיני הטבות בחינם לתקופה מוגבלת, אלא שהתקופה המוגבלת הסתיימה, החינם נגמר, ואז מתחילים לשלם, איך שנאמר, "רבי געלט". 
       
       במטרה להגן על הצרכנים חוקקה הכנסת באפריל 1982 את חוק הגנת הצרכן, ובמבוא נאמר: "התפתחות הייצור והמסחר בישראל, ובייחוד שכלול דרכי השיווק, תחכום דרכי הפרסום, הגברת התחרות בשוק המוצרים המיועדים לצרכן ועליית רמת החיים, הביאה לידי כך שהצרכן מתפתה לעתים לרכוש מוצרים שאינו זקוק להם". דברים אלה, שהיו נכונים אז, לפני 22 שנה, מקבלים משנה תוקף היום, בחלוף השנים. המוצרים התפתחו, השירותים התפתחו, התחרות גדלה, והיום עלינו, המחוקקים, לשכלל ולהתאים את חוק הגנת הצרכן, כך שימלא את ייעודו ויספק לצרכן הגנה ראויה.
       
       הבעיות הקשורות בהגנת הצרכן והרצון להגן עליו החלו לא לפני 20 שנה; הם העסיקו כבר את קדמונינו. מתוך נבואתו של עמוס אני רוצה לקרוא: "שמעו זאת השאפים אביון ולהשבית עניי ארץ. לאמר מתי יעבר החדש ונשבירה שבר והשבת ונפתחה בר להקטין איפה ולהגדיל שקל ולעות מאזני מרמה. לקנות בכסף דלים ואביון בעבור נעלים ומפל בר נשביר. נשבע ה' בגאון יעקב אם אשכח לנצח כל מעשיהם". ההלכה העברית ראתה בחומרה רבה גנבת דעת ורמאות במיקח וממכר. בתוספתא נאמר: שבעה גנבים הם. הראשון בכולם - גונב דעת הבריות.
       
       כיום לא אחת מוטה הצרכן לחשוב שהוא עדיין צד לחוזה כדאי ביותר, ואינו שם לב כי התנאים כבר השתנו.
       
       תיקון החוק המוצע כאן ישנה את המצב בכך שבכל פעם שתקופת ההתקשרות עומדת להסתיים, יהיה על הספק לפנות אל הצרכן ולנסות לשכנע אותו לשוב ולצרוך את המצרך או לקבל את השירות, ולא כפי שקורה היום, שהמינוי לעתים מתחדש מעצמו, ולאו דווקא באותם תנאים.
       
       אשר על כן, אני תומך בהצעת החוק. אני אצביע בעדה. תודה רבה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת אילן שלגי. חבר הכנסת אופיר פינס-פז, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת יעקב מרגי.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, הצעת חוק חשובה. העובדה שלא תמיד המחירים רשומים, כולל המע"מ, ולא תמיד הם רשומים בעברית - כל הדברים האלה יוצרים מניפולציות על הצרכן, במיוחד במשק שהאינפלציה בו היא שלילית לראשונה בתולדות המדינה, משק שהממשלה הזאת לא מסוגלת לנהל אותו. זאת הצעת חוק ממשלתית, אדוני היושב-ראש? אני מעריך את העובדה שבהגינותה היא מנסה לשמור על הציבור ממחדליה. זה גם משהו שראוי לציון בימים קשים אלה. לכן אני, כמובן, אתמוך בהצעת החוק.
       
       אני רוצה לדבר, אדוני השר, על העסקה שהציע מנכ"ל משרד ראש הממשלה למועצת יש"ע. אני שואל אתכם, בינינו - זה רציני? ככה עושים דברים? מה זה, מרכז הליכוד? באים, מציעים עסקאות?
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
        מה יש לך ממרכז הליכוד?

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       מרכז הליכוד, אגב, גם מרכז העבודה לצורך העניין, זה הפורום שבו עושים עסקאות. זה בסדר. זה פוליטיקה. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - -
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       נראה לכם רציני שמהלך דרמטי כמו פינוי התנחלויות עושים בדילים, עושים בעסקאות? הדיל הוא, לפי מה שפורסם, שמנכ"ל משרד ראש הממשלה - שגם אסור לו לעסוק בפוליטיקה, על-פי התקשי"ר; עזבו את הכול, נמחל לו על זה. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אבל ראש הממשלה לא ידע. ראש הממשלה לא ידע מזה, שמע. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       הוא הציע למועצת יש"ע את הדיל הבא: תפנו x התנחלויות - גם נקבו בשמות - ובתמורה נעביר חוק שעד הסדר הקבע לא יהיו פינויים נוספים. עכשיו, אם באמת ובתמים היו רוצים לעשות מעשה היסטורי, האחרונים שהיו באים אליהם - אולי היו באים אליהם ברגע האחרון - אלה אנשי מועצת יש"ע. כי ידוע מראש מה תהיה תשובתם. הרי רק כסיל, או מי שחושב שאנחנו כסילים, באמת מעלה על דעתו שהגורם הראשון שאתו ידברו על פינוי יישובים זה מועצת יש"ע. כי מועצת יש"ע, בדיוק כמו מפלגת האיחוד הלאומי, ובדיוק כמו המפד"ל, הודיעה - וכמו חברת הכנסת גמליאל, וכמו סגן השר רצון – הודיעו, שבפינוי הראשון של יישובים, אין ממשלה. 
       
סגן שר התעשייה, המסחר והתעסוקה מיכאל רצון:
       
       או. 
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       אנחנו לא אמרנו את זה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לא אתם אמרתם, סליחה. אמרו את זה האיחוד הלאומי והמפד"ל.
       
סגן שר התעשייה, המסחר והתעסוקה מיכאל רצון:
       
       לא אמרנו את זה. אמרנו שנתנגד לפינוי יישובים. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       הם אמרו שבפינוי הראשון הם פורשים. 
       
       לכן, מה הדעה שלי? כל העניין נועד להכשיל; לא כדי לעשות עסקה, אלא כדי להכשיל מהלך. כי אם ראש הממשלה באמת היה רוצה לעשות מהלך, הוא היה עושה אותו. הוא היה מנסה ליישם אותו. הרי הוא יודע שרוב הציבור במדינה בעד פינוי כדים, חדים, תפוח, מפוח, מערב, מזרח, כפר-דרום, מורג, נצרים. אז אם הוא באמת היה רוצה לפנות, היה עושה. הוא לא באמת רוצה לעשות. הוא רוצה לעשות בכאילו, ב"ישראבלוף". 
       
סגן שר התעשייה, המסחר והתעסוקה מיכאל רצון:
       
       תגיד לי בבקשה, איך אתה יודע שרוב הציבור? הרי - - -
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       בדקו את זה מאה פעם בסקרים. מאה פעם. 
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       אבל בסקרים שמעון פרס מנצח כל הזמן.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       סגן השר מיכאל רצון, תפריד בין מה - - -
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני אגיד לך, חברת הכנסת גמליאל, בסקרים, נכון שבסקרים שמעון פרס מנצח, ובסקרים גם רוב הציבור רוצה לרדת מההתנחלויות. גם זה וגם זה. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       מעניין למה אתם 19 מנדטים.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       רגע, חבר הכנסת איוב קרא, עשה לי טובה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת קרא, זה קורה, זה קרה גם לכם. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       שמעתי קודם ש"בית"ר ירושלים" הציעה לך חוזה. עשה לי טובה, תן לנו, בוא נמשיך הלאה. 
       
סגן שר התעשייה, המסחר והתעסוקה מיכאל רצון:
       
       הציעו והוא התחרט.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       עכשיו ברצינות. מה היתה כוונת ראש הממשלה? ראש הממשלה צריך לנסוע לוושינגטון. אין לו יותר מה להגיד בוושינגטון. די. הוא עבד על בוש מאה פעם. די. מכירים את האמרה: אי-אפשר לעבוד על כל העולם כל הזמן. אי-אפשר. אפשר לעבוד על חלק מהעולם חלק מהזמן. אי-אפשר לעבוד על כולם כל הזמן. לבוש - אין לו יותר מה להגיד. מה הוא רוצה לבוא ולומר? אני רוצה לפנות התנחלויות. המתנחלים לא נותנים לי. זו ממשלה של מתנחלים, שעובדת לפי סדר-יום של הקיצונים ביותר בין המתנחלים. 
       
       אני, לבי לבי על רוב רובם של המתנחלים, שהם בשר מבשרנו, הלכו לשם בגלל איכות חיים מסוימת ודירות זולות. אנחנו נעשה כמיטב יכולתנו לשמור עליהם, לתת להם פיצויים וכדומה וכדומה. המעט, הקומץ, הקומץ של המתנחלים שמסובב את הממשלה הזאת על האצבע הקטנה, הוא הסכנה הגדולה למדינה.
       
        ובאמת, מי שקונה את העניין הזה שיצחקי הלך דווקא אליהם לעשות דיל - הלכו כדי לפוצץ עניין, לא כדי לקדם עניין. וראש הממשלה כנראה חושב שכולם מטומטמים. לא. אנחנו לא. הוא נבחן רק במעשים. שלחו אלי חבר'ה, אמרו לי: תשבח אותו, תעודד אותו.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת פינס.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לא משבח אותו, לא מעודד אותו. רק תובע ממנו: תעשה את תפקידך באחריות למדינת ישראל ולתושביה; ולא רק לעצמך ולחבורת ה"פייגלינים" שמסובבת אותך על האצבע הקטנה. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת אופיר פינס-פז. חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח. חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח. חבר הכנסת עסאם מח'ול - אינו נוכח. חבר הכנסת מוחמד ברכה - אינו נוכח. חבר הכנסת אחמד טיבי - אינו נוכח. חבר הכנסת אבשלום וילן - אינו נוכח. חבר הכנסת חיים אורון - אינו נוכח. חבר הכנסת בייגה שוחט - אינו נוכח. חבר הכנסת מאיר פרוש - אינו נוכח. חבר הכנסת נסים זאב נוכח. חבר הכנסת זחאלקה, אתה היית ברשימה, אתה לא דיברת. אתה בכל זאת רוצה?
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       כן. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       כן. אז אתה תהיה אחרון הדוברים, אחרי חבר הכנסת נסים זאב. נסים זאב הוא דייקן, הוא יעמוד בשלוש דקות, אז אין בעיה. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כולם שיבחו את החוק: חוק כל כך חשוב, בא לתקן עוולות  נוראות. אבל, מי שבא ומתבונן בחוק רואה שהוא בסך הכול בא לתקן כמה טעויות טכניות שנפלו. פרסום, למשל - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       לא שווה לחוקק אותו, הא?
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       יכול להיות שכן. אני חושב שמחובתנו לחוקק כמה שיותר חוקים ולתקן את החוקים, וכל תיקון חוק הוא חוק נוסף, וככה אנחנו כל היום מחוקקים. לכן אנחנו בית-המחוקקים - צריכים להצדיק את עצמנו, מדוע אנחנו נמצאים פה בכנסת. 
       
       אבל תראו מה שמצחיק פה בכל הנושא הזה. אנחנו דנים בדברים השוליים בחוק הגנת הצרכן, כאשר הצרכנים כבר אזלו מהשוק, ירדו, הצטמקו, באופן מאוד משמעותי. ואנחנו עכשיו דנים בשאלה אם הם יקנו בדולר, אם המחיר יהיה כתוב בדולר,  או בשקל, אם יהיה כתוב שקל. וחלילה וחס שהטעות לא תהיה בין הצרכן לבין היבואן לבין המשווק. צריך לדעת שזה רק מכוון לצרכן. שהצרכן, חלילה וחס, לא יטעה ובסוף יסבירו לו מה שהיה כתוב מעל: זה לא 100 שקלים, התכוונו ל-100 דולר. הוא יכול להשתגע, פשוט. אבל לצרכן הזה אין לא 100 שקלים ולא 100 דולר. הוא בכלל לא מגיע לחנות. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       הכוונה היתה, שכשנגמרו השקלים, יוציאו את הדולרים.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       נכון, עד שתכלה פרוטה מהשוק. זה באמת זמן לגאולה. 
       
       עכשיו תראו: הגירעון בקיצוצים בשכבות החלשות מגיע לקטסטרופה. ממדי העוני, הגירעון ברשויות המקומיות, 6 מיליארדי שקלים. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       מה זה "הגירעון בקיצוצים בשכבות החלשות"? לא הבנו. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       הקיצוצים. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       קיצוצים. זה כן.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       סליחה, יש גירעון ויש קיצוצים, אני מדבר על שני דברים. זה שאני קורא את זה בנשימה אחת - - -
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       הגירעון גרם לקיצוצים. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       תראה, יש קיצוצים ויש גירעון. אבל אי-אפשר להתעלם מכך שיש קיצוצים אצל השכבות החלשות, בפת לחמן של אותן משפחות ברוכות ילדים, כשפה הדגל שנשא ראש הממשלה, זה פחות חצי מיליארד שקלים לאותם עניים. ויש הרבה בתי-תמחוי. השכם והערב. 
       
       אדוני היושב-ראש, הייתי מציע לך, באמת, להסתובב ברחובות ירושלים ולראות את התופעה, את ממדי העוני. לא בשוק מחנה-יהודה - הצגה פומבית, להראות כמה שאנחנו נחמדים, ואנחנו "עמך", ואנחנו עם העם. אנחנו בשביל 100,000 דולר - שאולי נזכה בתחרות של הפרס הזה - צריכים להיות אנשי הבאסטות ולהראות דוגמה אישית. אנחנו צריכים להראות דוגמה אישית בכנסת הזאת, לא בבאסטה של מחנה-יהודה. ההתנהגות שלנו פה, מעל הדוכן הזה, איך אנחנו מתייחסים איש לרעהו. 
       
       אז תראו, ביום ראשון הבא, מה קורה? שביתה במערכת החינוך - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, כמה אתה רוצה עוד? אני אתן לך עוד דקה, יספיק לך?
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       יספיק.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       בבקשה.
       
סגן שר התעשייה, המסחר והתעסוקה מיכאל רצון:
       
       חבר הכנסת זאב, דיברת על הקיצוצים, לא שמעתי מה היה על הגירעון.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אל תפריעו לו. הוספתי לו עוד דקה והוא הבטיח לסיים. בבקשה, חבר הכנסת זאב. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       ביום ראשון תהיה שביתה במערכת החינוך, במשרד הדתות. אנחנו במצב שמשרד הדתות - - -
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אין משרד הדתות.  
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אנשי משרד הדתות. הם עדיין בני-אדם. הם עדיין זקוקים לפת לחמם ולעבודתם. כמו שאנחנו זועקים על אותם עובדים, עובדי העירייה בדימונה ובמקומות אחרים, בקריית-מלאכי, שהם חמישה ושישה חודשים לא מקבלים שכר, עובדי משרד הדתות הם לא הפקר של ראש הממשלה, של המדיניות של שר המשפטים כאן.  
       
       ולכן, אדוני היושב-ראש, כשאנחנו באים לתקן טעויות טכניות, בוא נתייחס לאנשים שזקוקים לפת הלחם באמת וברצינות. נתייחס לגירעון, אבל גם לצרכים ולעוני. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת נסים זאב. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אחרון הדוברים, בבקשה.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין להסתפק בתיקונים טכניים של חוק הגנת הצרכן. כלומר, התיקונים דרושים ואנחנו נתמוך בהם, אבל בחוק הזה יש הרבה לקונות. 
       
       אני רוצה לתת לכם דוגמה אחת. אתם זוכרים את הסיליקון בחלב? זוכרים. המשפט של חברת "תנובה" בעניין הסיליקון בחלב מתנהל כבר 14 שנים, אם אני לא טועה, אולי 12, אבל בטוח יותר מעשר שנים מתנהל המשפט. בינתיים אנשים שכחו מה זה סיליקון בחלב, בינתיים הנושא נעלם. למה? האמת היא שהמערכת המשפטית עשתה כמיטב יכולתה. היועץ המשפטי עמד נגד "תנובה", נתן חוות דעת בעד הצרכנים ונגד חברת "תנובה". בג"ץ, בית-המשפט המחוזי, כולם נתנו. רק מה, יש כנראה בעיות של לקונות בחוק הזה, שמאפשרות לצבא של עורכי-דין, שאותם מעמידות חברות הענק, למשוך את העניינים שנים על גבי שנים. 
       
       לכן, כבוד סגן השר ורבותי חברי הכנסת, יכול להיות שצריך ללמוד את המקרים האלה. זה לא המקרה היחיד של לקונות בחוק. קודם כול, נוצר תקדים שבעניין פגיעה בזכויות הצרכן אפשר לתת פסק-דין תקדימי. כלומר אזרח אחד התלונן על הסיליקון בחלב של "תנובה" ובית-המשפט הכיר בכך שזה פסק-דין תקדימי, כלומר חל על כלל הצרכנים.
       
סגן שר התעשייה, המסחר והתעסוקה מיכאל רצון:
       
       תביעה ייצוגית.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       תביעה ייצוגית, בדיוק. ואכן המשפט מתנהל כתביעה ייצוגית לכל דבר, וזה טוב. אבל יש כל כך הרבה לקונות בחוק הזה שמאפשרות לחברות הגדולות, שיכולות לשכור עשרות עורכי-דין, מערכת משומנת, לנצל את הפרצות האלה, אף שכולם מכירים ומודים – לרבות "תנובה", דרך אגב – שיש כאן פגיעה בזכויות הצרכן. לכן, לדעתי צריך לתקן את הלקונות האלה, כי מעשה הצדק נסחב שנים על גבי שנים. 
       
       אני יכול להביא דוגמאות אחרות. חברות אחרות נוקטות שיטה אחרת. הן באות למתלונן ואומרות לו: מה אכפת לך, נסגור עסקה וגמרנו. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, תשתדל לסיים.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       הן מאיימות עליו בטרור. אומרות לו: תראה מה קרה בעניין "תנובה". אתה רוצה שהעניין שלך ייסחב עוד עשר או 15 שנים – אז תלך אתנו עד הסוף. אם אתה רוצה לסגור עסק מהר -  בבקשה, בתוך שניים-שלושה חודשים נעשה עסקה ויתקבלו פיצויים קטנים ביותר לצרכן או לכלל הצרכנים, כי יש גם מנגנונים כאלה. מאיימים בסחבת. 
       
       אני חושב שהחוק להגנת הצרכן הפך כלי בידי חברות הענק לעשות סחבת. את הפרצות בחוק הזה צריך לסגור כך שהצדק ייעשה, ולא רק ייעשה אלא ייעשה גם באופן מהיר ובזמן סביר. תודה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה, חבר הכנסת זחאלקה. רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה. חברת הכנסת רוחמה אברהם, באת בזמן.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, תראה כמה הממשלה סומכת על האופוזיציה שתתמוך בה.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       יש אופוזיציה אחראית.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 13), התשס"ד-2003, בקריאה ראשונה. ההצבעה החלה.
       
הצבעה מס' 4
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14
נגד - אין
נמנעים – אין
ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 13), התשס"ד-2003, לוועדת הכלכלה נתקבלה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, 14 חברי כנסת הצביעו בעד, נגד – אין, נמנעים – אין. על כן הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 13), התשס"ד-2003, תועבר לוועדת הכלכלה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית. תודה לסגן שר התמ"ת, חבר הכנסת מיכאל רצון. 

       
הצעת חוק האפוטרופוס הכללי (תיקון מס' 3) 
(חקירה לשם איתור נכסים עזובים ובעליהם), התשס"ד-2003 
[רשומות (הצעות חוק, חוב'  כ/32).]
(קריאה ראשונה)

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק האפוטרופוס הכללי (תיקון מס'  3) (חקירה לשם איתור נכסים עזובים ובעליהם), התשס"ד-2003, קריאה ראשונה. תציג את הצעת החוק חברת הכנסת קולט אביטל, בבקשה.
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       תודה רבה, אדוני היושב-ראש. דווקא עיתוי הדיון בהצעת החוק שלי, ביום שבו הכנסת דנה במאבק הבין-לאומי נגד אנטישמיות, הוא עיתוי מתאים מאוד, שכן החוק הזה מתייחס בעיקר לנספי השואה ולניצולי השואה. 
       
       כידוע לך, אדוני היושב-ראש, אנחנו הקמנו בכנסת הקודמת ועדת חקירה שעוסקת באיתור הנכסים האלה. בימים אלה סיימה הוועדה את עבודתה לפחות בתחום אחד, תחום הבנקים, ומצאנו שם הרבה מאוד חשבונות חסויים, חשבונות שאיש לא ידע על קיומם. הכוונה שלנו היא שהכסף יוחזר מהר ככל האפשר ליורשיהם. 
       
       כדי לאפשר את העבודה הזאת הצענו כבר בכנסת הקודמת הצעת חוק שמרחיבה את הסמכויות של האפוטרופוס, במובן הזה שאם יש חפץ עזוב, חובתו בעצם לחקור למי הוא שייך. אבל, מעבר לכך, אם מדובר בחשבונות, ואנחנו יודעים שהחשבונות האלה יתפרסמו בעתיד הקרוב, אנחנו נרצה להטיל על האפוטרופוס גם עבודה של איתור היורשים; זאת אומרת, תפקיד אקטיבי של החזרת הנכסים לבעליהם. 
       
       ישבנו יחד כוועדת חקירה והצענו את הצעת החוק הזאת בכנסת הקודמת. בינתיים הכנסת התפזרה. בכנסת הנוכחית חזרנו והכנו את הצעת החוק הזאת באישור משרד המשפטים. לכן אני מבקשת מחברי וחברותי בכנסת לאשר את הצעת החוק הזאת, כדי שנוכל להכין אותה בעוד מועד לקריאה שנייה ושלישית, כך שכאשר נגיש לכנסת את הדוח המלא נוכל גם להטיל על האפוטרופוס לעסוק ביישום הדוח, זאת אומרת באיתור היורשים כך שיוכלו לקבל את ההחזר. תודה רבה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחברת הכנסת קולט אביטל, יושבת-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות. ראשון הדוברים, חבר הכנסת אברהם רביץ – איננו. חבר הכנסת אריה אלדד - אינו נוכח. חבר הכנסת אורי יהודה אריאל - אינו נוכח. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ואחריו - חבר הכנסת איוב קרא, חבר הכנסת ואסל טאהא וחבר הכנסת טלב אלסאנע.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, החוק הזה בא לבטל עוולה או למנוע מצב שהבנקים משתמשים בנכסים לא להם. זה דבר טוב ואנחנו נתמוך בו. רק שיש בנושא הזה תיקון לחוק האפוטרופוס הכללי, ואין תיקון לחוק נכסי נפקדים, ושם הבעיה הגדולה. בעצם מטרתו היחידה של האפוטרופוס לנכסי נפקדים היא להשתלט על נכסים של פלסטינים, בזמן שלפלסטינים למשל יש חשבונות בנק והיו דרישות, כבר מ-1948, שהכסף יוחזר לבעליו. זה רק דוגמה אחת. לכן, אף שאנחנו תומכים בחוק, אנחנו מסתייגים מכך שאין תיקון רציני ומהותי בעבודתו של האפוטרופוס לנכסי נפקדים. תודה רבה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת זחאלקה. חבר הכנסת אופיר פינס-פז – איננו. חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת ואסל טאהא.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מאוד מזדהה עם החוק ואני חושב שהוא חוק נכון ואתמוך בו. 
       
       אני מנצל את הבמה כדי להעלות את נושא העסקה שנרקמת ותבוצע ביום חמישי. בראייה שלי, היא איננה מוצדקת ולא נכונה; ללכת לשני שלבים זה לא הדבר שצריך להיעשות. אני חושב שהיה צריך לעשות עסקה כוללת, כדי לא להביא למצב שנשחרר, לצערי, 400, 500 רוצחים ונקבל במקומם שלוש גופות. זה המחיר לשמו. כדי להוציא מהכלא את עזאם עזאם, את רון ארד, את פולארד, את כל העצורים הישראלים - אנחנו סולחים ונחפזים, ואני לא יודע למה אצה דרכנו. אני חושב שהיום שיא החוצפה היה, שמוסטפא דיראני עתר לקבל פיצויים על עינויים בכלא. 
       
       ביקרתי אצל עזאם בכלא קהיר. מי שראה את הסרט "אקספרס של חצות" - הכלא שם יכול להיות מלון חמישה כוכבים לעומת מה שקורה שם. אדוני היושב-ראש, אחרי 7.5 שנים הסכימו להכניס לו מזרן. הוא ישן על קרשים. אין לו אוכל, צריך לקנות שם אוכל. על איזה זכויות אדם אנחנו מדברים? כשאני מדבר על אנשי צד"ל שנשארו בלבנון, 7,000 איש נעצרו אחרי הנסיגה מלבנון. אני יכול לומר לך, שחלק אני מכיר באופן אישי, והם הוכו עד מוות בחקירות. אני יכול להבין כשמישהו רוצה להגיש תביעה, בהתחשב בעובדה שקיימות בעולם זכויות אדם. אבל כשמדברים על זכויות אדם, צריכות להיות גם במדינה שלו זכויות אדם. הוא לא יכול לבקש שיהיו רק פה זכויות אדם. 
       
       כשאנחנו מדברים על עסקה שבעצם נרקמה על-ידי משפחת בירו בדרום-לבנון, ששולטים בסחר הסמים או שוק הסמים יחד עם סוכנות שלהם בטייבה, והם הביאו לחטיפה כדי להביא למצב שישחררו את האב שנמצא בכלא בישראל, זה דבר מזעזע כשלעצמו. אנחנו רואים שגם דרך הסמים מצליחים לשלוט ומצליחים לכופף ממשלות ולהוציא אנשים מבתי-כלא, על-ידי סחר בסמים, לצערי הרב. 
       
       אז כשאסד טבח בפלסטינים בסוריה, זה היה מותר. אי-אפשר לתבוע פיצויים שם. כשמלך ירדן טבח בפלסטינים, לא היה אפשר לתבוע זכויות, כי זה מותר. כשסדאם טבח בכורדים, זה היה מותר. לא צריך זכויות אדם שם. כשמובארק טבח בקופטים, זה היה מותר, כי אין זכויות אדם שם. כשאנחנו מדברים על ממשלה לבנונית שטבחה בפלסטינים, זה היה מותר. שם אין זכויות אדם.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת קרא, תשתדל לסיים.

איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך, שהסורים טבחו לפני כמה חודשים בדרוזים בצורה קשה. אז על איזה זכויות אדם מדברים? אנחנו באנו לבנות דמוקרטיה פה, למי שנמצא בתחום מדינת ישראל ולא לאנשים שחיים תחת משטרם של רודנים. אנחנו לא מקבלים את הגישה הזאת, שאנשים בתוכנו יפנו לבית-המשפט, כי אין להם זכות כזאת, על אחת כמה וכמה כשמדובר ברוצחים.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת קרא. חבר הכנסת ואסל טאהא, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת חוק זאת באה לתקן עוול שנגרם ליורשים, שנמנע מהם להשתמש בעיזבונות ובירושה של אבותיהם. אני אתמוך בחוק הזה, אבל אני מעלה את השאלה בקשר לאפוטרופוס של נכסי הנפקדים הערבים. אני שואל: האם לא הגיע הזמן להתייחס באמת לבעיה הזאת בצורה הוגנת? 
       
       האם לא הגיע הזמן גם לאחד את הג'וב הזה, במיוחד כששר האוצר את רוב הגזירות שלו והתוכנית הכלכלית וחוק ההסדרים עשה וביצע תחת הכותרת - לחסוך במשק, לחסוך בהוצאות? והנה אנחנו רואים, שיש שני אפוטרופוסים במדינה - אחד שמטפל בנכסי הנפקדים הערבים, והוא מופקד על כל הנכסים הערביים, והשני, האפוטרופוס הכללי. האם לא ראוי לאחד את שני הג'ובים בג'וב אחד, תוך שינוי הקונספציה כלפי נכסי הערבים הנפקדים? אנחנו תובעים שהג'וב הזה יאוחד וישנו את ההתייחסות בפעולתו של האפוטרופוס כלפי האוכלוסייה הערבית.
       
       אדוני היושב-ראש, בזמן שנותר לי רציתי להעלות נושא חשוב: הממצאים שפורסמו על-ידי הלמ"ס בקשר ליישובים הערביים הבדואיים בנגב. בממצאים האלה, בנתונים שפורסמו, אנו רואים שיש אוכלוסייה שסובלת מכל הבחינות. מצבה הסוציו-אקונומי הוא הנמוך ביותר במדינה. בתחום החינוך, אם אנחנו מסתכלים על שיעורי הזכאים לבגרות, כתוצאה מהמצב הקשה של בתי-הספר, של החינוך בנגב - אנחנו רואים שהם מהנמוכים ביותר במדינה. אם אנחנו מסתכלים על בתי-הספר, שהם לא בתי-ספר - לא מחוברים לרשת החשמל, לא לדרכי גישה, במיוחד בחורף העז והקשה שאנחנו נמצאים בו ומאות תלמידים לא יכולים להגיע לבתי-הספר.
       
       אדוני היושב-ראש, הדבר מחייב את ממשלת ישראל לפעול לאלתר על מנת לפתור את בעיית בתי-הספר והחינוך והמצב בנגב. יש צורך בטיפול נקודתי, על מנת לטפל בדברים מהשורש ולפתור את הבעיות בצורה נכונה ועונה על הדרישות. בלי טיפול נקודתי ביישובים הערביים בנגב, המצב יחמיר, והתושבים, תחושתם, תחושת הניכור שלהם תהיה עזה ותתחזק והם ירגישו שהם לא שייכים למדינה הזאת.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה.

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בעקבות פניות של ראשי רשויות מקומיות ערביות פניתי לשר הפנים. יש בידי רשימה של 27 יישובים ערביים, שזה חודשים העובדים של אותן רשויות לא קיבלו את שכרם. בראש הטבלה עומד היישוב משהד, שזה 18 חודשים לא קיבלו בו עובדי הרשות את שכרם. בועינה-נוג'ידאת - 14 חודשים, כפר-כנא – 12 חודשים, מג'ד-אל-כרום – תשעה חודשים, טורעאן - תשעה חודשים, שעב - שבעה חודשים, עילוט - שבעה חודשים, זמר - חמישה חודשים, דיר-אל-אסד - חמישה חודשים, בסמת-טבעון - חמישה חודשים, טירה - ארבעה חודשים, ג'לג'וליה - ארבעה חודשים, כפר-ברא - שלושה חודשים, בקה-אל-ע'רביה--ג'ת - שלושה חודשים, דיר-חנא -חודשיים, זרזיר - חודשיים, מעיליא - חודשיים, יפיע - חודשיים, ריינה - חודשיים, עראבה - עשרה חודשים.

       מאחר שביום ראשון חל עיד אל-אדחא, חג הקורבן, ואותם אנשים שעובדים לא מביאים פרנסה לילדיהם, הם לא יכולים לקייים את המצווה הדתית וגם לא יכולים לקנות בגדים לילדים שלהם. שר הפנים הודיע שהוא נתן הוראה להעביר מענק איזון לאותן רשויות. אני מקווה שהוא יקיים את התחייבותו, ואני מקווה שהכספים יגיעו גם לעובדים ולא יעוקלו בדרך. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מצטרף להצעת החוק. אני תומך בה. אבל מעבר להצעת החוק הזאת אני חושב, רבותי, שיש צורך בתיקון בסיסי ויסודי. לא יכול להיות שבמדינת ישראל יש שני חוקים, כמעט בדברים הבסיסיים, המהותיים. כאשר מדברים על אזרחות, יש שני חוקי אזרחות, חוק אזרחות ליהודים וחוק אזרחות לערבים. כמו שכשמדובר על אפוטרופוס כללי, יש אפוטרופוס לכלל אזרחי המדינה, ויש לנכסי נפקדים, שמטפל בסוגיות שנוגעות לאוכלוסייה הערבית.
        
       במה שנוגע לנכסי נפקדים יש דברים בסיסיים. אנחנו מבקשים לדעת מה היקף נכסי הנפקדים. את זה אנחנו לא יודעים. מה היקף אותם נכסים המנוהלים על-ידי האפוטרופוס לנכסי נפקדים? את זה אנחנו לא יודעים. מה היקף ההכנסות מאותם נכסים? אנחנו לא יודעים. מה הן ההוצאות מאותן הכנסות? את זה אנחנו לא יודעים. מה השיקולים? מי קובע, איזה פורום דן בזכויות האלה? שום דבר אינו ידוע. זה כאילו סוד כמוס. 
       
       אדם שיש לו הכנסות חייב לתת דין-וחשבון כנגד אותן הכנסות. גם על-פי החוק הקיים הוא חייב להוציא את ההכנסות למטרות מסוימות – לשירותי רווחה, בריאות, חינוך לאותה אוכלוסייה. אבל אנחנו לא מקבלים מזה כלום. 
       
       טוענים שמדובר על נכסי נפקדים, אבל יש דברים שאי-אפשר לטעון לגביהם שהם נכסי נפקדים. למשל – מסגדים. אצלנו מסגדים נתפסים כ"בית אללה", הבית של אלוהים. ואלוהים נמצא. גם המוסלמים נמצאים. אז אם יש דבר שהוא נפקד, זה רק הדבר הבסיסי. מדברים על צדק. ואין דבר כזה, החוק כאן הוא חוק לא צודק. 
       
       לכן אני סבור שאפילו בעתירה לבג"ץ אפשר לאלץ את האפוטרופוס לנכסי נפקדים לדווח מה הוא עושה עם ההכנסות האלה, מה היקפן. 
       
       אבל אני חושב שהצעד שעושה חברת הכנסת קולט אביטל בסוגיה אחרת לגמרי הוא חוק נכון, ואולי צריך לחשוב וליזום תיקון לחוק נכסי נפקדים, על מנת לחייב את האפוטרופוס לנכסי נפקדים לתת דיווח, כי יש אנשים, אזרחי המדינה, שהם לא נפקדים. אומנם באופן פיקטיבי מגדירים אותם כנפקדים, אבל זכותם לקבל את רכושם. כאשר הרכוש קיים והאזרח קיים, אז מי זכאי יותר לקבל את הנכסים אם לא אותם אזרחים שנמצאים, וכל זה שלהם? 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברת הכנסת אביטל יזמה בכנסת הקודמת הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא הכאוב הזה שנקרא חשבונותיהם של קורבנות השואה, שנמצאים בבנקים ישראליים; כספים שהופקדו על-ידי הקורבנות האלה לפני הקמת המדינה, כי חשבו שהם בידיים אמינות. אחר כך, כשהתבררו התוצאות על-ידי מפקח שהומלץ על-ידי הוועדה הזאת - 160 חשבונות בבנק לאומי בלבד - - -
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       לא. יותר. יש כמה אלפים. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אלוהים אדירים. אז ראשית, לחברת הכנסת אביטל מגיעה מכל הבית הזה ברכת יישר כוח  על העבודה הזאת. אני לא יודע מה היו כוונותיה, אבל בטח התוצאות טובות, והכוונות, אני מניח, היו מצוינות, לא רק טובות. 
       
       למה הדבר הזה הכה אותנו בתדהמה בבית הזה? מכיוון שזה בא בעונה שכל מיני עורכי-דין בארצות-הברית, וכל העיתונות הישראלית, חוללו סערה – אולי בצדק – לגבי הבנקים השוויצריים ומה שהם עשו. הבנקים השוויצריים, אתם זוכרים את המסע האדיר? איפה הוא היום, בעיתונות, על בנק לאומי? וזה בנק יהודי, שמסתיר כספים של קורבנות השואה. 
       
       מדברים על אנטישמיות וכו' וכו'. החברה הזאת חסינה מרוע, מרשע? חסינה מחוסר רגישות? זו דוגמה מצוינת לכך. כמו שאין חברה חסינה מגזענות ולאומנות, אין חברה חסינה גם מחוסר התחשבות, לא רק בקורבנות האחרים, אלא גם בקורבנותיה שלה. פשוט לא ייאמן. אני לא רואה מסע בעמודים הראשונים. 
       
       לאן נעלמה יהדות ארצות-הברית? היא הנהיגה  את המסע נגד הבנקים השוויצריים, שבטח יש בהם אנשים ציניים, מחפשי רווח, כמו בכל הבנקים בעולם. אבל איפה הם לגבי הבנקים האלה? 
       
       פשוט לא ייאמן. אלפי חשבונות מוסתרים, של קורבנות שהלכו לעולמם על-ידי מכונת המוות הנאצית, האנטישמית, והבנקים מסתירים את החשבונות מהקורבנות, מיורשיהם, ועושים רווח כל כך הרבה שנים, יותר מחמישה עשורים? משקיעים את הכסף הזה ומרוויחים ממנו כסף בלי דין-וחשבון לציבור. פשוט לא ייאמן. 
       
       ואחר כך המחוקק מגלה שאפילו אין לו כלים כדי לחייב את הבנקים לתת תשובות, ולכן לאפוטרופוס מגיע יותר סמכות. הלוואי שכלפי האפוטרופוס לנכסי נפקדים נוכל לקבל אנחנו סמכויות, שנשאל אותו אפילו שאלות. הרי אנחנו הקמנו אז, חברת הכנסת אביטל, אדוני היושב-ראש, ועדת משנה בוועדת הכלכלה. עמדתי בראשה. הוועדה היתה על הסיפור של נכסי נפקדים. את יודעת, גברתי, שהוא לא ענה לי על אף שאלה ארבע ישיבות ממושכות – מה ההיקף, כמה הרווחת, כמה העברת לרשות הפיתוח, איך העברת, מה העברת, מה עם נכסי דלא ניידי, מה לא נכסי דלא ניידי, כמה חשבונות יש בבנקים? כמה חשבונות של ערבים יש בבנקים? נותרו גם חשבונות של ערבים בבנקים. 
       
       אני מסיים, אדוני. מגיע לחברת הכנסת אביטל – לא רק על הנושא הכלכלי, המלחמה בשחיתות, אלא גם על עמידתה על המשמר, לזכרם של קורבנות השואה, מגיע לה יישר כוח. תודה רבה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. אחריו – חבר הכנסת יצחק וקנין, ואחריו – חברת הכנסת גילה גמליאל. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם לי אין בעיה עם החוק הזה, כפי שאמרו קודמי, וגם לי יש טרוניה נגד נכסי נפקדים במדינה הזאת בכלל, כפי שאמרו גם קודמי. גם אני, חבר הכנסת בשארה, עמדתי בראש ועדה, בזמנה - ועדת משנה של ועדת הכלכלה - ובאנו כחברי כנסת חדשים, טריים, חשבנו שבאמת אפשר להזיז דברים. עד - - -
       
קריאה:
       
       שניכם הייתם יושבי-ראש ועדה ושום דבר לא יצא? 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       זה היה בכנסת שלפני הקודמת, אם אני לא טועה. בכנסת הראשונה שהיינו, זה היה ב-1996, וזה היה בממשלת נתניהו, אם אתה מכוון לזה. דווקא באותה ממשלת נתניהו היו דברים טובים, אגב. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אז השפענו יותר. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כן, השפענו יותר, ויכולנו גם להשפיע יותר. אתה יודע מה? היינו יותר לגיטימיים. אני אומר את זה לא לזכותו של אף אחד, אלא מפני שזו אמת. אני לא רוצה פה להחניף למישהו. אבל השתנו הזמנים והשתנו דברים. 
       
       אכן, הקיר האטום הזה - ויש פה בעיה, לא עניין של אפליה בלבד, או עניין של לקונה בחוק, או עניין שאי-אפשר לחייב. יש פה מין הסכמה כללית, ככה מכללא. משהו מופנם, שבכל מה שקשור לערבים, לזכויות של ערבים, יש מין הסכמה כזאת. זה יותר גרוע. זה הרבה יותר קשה מכל חיקוק ומכל אפליה ומכל גזענות, כאשר יש מין הסכמה כזאת, בין כל הגורמים הנוגעים בדבר, וכל אחד מטייח, מכסה ומצדו תורם, בלי שזה יהיה כתוב בשום מקום. וזו בעיה, שאתה יודע מה? היא לא תיפתר גם על-ידי חיקוק. לא חיקוקים יפתרו אותה. זו בעיה במנטליות, בעיה בהבנה של ההווי שלנו, כולם פה. זו בעיה שאנשים צריכים לתקן את זה פנימה. לא יהיה פה שוויון ולא יהיה פה צדק כל עוד אנשים בתוכם פנימה אינם מאמינים בשוויון ובצדק. גם אם נחוקק חוקים, גם אם נזעק את זעקתנו פה,  יכול להיות שהדברים קצת ישתנו, קצת נקדם דברים - - - 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       תצטרף לקואליציה, כמו שרצית פעם. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אף פעם לא רציתי להצטרף לקואליציה. אני לא יודע אם שמעתי אותך נכון. אני גם לא אצטרף לקואליציה, אבל אמרתי דברים, לדעתי, אמיצים בכיוון הזה. כל ראש ממשלה במדינת ישראל חייב לפנות אלי ולחברי ולבקש מאתנו להצטרף, כמו שהוא פונה לכל המפלגות. אנחנו נדון בהצעתו, נמצא שהיא לא מתאימה ולא הגיע הזמן, נגיד לו תודה רבה. זה מה שנעשה במשטר מתוקן.

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       לנו אין התנגדות שראש הממשלה ימנה את מגלי והבה לשר בממשלתו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אין לנו בעיה. 

מגלי והבה (הליכוד):
       
       אמרתי בחיוב, לא בשלילה – שהוא יצטרף.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אדוני, במקום לעשות את זה זול אולי, הדברים חשובים יותר. אני אומר את הדברים האלה לא בפעם הראשונה. מה פירוש הדבר שאנחנו חברי כנסת?

מגלי והבה (הליכוד):
       
       תציע והוא יסכים? 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       הגיע עכשיו יושב-ראש הקואליציה.

מגלי והבה (הליכוד):
       
       תפנה אליו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       לא מדובר בזה שצריך לפנות אליו. חבר הכנסת והבה, לקחתי אותך ברצינות, ועניתי על קריאת ביניים. אני אומר את הדברים בשיא הרצינות, וזו לא הפעם הראשונה שאני אומר אותם. כל ראש ממשלה, כל מועמד לראשות ממשלה, חובתו האלמנטרית והיסודית היא לפנות גם לחברי הכנסת הערבים ולבקש מהם להצטרף. הם יבחנו את הקריאה הזאת. קרוב לוודאי, אם יגיעו למסקנה שאין להם מקום בקואליציה, הם יגידו לו: אדוני, תודה רבה שפנית אלינו, אנחנו לא יכולים להצטרף.

גדעון סער (הליכוד):
       
       יש לכם גם עמדות. אפשר לשקול שעל יסוד העמדות שלכם אתם לא יכולים להיות חברים בממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       זה בדיוק מה שנעשה. לכן נגיד לו תודה רבה, ולא נצטרף.

גדעון סער (הליכוד):
       
       אבל אנחנו לא חייבים לקרוא למישהו שאנחנו יודעים שגישתו ועמדותיו לא כעמדותינו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       ראש הממשלה פונה לסיעות ויש לו כבר קווי יסוד, עוד לא סופיים, עוד לא מוסכמים, וכל הקואליציה יחד מסכמת את קווי היסוד. בקריאה הראשונית הזאת הוא חייב לפנות גם אלינו, דבר שלא היה אף פעם. הוא לא יכול  לפסול אותנו מראש. זה לא חוקי, זה לא דמוקרטי.

גדעון סער (הליכוד):
       
       אף אחד אינו פוסל אתכם מראש. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       ברגע שהוא אינו פונה, הוא פוסל אותנו מראש.

גדעון סער (הליכוד):
       
       ההתייחסות היא לעמדות. לא רק שלכם, גם שלנו. יש לכם עמדות שלכם. אנחנו מכבדים אתכם על העמדות שלכם.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       זה דיון מאוד - - -   אני מבקש לסיים.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       לשיטתך, הוא יפנה אלינו לקבל את העמדות של הממשלה. אנחנו לא נקבל את העמדות של הממשלה ולכן נגיד תודה רבה. למה אני אומר שצריכה להיות פנייה ולאחר מכן נגיד תודה? כדי לקיים את האלמנט היסודי של דמוקרטיה ושוויון בבית הזה. הוא יפנה. אנחנו לא ניכנס, נגיד לו תודה. אבל זה אומר שיש פה התייחסות לגיטימית.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תסיים את המשפט בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       זה יהיה הרבה יותר מהמצב הנוכחי, כאשר אין הידברות, אין מגעים ואין אפילו הכרה או כמעט הכרה הדדית בכיוונים האלה. תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חבר הכנסת יצחק וקנין - אינו נוכח. חברת הכנסת גילה גמליאל, בבקשה. אחריה – חבר הכנסת יעקב מרגי.
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לברך את חברת הכנסת קולט אביטל על הגשת הצעת החוק. אנחנו, כמובן, נתמוך בה. הצעת החוק היא חיובית. 
       
       אני רוצה לנצל את הזמן שהוקצב לי ולהציג את הנושא של הרשות לשיקום האסיר במדינת ישראל.  אני רוצה לעניין את חברי הבית בקיצוץ שנעשה ברשות. הרשות היא תאגיד שהוקם בעקבות חקיקת חוק הרשות לשיקום האסיר עוד בשנת 1983. בשנתיים האחרונות, בעקבות חקיקת החוק לשחרור מוקדם של אסירים, גדל מספר האסירים שפנו אל הרשות כדי שתיבנה עבורם תוכנית שיקום. לצערי, במהלך שנת 2003, בעקבות הקיצוץ במשרד העבודה והרווחה, קוצצו מעל 20% בתקציב הרשות. בעקבות כך נפגעת פעילות הרשות בשיקום האסירים.
       
        חשוב לציין את תוכניות השיקום המגוונות לאסירים משוחררים, שבהן יש הוסטלים לתקופה של שנה. יש הוסטל לנשים הכולל גמילה מסמים. יש פרויקט "שלושה בדירה אחת", שבו לוקחים שני סטודנטים אסיר, והם גרים יחד אתו. דואגים גם לחיזוק נשות האסירים. רק בשנת 2002 טיפלה הרשות בכ-2,500 אסירים משוחררים בקהילה. 
       
       אם לא ניתן דעתנו לסוגיית תקציב הרשות, תיפגע פגיעה קשה היכולת של אסירים משוחררים להשתקם, ויותר מזה, הם עלולים לחזור למעגל הפשע ולמצוא עצמם שוב בתוך בתי-הכלא. ההשלכות של זה הן על האסירים, אבל לא פחות חשוב, על בני משפחותיהם, וזה דבר שאנחנו צריכים להביא בחשבון. במצבים כאלה, ללא סיוע נמצא את עצמנו בסיטואציה הרבה יותר קשה, עם תקציבים הרבה יותר גדולים שנצטרך לתעל אותם לאותם אסירים בבתי-הכלא.

       מכיוון שכך, אני באופן אישי הגשתי שאילתא לשר העבודה והרווחה לפתרון המצוקה בנושא זה, ואני רוצה לעדכן את חברי וחברותי בבית הזה, כדי  שתיקחו דברים אלה לתשומת לבכם, ונפעל יחד כדי שברשות לשיקום האסיר יהיו כל המשאבים כדי לסייע להם. תודה רבה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת יעקב מרגי - אינו נוכח. חבר הכנסת משה גפני - אינו נוכח. חבר הכנסת עסאם מח'ול - אינו נוכח. חבר הכנסת מוחמד ברכה - אינו נוכח. חבר הכנסת אחמד טיבי - אינו נוכח. חבר הכנסת דני יתום - אינו נוכח. חבר הכנסת אבשלום וילן - אינו נוכח. חבר הכנסת חיים אורון - אינו נוכח. חבר הכנסת בייגה שוחט - אינו נוכח. חבר הכנסת מאיר פרוש - אינו נוכח. חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.     
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       תישארו להצביע.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ברצוני לברך את יושבת-ראש הוועדה לאיתור נכסים של נספי השואה, חברת הכנסת קולט אביטל, שעושה מלאכה רבה. 
       
       אני חייב לומר, שבתחילת הדרך לא האמנו שיתקיימו כל כך הרבה ישיבות והממצאים יגיעו לאן שהגיעו. היה נראה שאולי מדובר בנכסים בודדים של ניצולי השואה, שהבנקים ישמחו לשתף פעולה וירצו לחשוף מרצונם הטוב. דיברנו אפילו אולי על מיליון שקלים, ועל עורכי-דין שיהיו בוועדה הזאת, עם כמה רואי-חשבון, וכל בנק יתרום מעצמו את רואה-החשבון שלו וישמח להגיש על מגש של זהב את כל חשבונות הנפקדים. אבל לא כך הם פני הדברים. אנחנו רואים שבלי הלחץ ובלי הישיבות הרצופות של חברת הכנסת קולט אביטל, שעשתה באמת רבות ונצורות בעניין הזה, לא היינו מגיעים לממצאים שהגענו אליהם. 
       
       אני שמח שסוף-סוף הבנקים הפנימו שהם חייבים בעצם לחשוף את הכול, ולא רק חלק מהממצאים, והיום הם גם משתתפים הרבה יותר ממה שחשבו בהוצאות, כדי להגיע לחקר האמת. 
       
       אני חייב להתייחס למה ששמעתי פה מחברי הכנסת הערבים, שאמרו: בואו נחשוף את  כל הנכסים של הערבים, של הפלסטינים, של אותם פליטים. 

       חבר הכנסת דהאמשה, אני רוצה לספר לך סיפור של חמי וחמותי, שגרו בחלב. היו להם שתי חנויות בשוק הזהב, היו להם שני בתים, היה להם צאן לרוב, והוחרם כל רכושם. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       מתי?
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       ב-1948. אותם הפליטים, שאתה כל כך בוכה על מר גורלם, הגיעו לסוריה ונכנסו לאותן דירות. אני יודע על הסיפור הזה מחמותי באופן אישי.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       יש פה עוד דברים - - - 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אני מדבר אתך גם על הורי, שהיו בעירק, באו לארץ-ישראל עירומים, "ואת עירום ועריה". 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כשהיו הפצצות בבית-הכנסת בבגדד הם באו. אתה מכיר את העניין הזה. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אני מכיר בדיוק את הפצצות, ואני מכיר גם את המתאבדים של היום, שזה בהמשך למה שהיה לפני 1948. אלה אותם טרוריסטים, אלא שהם ארגונים שונים עכשיו. היום קוראים להם "חיזבאללה" ו"ג'יהאד", אבל אלה אותם מחבלים.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       מה זה קשור?
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       זה בדיוק קשור. כשאתה בא ואומר: אותם הנכסים האבודים של הפלסטינים, ואתה שואל מה עם אותם הנכסים, אני שואל אותך: מה עם הנכסים של אבי ואמי, חמי וחמותי ואבות אבותי? מה עם אותן מאות אלפי משפחות שבאו לארץ-ישראל?
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       הם עזבו מרצונם.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       הם לא עזבו מרצונם, הם היו אנוסים, שדדו אותם, רצחו אותם. הם ברחו ממדינות ערב. אז על מה אתה מדבר? 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       חוץ מהפצצות בבגדד, כולם עזבו מרצונם החופשי. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       לכן, אותם פוגרומים שנעשו על-ידי אותם טרוריסטים, שהם אותם הפליטים המסכנים, נגד היהודים – צריך לדעת שאם באים לעשות הסכם שלום, ואתה מדבר על הסכם שלום, על חזון של שלום, אולי יהיה אפשר להעלות פיצוי מול פיצוי. על זה מדברים. אני לא בטוח שהפיצוי שמדינות ערב יצטרכו לשלם למדינת ישראל על גזל רכושם של היהודים יהיה פחות ממה שהפלסטינים תובעים. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       חוץ מהפצצות בבגדד, כולם עזבו מרצונם החופשי. ומי זרק את הפצצות, אתה יודע. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את חברת הכנסת אביטל על ההתמדה ועל ההתעקשות שהביאו אותה לחוק הזה. אני תומך בחוק הזה, ואני מקווה שהוא יובא מהר מאוד לקריאה שנייה ולקריאה שלישית. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס למשבר ברשויות המקומיות, שחלק מחברי העלו אותו קודם, ובעיקר לרשויות שלא שולמו בהן משכורות חודשים רבים. אני מדבר על רשויות יהודיות, ערביות ודרוזיות, כל הרשויות במדינה. אומנם שר האוצר מינה ועדה שתדון במשבר ברשויות שיש בהן בעיות של אי-תשלום משכורות, והעבודה שלה החלה, אבל אנחנו לא רואים תוצאות. צריך מהר מאוד למצוא פתרון, במיוחד לאלה שיש להם חגים, במיוחד ברשויות ששמונה חודשים ועשרה חודשים לא קיבלו בהן משכורות, והרשימה ארוכה.
       
       בתחילת השבוע שעבר יזמתי ישיבה לראשי הרשויות הדרוזיות והצ'רקסיות עם מנכ"ל משרד הפנים ועובדי המשרד הבכירים, והצגנו את הבעיות של הרשויות הדרוזיות. הצלחנו להגיע למעין פתרון – העברת חלק מהכספים, אף שלא מדובר במספרים שיפתרו את הבעיות של אותן רשויות שלא קיבלו בהן משכורות הרבה חודשים, אבל יש בהם כדי לסייע לאותן רשויות. מדובר על סכום של 22 מיליון שקלים, במפתח שקבעו הרשויות, בתיאום עם משרד הפנים. ההעברה צריכה להיות עד לפני החג, עד מחר, וועדת הכספים של הכנסת צריכה להעביר מחר את 12 מיליון השקלים באישור תקציבי. כל המטרה היא לסייע במקצת בנושא הזה של התקציבים שמגיעים לרשויות, כדי לפתור ולו חלק קטן מבעיות הרשויות. 
       
       צריך לזכור, שהמאבק של הרשויות הוא לגיטימי בהרבה מקרים, אבל התפרסם שיש כוונה לקיים שביתה של מערכת החינוך החל מיום ראשון בכל הרשויות המקומיות. אני אומר למי שמארגן את השביתה, שיחשוב שהפעלת סנקציות בצורה כזאת, שמטרתה להשבית את כל מערכות החינוך, תחטיא את המטרה ולא תסייע למאבק הרשויות. אם אלפי תלמידים, מעל מיליון וחצי, יסתובבו ולא ילמדו, זה יהיה נזק וזה לא יסייע למאבק של הרשויות המקומיות. אפשר להיאבק, אפשר למחות, אבל לא להשתמש בתלמידים ובביטול לימודים על מנת להצדיק מאבק שבסופו של דבר יימצא לו הפתרון. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. 
       
       חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק האפוטרופוס הכללי (תיקון מס' 3) (חקירה לשם איתור נכסים עזובים ובעליהם), התשס"ד-2003, קריאה ראשונה. בבקשה, נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 5
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8
נגד – אין
נמנעים – אין
ההצעה להעביר את הצעת חוק האפוטרופוס הכללי (תיקון מס' 3) (חקירה לשם איתור נכסים עזובים ובעליהם), התשס"ד-2003, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חברת הכנסת אביטל, לאיזו ועדה את רוצה שהצעת החוק תעבור?
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       לוועדת החוקה, חוק ומשפט. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       אם כן, שמונה בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים. אני קובע שהצעת החוק התקבלה והיא תעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית. 
       

       
הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 78), התשס"ד-2003 
       [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/32).]
(קריאה ראשונה) 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק העונשין (תיקון מס' 78), התשס"ד-2003, של חברי הכנסת יאיר פרץ ונסים זאב וקבוצת חברי הכנסת - קריאה ראשונה. חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 78), התשס"ד-2003. בחוק העונשין, התשל"ז-1977, בסעיף 77(א), במקום "114,000 שקלים חדשים" יבוא "228,000 שקלים חדשים".
       
       להלן דברי ההסבר: סעיף 77 לחוק העונשין, התשל"ז-1977, קובע כי בית-המשפט רשאי לחייב אדם שהורשע בעבירה לשלם לאדם שניזוק על-ידי העבירה סכום שלא יעלה על 114,000 שקלים חדשים לפיצוי הנזק או הסבל שנגרם לו. מוצע להכפיל את הסכום האמור - הסכום מתעדכן בצו לפי סעיף 64 לחוק האמור. 
       
       הצעת החוק המתפרסמת בזה הוגשה כהצעה לדיון מוקדם בכנסת רק לגבי עבירה לפי סעיף 21 לפקודת הסמים המסוכנים [נוסח חדש], התשל"ג-1973, הקובע לאמור: "הדחת קטין לסמים מסוכנים - 21. (א) העושה אחד מאלה, דינו – מאסר 25 שנים או קנס פי-25 מהקנס האמור בסעיף 61(א)(4) לחוק העונשין, התשל"ז-1977: (1) נותן לקטין סם מסוכן; (2) בהיותו אחראי לקטין  מניח לו להשיג סם מסוכן או להשתמש בו; (3) משדל קטין להשיג סם מסוכן או להשתמש בו. (ב) לעניין סעיף זה, 'אחראי לקטין' - הורה, לרבות הורה חורג, מאמץ, אפוטרופוס או מי שהקטין נמצא במשמרתו או בהשגחתו".
       
       אדוני היושב-ראש, אני מבקש מחברי חברי הכנסת לתמוך בנושא הזה, כי הדחת קטינים לסמים היא מחלה ארורה ונפוצה. יושב-ראש הוועדה למלחמה בנגע הסמים, איוב קרא, שעושה רבות בוועדת הסמים - אני יכול לומר לכם שזו  אחת הוועדות, שאפילו אני לא יכול לעמוד במספר הרב של הדיונים שהיושב-ראש מקיים, כי אני חבר גם בוועדות אחרות ואני חייב לחלק את זמני בין הוועדות - אבל הדחת קטין לסמים, או הנזק שנגרם כתוצאה מכך הוא נזק כבד ולפעמים בלתי הפיך. לכן להכפיל את הקנס והעונש ולאפשר לבית-המשפט להגדיל את הקנס ואת העונש מ-114,000 שקלים ל-228,000 שקלים,  זה דבר הכרחי ונחוץ. תודה רבה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. ראשון הדוברים, חבר הכנסת אברהם רביץ - אינו נוכח. חבר הכנסת אריה אלדד - אינו נוכח. חבר הכנסת אורי אריאל - אינו  נוכח. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה - אינו נוכח. חבר הכנסת אופיר פינס-פז - אינו נוכח. חבר הכנסת אלי אפללו - אינו נוכח. חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה. 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת  נכבדה, הרב נסים זאב והרב יאיר פרץ - שאינו נוכח כאן -  אנחנו חושבים שהחוק שהבאתם היום הוא ברכה לבית הזה. אני חושב שבראייה הכוללת - - -  
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -  שניכם ביחד זה יותר מדי - - -
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אני בחרתי לי רב ואתה אימאם. בנושאים הללו לפחות יש אינטגרציה חברתית. 
       
       לא צריך להניד עפעף לפני שתומכים בהצעה שכולה ברכה לאוכלוסייה בישראל. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       חשבתי שהאינטגרציה היא רוחנית, כי בחרת לך רב.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       גם. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       אם בחרת לך רב, זה רוחני. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       הוא צודק, כי  בעניין הסמים יש אינטגרציה ויש אחדות - - - 
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       הזמן שעובר הוא על חשבון הרב דהאמשה, סליחה, האימאם דהאמשה. אני שמח שהרב נסים יושב ליד הרב דהאמשה ואז הכול בסדר היום.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - - 

נסים זאב (ש"ס):
       
       איוב, היה חסר איזה פרט בדברי, ואני מבקש שאתה תאמר את זה. הוא אומר שאם זה ברמת הענישה או בעצם ברמת הפיצוי - כי בית-המשפט בעצם מפצה על הנזק שנגרם לאותו ניזוק. זה לא עניין של קנס, זה יותר עניין של פיצוי.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       ברור. אני חושב שכוונת המחוקק היתה ברורה בקטע הזה. 
       
       כל חקיקה בנושא הזה רק  יכולה להביא תועלת בראייה הכוללת של המלחמה בסוגיה הזאת. 
       
       אני חושב שהגענו לממדים אבסורדיים, שאפילו עסקת השבויים הנרקמת, חבר הכנסת טלב אלסאנע, מתכנניה היו סוחרי סמים. תאר לעצמך לאיזה ממדים אבסורדיים אנחנו יכולים להגיע, כאשר סוחרים מלבנון, שאביהם נמצא בכלא  בישראל - - - 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       לא כל סחר בסמים מסתיים - - - 

איוב קרא (הליכוד):
       
       ברור. אני רק אומר לאיזה מצב הגענו. כמי שהיה יושב-ראש ועדת הסמים וכמי שעשה עבודה גדולה, אני יכול לומר לך שזה האבסורד הכי גדול שאפשר להגיע אליו - לחטוף אנשים, לנהל מדינות, להביא לשחרור - - - 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       דיברת על סוחרים בלבנון - - - הצד הישראלי.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       היתה להם סוכנות בטייבה שביצעה עבורם את התכתיבים שהם שלחו מלבנון. ואז חטפו את טננבאום והביאו אותו ללבנון, כדי שיהיה קלף מיקוח, כדי לתכנן את שחרורו של עלי בירו, שיושב בכלא בישראל. בעצם  כל הקונספציה הזאת והסיטואציה שנקלענו אליה היא בגלל סוחרי סמים, שבכוח הכסף שהם עושים בשוק הזה הם הצליחו לכופף את ה"חיזבאללה" שיעשה כל מה שהם רוצים. ה"חיזבאללה" כופף את מדינת ישראל, והגענו לכך שכל העסקה יצאה לפועל בגלל אותו סוחר סמים גדול שנמצא בכלא בישראל. 
       
       לכן הדבר הזה, אדוני היושב-ראש, צריך להדיר שינה מעינינו. אנחנו לא יכולים לראות את הדברים האלה ולעבור לסדר-היום. זה דבר אבסורדי, הגענו לממדים שלא ידענו. כל יום אני מכה על חטא שהגענו למצב הזה. 
       
       אני חושב שההצהרה של ראש הממשלה שהסמים הם איום אסטרטגי - העסקה הזאת שעשינו הפעם נתנה גושפנקה ולגיטימציה למהלכים שאיש לא חשב עליהם. הייתי דווקא מחכה לסיים את כל העסקה ולא לעשות עסקה בשלבים, בגלל אותם סוחרי סמים, שאביהם נמצא ברשימת המשוחררים, ולא רק אנשים שלא רצחו, אלא גם רוצחים עם דם על הידיים. הייתי מחכה ומחזיר הביתה את עזאם עזאם ואת רון ארד. הייתי עושה עסקה כוללת ולא הולך בשני שלבים, ואין איש יודע מה ילד המחר.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.  אחריו – חברי הכנסת עזמי בשארה ועבד-אלמאלכ דהאמשה.

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין ספק שהמאבק בנגע הסמים מקבל הרבה צורות. כדי להתמודד באופן יעיל עם הנגע הקשה והחמור הזה צריך לבדוק מה המניע שדוחף להתפשטות הנגע הזה בצורה כל כך קשה. לדעתי, הסוגיה החשובה היא העניין של הרווח: הרווח הקל, הרווח המהיר והרבה כסף. לכן, אם רוצים לפגוע בסוחרים, צריך  לפגוע בכדאיות של הסחר בסמים. לעניין הכדאיות - לדעתי צריך להפעיל את העניין של חילוט הנכסים שהגיעו לסוחרים כתוצאה מהסחר בסמים.
       
       נוסף על ענישה מחמירה צריך גם לדאוג לפצות את הקורבנות של אותם סוחרים, אשר הפילו ברשתם קטינים או אחרים. לכן הצעת החוק היא חשובה. לא פחות חשוב הוא היישום של החוק הזה. הרבה חוקים נחקקים בכנסת ובסופו של דבר הם לא מיושמים בפועל. לא שמעתי שמיישמים את עניין החילוט, ואם כן, לוקח הרבה זמן לעקוב אחר הנכסים ולאתר אותם, מה גם שידוע שהסוחרים רושמים את הנכסים בכל מיני צורות, כדי לחמוק מחילוט הנכסים.  
       
       אני רוצה לציין שהדבר החשוב הוא החינוך. הרבה מדברים על נגע הסמים, על שיעור המשתמשים והמכורים בקרב בני נוער וסטודנטים. משרדי הממשלה, במיוחד משרד החינוך, אינם משקיעים לא בתוכניות ולא בפרויקטים על מנת להתמודד בצורה נכונה עם התופעה הזאת. 
       
       יש איזו שגרה. זה הפך להיות עניין של תפיסה מובנית, קבועה, שגרתית ולא משתנה. אבל הסוחרים משתכללים. הם משכללים את השיטות. לכן יש חשיבות רבה למחשבה מחדש על הדרכים שבהן גורמי האכיפה וגורמי המניעה מתמודדים עם הנגע הזה. יש לנו הקהילות הטיפוליות וכל מיני פרויקטים. במסגרת תפקידי כיושב-ראש ועדה שאלתי את אחד התלמידים, והוא אמר לי, שאחד הפרויקטים שמריץ משרד החינוך עורר את הסקרנות שלו לראות ולהשתמש יותר מאשר הרתיע ודחף להימנעות משימוש. זה דבר חמור. כלומר, צריך לבחון גם פרויקטים שמפעילים אותם, לבחון את התוצאות, האם זה משיג את המטרה או לא.
       
       אני מברך על החוק ואני תומך בו. תודה רבה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עזמי בשארה - איננו נוכח. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת יצחק וקנין.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, ממשלה שאיננה, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק נראית לי טובה. שוכנעתי מהסברי חברי ומהסברי חבר הכנסת נסים זאב, ואכן היא במינון הנכון ואני אתמוך בה.
       
       הייתי רוצה לומר אולי רק כמה דברים גם מעבר לעניין פיצוי הניזוק, ואיך לטפל בדברים האלה טיפול מניעתי קודם, שהוא הרבה יותר יעיל והרבה יותר אפקטיבי. הדברים מכוונים לכך שטוב היינו עושים אם היינו יכולים לבחור בסדרים חברתיים שונים מכפי שאנחנו נמצאים בהם עכשיו וגם בתנאים אחרים. אני יודע שהמציאות כופה כל מיני חסרונות וכל מיני דברים שליליים, אבל אני חושב שהממשלה יכולה, ואלה שיש להם האחריות והמחויבות יכולים גם להשקיע יותר בטיפול המניעתי מאשר בטיפול ההענשתי או בטיפול שהוא לאחר שכבר נעשתה העבירה ונעשה הנזק והשתמשו בסם.
       
       אנחנו, בתנועה האסלאמית, לא על דרך של התפארות אלא מפני שזו אכן מציאות, היות שהתברכנו בדת האסלאמית המבורכת שאוסרת את השימוש בסמים, אכן בעניין הזה יש לנו הרבה הרבה פחות בעיות. להיפך, אנחנו גם תורמים ועוזרים להוציא אנשים, לנקות אותם משימוש בסמים, והם חוזרים להיות אזרחים טובים ונקיים. זו עבודה מבורכת מאוד, ואנחנו לא מבקשים על זה שכר, ודאי לא מממשלת ישראל ולא בעולם הזה.
       
       אדוני היושב-ראש, ברשותך, אסכם את עיקר הדברים גם לצופינו הערבים, דוברי השפה הערבית.
       
       (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית:
       
       בשם האל הרחמן והרחום. הנושא הוא הצעת חוק מתן סמכות לבית-המשפט בהרשיעו אדם בשידול לסמים, דבר המהווה עבירה על החוק. לפי החוק תינתן לשופט הסמכות לפסוק על המואשם בעבירה זו לשלם פיצויים לאדם שאותו שידל לבצע עבירה זו – עישון סמים. אמרתי שהצעת החוק היא חיובית וטובה באופן כללי, אבל הלוואי שנוכל גם למלא תפקיד חשוב יותר ומוצלח יותר – תפיסת האחראי לעישון הסמים. הלוואי שנמלא את תפקידנו בחברה ונצליח למנוע מלכתחילה את ההגעה לעבירות כאלה. דבר זה צריך להיעשות באמצעי שכנוע והסברה ועל-ידי מעשים טובים. 
       
       אמרתי שזכינו, תודה לאל, באסלאם השולל מכול וכול את הסמים, וכן זכינו בתנועה האסלאמית המבורכת שעזרה בתחומים רבים, ועודנה עוזרת כמידת יכולתה להוציא אנשים ממעגל הסמים. היא מביאה אנשים אלה למצב שבו הם נקיים ורחוקים מסמים ומכל העבירות הקשורות בהם. בעבור העשייה הזאת איננו רוצים גמול והכרת תודה, גם לא מממשלת ישראל. תודה לך, אדוני יושב-ראש הישיבה. תודה רבה.)
       
       תודה רבה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה.

מגלי והבה (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי מציע החוק הרב נסים זאב, אני רוצה לברך אותך על החוק. מטרת הענישה היא כמובן הרתעה, וככל שהעונש יהיה חמור כך הוא ירתיע. 
       
       אבל, אני בכלל לא מסכים עם יושב-ראש ועדת הסמים, שמנסה לקשור את החלפת השבויים לפעילות בנושא הסמים.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       זה עניין של ידיעה ולא עניין של הסכמה. גם אתה יודע יותר טוב ממנו, אז נשמע - - -
       
מגלי והבה (הליכוד):


       אני מתייחס למה שהוא אמר קודם.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):


       - - - הוא דיבר כמו מישהו שדיבר כאן.
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       נכון. אני  חושב שבנושא רציני וכאוב זה - צריך להתייחס ברצינות לנושאים מסוג זה. לבי עם המשפחות שממתינות להחזרת השבויים. כל נושא השבויים ופדיון שבויים - הרב חבר הכנסת נסים זאב, אתה יודע מהי המשמעות ההלכתית. אי-אפשר לעשות מנושא זה כפי שהוצג בדברי קודמי או בעצם קודמי. זו היתה טעות. אני חושב שמן הראוי - - -
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       ההלכה אומרת שאסור לתת על שבויים יותר מדמי השבי. למה? זה גורם לסחיטה נוספת. ומאותו חשש שהעלה חבר הכנסת קרא יש מגבלה כמה אפשר לתת על שבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):


       - - -
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       לפעמים יש האילוצים שידועים לשני הצדדים, בעיקר כשיש שבוי שהוא חי וסובל, ואני סומך על אלה שניהלו את המשא-ומתן, כמה הם עמלו לשלם מחיר מינימום. אבל, בסופו של דבר, להביא את השבוי או השבויים שנמצאים ולהחזירם הביתה, לפעמים זה מצווה, ולפעמים המחיר קשה וכבד. כולנו, ואני חושב שאני מייצג את כל מי שנמצא פה בקטע הזה, לבנו עם אנשים שיש להם שבויים וצריך להחזירם הביתה.
       
       נגע הסמים הוא בעיה שצריך לעצור אותה ולהילחם בה בכל אמצעי ובכל מקום. הנגע זה פוגע בכל חלקה טובה וגם בכל השכבות, ואין הבדלי דתות או הבדלי מעמדות. לכן, כולנו צריכים להתאחד סביב המאבק בנגע הסמים, וכולנו גם צריכים לתמוך בהצעת החוק שלך, כי מטרת הענישה היא הרתעה - במקרה זה, על מנת למנוע התפשטות נגע שבסופו של דבר יכול להמיט עלינו אסון.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 78), התשס"ד-2003 - קריאה ראשונה. נא להצביע.
        
הצבעה מס' 6
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה - 4
נגד - אין
נמנעים - אין
ההצעה להעביר את הצעת החוק העונשין (תיקון מס' 78), התשס"ד-2003, לוועדת החוקה, 
חוק ומשפט נתקבלה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       בעד - 4, אין נגד ואין נמנעים. אני קובע שההצעה התקבלה ותעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט.
       
       חברי הכנסת, תם סדר-היום. הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ה' בשבט התשס"ד, 28 בינואר 2004, בשעה 11:00. ישיבת הכנסת נעולה.
       
       הישיבה ננעלה בשעה 19:49.
     
     
עמוד 85 מתוך 85

