﻿    תוכן העניינים
כנס מיוחד	4
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	4
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:	5
הצעת חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה (תיקון מס' 3 ), התשס"ד-2004	6
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:	8
יוסי שריד (יחד):	10
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):	14
דליה איציק (העבודה-מימד):	17
יחיאל חזן (הליכוד):	20
אברהם רביץ (יהדות התורה):	23
ישראל אייכלר (יהדות התורה):	26
דני יתום (העבודה-מימד):	29
חיים אורון (יחד):	30
אבשלום וילן (יחד):	32
יעקב מרגי (ש"ס):	34
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):	39
עמיר פרץ (עם אחד):	41
אהוד יתום (הליכוד):	44
אילנה כהן (עם אחד):	47
יולי תמיר (העבודה-מימד):	49
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	51
דוד אזולאי (ש"ס):	54
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):	56
יצחק לוי (מפד"ל):	60
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	63
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	64
מגלי והבה (הליכוד):	66
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	67
נסים זאב (ש"ס):	69
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	70
משה גפני (יהדות התורה):	72
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:	75
חילופי גברי בוועדות הכנסת	78
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):	78
הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת	79
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):	79
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	80
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:	80
הודעת הממשלה על שינויים בחלוקת התפקידים בין השרים	80
שר התחבורה מאיר שטרית:	80
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	82
רשף חן (שינוי):	85
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	92
אבשלום וילן (יחד):	93
אבשלום וילן (יחד):	94
אברהם רביץ (יהדות התורה):	100
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):	102
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):	102
עמיר פרץ (עם אחד):	105
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	107
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	111
יצחק כהן (ש"ס):	112
גדעון סער (הליכוד):	116
דברי יושב-ראש הכנסת לזכרו של חבר הכנסת לשעבר משה שמיר, זיכרונו לברכה	121
הודעת הממשלה על שינויים בחלוקת התפקידים בין השרים	123
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	123
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	124
חיים אורון (יחד):	126
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	127
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	128
הצעת חוק שירות התעסוקה (תיקון מס' 14), התשס"ד-2004	130
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	130
שאול יהלום (יו"ר ועדת העבודה והרווחה):	131
גדעון סער (הליכוד):	137
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	137
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:	137
הצעת חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה (תיקון מס' 3), התשס"ד-2004	138
מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):	138
יוסי שריד (יחד):	140
יוסי שריד (יחד):	141
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):	144
רן כהן (יחד):	152
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	158
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:	158
הצעת חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה (תיקון מס' 3), התשס"ד-2004	159
יולי תמיר (העבודה-מימד):	159
משה גפני (יהדות התורה):	163
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	167
מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):	168
מל פולישוק-בלוך (יו”ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):	169
    
       

       דברי הכנסת
       לט / מושב שני / ישיבה קס"ד /
       י"ד באלול התשס"ד / 31 באוגוסט ‏2004 / 39
       חוב' ל"ט
       ישיבה קס"ד
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
כנס מיוחד
       
       
הישיבה המאה-ושישים-וארבע של הכנסת השש-עשרה
יום שלישי, י"ד באלול התשס"ד (31 באוגוסט 2004)
ירושלים, הכנסת, שעה 11:00
       
       
       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברי הכנסת, היום יום שלישי, י"ד באלול תשס"ד, 31 באוגוסט 2004 למניינם. אני מתכבד לפתוח ישיבה מיוחדת זו של הכנסת, אשר נתכנסה על-פי בקשת 75 חברי כנסת, שלוש קבוצות של 25 חברי כנסת, אשר ביקשו לכנס את הכנסת בפגרה, כמו גם על-פי בקשת הממשלה לדון בסעיפים אשר נמצאים על סדר-היום. 
       
       רציתי להבהיר, לבקשתו של חבר הכנסת שריד אתמול ממני, בבקשה לבוא ולבחון אם ניתן להעלות או לא להעלות חוק אשר קיבל פטור מחובת הנחה בזמן הפגרה, כאשר הממשלה לא אפשרה לחברי הכנסת לעיין בפרטי החוק על מנת שהם יוכלו להתייחס לדברים. סעיף 9(ב) לחוק הכנסת קובע, שאין בסמכותו של יושב-ראש הכנסת להפעיל אפילו את שיקול דעתו בעניין זה כאשר מדובר בכינוס הכנסת בפגרה, לאמור: הסעיף קובע, כי יושב-ראש הכנסת יכנס את הכנסת על-פי בקשתם של 25 חברי הכנסת או על-פי דרישת הממשלה. לעומת שיקול הדעת שקיים ליושב-ראש כנסת בישיבות רגילות של הכנסת, כאן אפילו לא קיים שיקול הדעת הזה. 
       
       בהחלט הדבר אולי ראוי לבדיקה ובכלל לדיון בוועדת הכנסת בשאלה עקרונית, האם באמת ניתן לבוא ולקיים דיונים בעלי משמעות בכנסת, כאשר חברי הכנסת אפילו אינם יודעים על מה מתכוונת הממשלה לבוא ולדון, אלא ברמה העקרונית או ברמה ההצהרתית, על-פי הצהרה כזאת או אחרת של שר כזה או אחר. לכן אני בהחלט מקבל את הערתו של חבר הכנסת שריד בתשומת לב רבה, ואולי אני אפילו אציע לקיים דיון מיוחד בוועדת הכנסת בנושא זה בצד העקרוני. 
       
       ייתכן מאוד שהכנסת צריכה להתייחס לבעיה ולבוא ולקבוע איזו הוראה בתקנון, שלא תאפשר שיקול דעת בעניין זה אלא תחייב את הממשלה להניח את החוק אם, למשל, הוא למעלה מכך וכך סעיפים או אם הוא מצריך איזה דיון, בירור וכיוצא באלה. 
       
       חברי הכנסת, הודעה למזכיר הכנסת. בבקשה, אדוני. 
       
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – 
       
       לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה (תיקון מס' 
3), התשס"ד-2004.
       
       לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שירות התעסוקה (תיקון מס' 14), התשס"ד-2004, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
       
       דין-וחשבון כספי ליום 31 בדצמבר 2003, חלק א', מטעם החשב הכללי במשרד האוצר. 
       
       מסקנות ועדת החינוך והתרבות בנושא: הימשכות העיצומים בבתי-הספר התיכוניים והמשבר בין ארגון המורים העל-יסודיים למשרד החינוך. תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה למזכיר הכנסת. 
       

הצעת חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה (תיקון מס' 3 ), התשס"ד-2004
       [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/129).]
(קריאה ראשונה)

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, הצעת חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה (תיקון מס' 3), התשס"ד-2004. הממשלה עדיין לא החליטה אם תבקש להצביע על חוק זה, וזה מעלה תהיות רבות. 
       
יצחק לוי (מפד"ל):
       
       מכיוון ששרת החינוך לא הואילה לבוא ולהציג את החוק, אני מציע להסיר את הסעיף מסדר-היום. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין על זה ויכוח. נדמה לי שיש פה דבר שהוא מוזר מצד אחד, וכפי שמצטט חבר הכנסת שריד מפעם לפעם, הוא מוזר מאוד מצד שני. נדמה לי שזה מהמחזה "הביצה".
       
יוסי שריד (יחד):
       
       אדוני היושב-ראש, ראשית, אני מודה לך על ההתייחסות לבקשה שלי, ואני מקבל את הסבריך. התקנון אומר דבר מפורש ואנחנו כולנו עבדי התקנון, אבל בכל זאת יש גם עניין של הצטברות הדברים. מצד אחד הממשלה לא מניחה את החוק – עכשיו היא הניחה, לפני שעתיים אולי – ומדובר בעניין רציני: יום חינוך ארוך, לימודי העשרה וכו'. אגב, זה אורוול, כי זה לא יום לימודים ארוך אלא יום לימודים שמתקצר. אלה לא לימודי העשרה אלא אשרי עניי הרוח, אינני יודע מה זה. שרת החינוך הואילה לבקר אותנו. אני חושב שכאשר יש הצטברות גם של הנחה מאוחרת וגם של איחור, אולי כדאי לא לדון בחוק הזה היום. אגב, שום דבר לא בוער. כדי לקצץ יש תמיד זמן. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני יוכל בוודאי להתייחס לעניין זה כאשר הוא יעלה ויידון, אבל רציתי להעיר לחבר הכנסת שריד, ששרת החינוך היא חברת הכנסת כמו יושב-ראש הכנסת וכמו חבר הכנסת שריד, ולכן היא לא מואילה להצטרף אלינו. היא חלק מאתנו, חלק בלתי נפרד. 
       
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       דווקא הנוכחות שלי לא רעה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מוכרח לציין, שאין לנו טענות בכנסת למשרד החינוך. כל אחד ואחד יכולות להיות לו טענות כאלה ואחרות לגבי נושא זה או אחר. 
       
       חבר הכנסת לוי, בבקשה. תמתין שנייה השרה, כי התחלנו בדיאלוג. 
       
יצחק לוי (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כבוד שרת החינוך, התפלאתי לשמוע הרגע שיש אפשרות שהחוק לא יוצבע היום. אם כך, בשביל מה התכנסה הכנסת בפגרה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השאלה שלך טובה. 
       
יצחק לוי (מפד"ל):
       
       באה הממשלה ופונה ליושב-ראש הכנסת כדי לבוא ולאשר חוק בקריאה ראשונה. אני מבין שהעניין בוער וצריך להעביר אותו בקריאה שנייה ושלישית מהר, והנה אנחנו שומעים מפיך, שיש אפשרות שאנחנו רק נדון ולא נצביע. אני מציע שאדוני היושב-ראש יקבע שכן יש הצבעה, ולא, שהחוק לא יידון. או זה או זה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הערתך הובאה בחשבון על-ידי עוד בטרם נתכנסה הישיבה המיוחדת הזאת, שכן כיוונתי לדעת גדולים ושאלתי את עצמי את אותה שאלה שחבר הכנסת לוי כרגע שואל אותי כיושב-ראש. בישיבות רגילות של הכנסת פעמים רבות קורה שהממשלה מבקשת לקיים דיון בחוק. היה זה גם השר לוי בשעתו, או אפילו כסגן שר, וגם השר שריד, שבאו ואמרו: תשובה והצבעה במועד מאוחר יותר. שאלתי את עצמי אם הדבר אפשרי, והתייעצתי עם היועצים המשפטיים אם הדבר אפשרי גם בפגרה. אמרו לי שמבחינה חוקית ודאי אפשרי, וגם יש להבחין הבחנה יתירה בין בקשה ייחודית של הממשלה לכנס את הכנסת לבין טרמפ שהממשלה לוקחת על כינוס הכנסת בלאו הכי. לכן אני בא ואומר, שייתכן מאוד שצריך להתייחס פעם נוספת לבקשתך, אבל בשלב זה אני אומר שעדיין הממשלה לא החליטה אם תבקש להצביע על החוק. בעיני נראה העניין כדבר שהוא מובן מאליו. 
       
       בבקשה, כבוד שרת החינוך. ודאי שהשרה מבקשת להצביע, שאכן הממשלה הרי מבקשת להעביר את החוק בשלוש קריאות, היום. בבקשה, גברתי הנכבדה. 
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       אדוני היושב-ראש, אני מביאה היום לכנסת תיקון להצעת חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה, שנתקבל בשנת 1997 במליאת הכנסת כחוק. הצו - אני מייד אפרט - התקבל בינואר 1998. 
       
       אני רוצה לפרט במה מדובר. כאמור, בסוף שנת 1997 חוקקה הכנסת חוק שמחייב יום חינוך ארוך ב-100 יישובים שפורטו בצו, 100 יישובים שבהם יחול החוק הזה בבתי-הספר היסודיים ובגני- הילדים. עוד קבע החוק, שבמהלך שלוש שנים תצטרך הממשלה להחיל את חוק יום חינוך ארוך על כל היישובים במדינת ישראל. 
       
       והנה, כאשר באה הממשלה לאותו חוק הסדרים מפורסם, מדי שנה בשנה היא דחתה את תחולת החוק - אותו סעיף שקובע שבתוך שלוש שנים יחול החוק על כלל היישובים במדינת ישראל - הכנסת דחתה מדי שנה, בחוק ההסדרים, את תחולת החוק. ועל כן החוק, או הסעיף שבו נקבע שבתוך שלוש שנים יחול החוק על כלל היישובים במדינת ישראל, לא בוצע.
       
       מה כן בוצע? מה שבוצע הוא אותו סעיף שקובע, שהחוק יחול ב-100 יישובים שנקבעו בצו, ששייכים לשכבות - יש כאן פירוט מלא של אותם מאפיינים של היישובים: שכונות שיקום, רווחה חינוכית, יישובי עדיפות לאומית א', קו עימות, יישובים שזוהו כבעלי שיעור גבוה של אבטלה, יישובים שנמצאים באשכול הראשון והשני של המדד החברתי-הכלכלי, רשויות חינוך מקומיות וכו'. ובכן, לזה צורפו רשימות של 100 יישובים. ואכן, כל היישובים הללו, שמנויים כאמור בצו, חל עליהם ומיושם ומתבצע בהם חוק יום חינוך ארוך בכל בתי-הספר היסודיים; מדובר ב-140,000 תלמידים. 
       
       לעומת זאת, במה שנוגע לגני-הילדים - שגם הם מופיעים בחוק - החוק חל מאז ינואר 1998 רק על רבע מגני-הילדים, בהעדר משאבים ובהעדר תקציב. וכך היה, אדוני היושב-ראש, בשנת 1998, וכך היה, אדוני היושב-ראש, בשנת 1999. אגב, באותה שנה, למיטב זיכרוני, היה חבר הכנסת היום, הרב יצחק לוי, שר החינוך. וכך היה ב-1999, ואז היה, למיטב זיכרוני, חבר הכנסת יוסי שריד שר החינוך. וכך היה ב-2000, וגם אז היה, למיטב זיכרוני, חבר הכנסת שריד שר החינוך - - -
       
יוסי שריד (יחד):
       
       לא, לא, לא.
       

שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       וזה היה כך בשנת 2000, אז היה אהוד ברק שר החינוך, מחזיק תיק החינוך.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני הוא ראשון הדוברים. 
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       וכך היה, אדוני, גם בשנים 2001 ו-2002 ו-2003 ו-2004, ובכל אותן שנים שבהן אני הייתי שרת החינוך. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אבל אותך הביאו כדי לשפר.
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       בכל אותן שנים, בגלל העדר משאבים, אכן החוק לא יושם, למרבה הצער, במלואו. 
       
       אדוני היושב-ראש, בחוק המקורי עצמו קבוע, שבאותם יישובים שהחוק יחול בהם, הוא יחול בהם, כאמור, בכל מוסדות החינוך באותו יישוב. מה שאומר שלמעשה, כאשר קובעים שהחוק יחול על כל מוסדות החינוך שבאותם יישובים, או שכונות, יש כאן כמובן קושי שאני רוצה להבהיר אותו לחברי הכנסת. מכיוון שהוא צריך לחול בכל מוסדות החינוך, אנחנו חייבים באמת להחיל אותו על כל מוסדות החינוך. אלא שלא בהכרח יש בזה היגיון מלא, משום שיכול להיות שבאותם אזורים יש גם בתי-ספר שבהם אין צורך להחיל את הצו - אגב, ככלל זה בוודאי טוב - משום שבהם ממילא יש צורך פחות, בגלל תנאים שונים ואחרים, מאשר באותם אזורים שבהם באמת יש תנאים כלכליים קשים יותר.
       
       ולכן, אדוני היושב-ראש, אני מביאה היום למליאת הכנסת לקריאה ראשונה, ואני מאמינה שגם לקריאה שנייה ושלישית, את הצעת החוק שנועדה לתקן את האמור באותו חוק. התיקון הזה יקבע למעשה, שאין צורך הכרחי לקיים את החוק בכל בתי-הספר שבאותו יישוב שקבוע בצו, אלא בהחלט יש כאן שיקול דעת לשר להחליט גם על מוסדות בודדים או על שכבות גיל מסוימות או בשכונות מסוימות. 
       
       אני רוצה כאן להבהיר עוד דבר. מכיוון שמדובר, כפי שאמרתי, בעלויות תקציביות גבוהות ביותר, היה וחס ושלום הכנסת לא תאשר את זה, אני רוצה להסביר מה המשמעות. כרגע אין בכוונתי להוציא ולו בית ספר-אחד מתוך מי שכרגע מקבלים יום חינוך ארוך. אני מבקשת כרגע רק את אישור הכנסת שלא להרחיב את זה בהכרח. אבל והיה והכנסת לא תאשר את זה, לא תהיה לי ברירה - כי כל מה שאנחנו עושים כאן כרגע הוא בעקבות עתירה לבג"ץ - לא תהיה ברירה ואני אצטרך להוציא יישובים שלמים כדי שאוכל להחיל את החוק, ואז יימצאו יישובים או שכונות שכבר יש בהם יום חינוך ארוך ואני אצטרך לבטל, כי הרי עוד מאות מיליוני שקלים לא יהיו לי כדי ליישם את זה. 
       
       ולכן, מה שלא נעשה במהלך השנים הקודמות, מאז נחקק החוק, מה שלא נעשה אז, אי-אפשר לצפות שיום לפני פתיחת שנת הלימודים – ולמעשה העתירה הזאת נדונה לפני כשלושה שבועות בבג"ץ - או ששלושה שבועות לפני פתיחת שנת הלימודים יוכל משרד החינוך ליישם באותם כלים שכרגע לא נמצאים ברשותנו - ותוך כדי כך, אגב, שיש בעיות טכניות קשות. אני רוצה לראות איך אפשר בשלושה שבועות לגייס כוח-אדם מספיק, כוח עזר, עוד גננות, שהרי גננות שעובדות כרגע לא יעבדו פתאום עד 16:00. הרי זה לא תהליך שאפשר לבצע אותו בתוך שבועות אחדים או חודשים אחדים. 
       
       משפט אחרון, אדוני היושב-ראש. אני רוצה לומר כאן ולהזכיר, שהחל מתשס"ו אנחנו נקיים יום חינוך ארוך במסגרת יישום הרפורמה, במהלך חמש-שנתי בכל מוסדות החינוך בארץ, ועל כן ודאי שלגבי שנת הלימודים הנוכחית, שכאמור נפתחת מחר, אין כל יכולת לממש את זה, ולכן נדרש התיקון שאני מביאה היום למליאת הכנסת לקריאה ראשונה. אדוני היושב-ראש, אני מודה לך. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לשרת החינוך, התרבות והספורט. ראשון הדוברים, חבר הכנסת מוחמד ברכה - אינו נוכח. חבר הכנסת יוסי שריד, בבקשה. תמיד אני נותן פריווילגיה לראשון הדוברים. לאחר מכן כל אחד מחברי הכנסת - הבא אחריו יהיה חבר הכנסת טיבי - יהיו לו שלוש דקות. 
       
יוסי שריד (יחד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני לא אנצל את טוב לבך, אני מקווה - - -
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, בוקר טוב לך, השרה איננה פה - - -


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היא פה, היא פה. היא כרגע ירדה מהדוכן. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       - - -
       
יוסי שריד (יחד):
       
       כשאני מדבר, שרת החינוך איננה מתנדבת לקפוץ אל הפודיום, כפי שהיא קופצת במקומות אחרים. יש פודיום ויש פודיום - - -
       
קריאות:
       
       - - -
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
יוסי שריד (יחד):
       
       יש קפיצה ויש קפיצה. 
       
       אדוני היושב-ראש, קודם כול, כדי להעמיד דברים על דיוקם - כדי להקל על השרה במצוקתה, היא גם סילפה את העובדות. והעובדות הן כדלקמן, או כפי שאמר פעם מישהו בלשון המליצה - וכמובן, באופן מעוות לגמרי - כדלקמן מאוד: העובדה ש-500 או למעלה מ-500 מוסדות חינוך נמצאים במסגרת יום חינוך ארוך, את העובדה הזאת צריך לזקוף, במידה רבה - אני מצטער לומר, אבל פשוט היו כאן סילופים -  לזכותי. מדוע? כי בזמן שאני - זמן קצר מדי, לצערי - הייתי שר החינוך, אדוני היושב-ראש, התחלנו לבצע את זה. השרה אומרת שהיא לא יכלה לעשות שום דבר, היא לא יכלה אפילו להוסיף בית-ספר אחד; נו, אז מי שהכניס 500, למעלה מ-500 בתי-ספר, בכל זאת ראוי להערכה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היא אמרה שאם לא יתקנו את החוק, אדוני חבר הכנסת הנכבד, היא לא תוכל.
         
יוסי שריד (יחד):
       
       כן, אבל עמדה כאן שרה ומסרה אינפורמציה שאין לה אחיזה במציאות - אני רוצה להתבטא בעדינות בגלל הפגרה - אין בה אבן על אבן באינפורמציה הזאת. היא עדיין לא הוסיפה בית-ספר אחד למניין, אבל בכל זאת יש שרי חינוך שהוסיפו 500, יש הבדל. 
       
       אם השרה לא יודעת, אז יש לי הצעה. שם, אגב, מכהנים בדרך כלל ראשי ליכוד כראשי רשויות מקומיות. אדרבה, תלך השרה מסוף הארץ ועד סופה - תלך לקריית-שמונה, תלך לשלומי, תלך ליישובי הספר, תלך ליישובי הגדר, תלך לשדרות, תלך לאופקים, ותשאל שם - - -

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       לקריית-מלאכי. 

יוסי שריד (יחד):
       
       - - - לקריית-מלאכי, ותשאל שם בתקופת מי התחילו ביוזמה הזאת, בתקופת מי נכנסו בתי-הספר הראשונים למסגרת יום חינוך ארוך. 
       
       בהערת ביניים, אדוני היושב-ראש, אמרתי קודם לכן שאנחנו חיים בתקופה של אורוול. הצעת החוק היא יום חינוך ארוך - זאת אומרת לא יום, לא חינוך, לא ארוך - ולימודי העשרה - לא לימודים, לא העשרה. אשרי עניי הרוח, אמרתי קודם. 
       
       את דוח ועדת-דברת מתחילים ליישם, ואם אתה תוכל להסביר לי את זה, באמת, כי לפעמים אתה מאיר את עיני הדובר - איך מן הקיצוצים האלה יצמחו הישגים יותר טובים של התלמידים? הרי העובדה החותכת היא, ועליה אי-אפשר להתווכח, ששנת הלימודים שנפתחת מחר, נפתחת בפעם הראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל, לאחר 56 שנים, בקיצוץ של ארבע-חמש-שש - תלוי במסגרת החינוכית - שעות לימוד שבועיות. איך מהאין הזה יצמח יש? איך משפל המדרגה הזה תלמידים יחזקו את הישגיהם, את ציוניהם? אני פשוט לא יכול להבין את זה. 
       
       ועד מתי אדם שאני מאוד מעריך ומכבד, שלמה דברת, יהיה מוכן לקחת חלק, להשתתף באופן פעיל במחזה האבסורד הזה? הרי הוא ממליץ דברים מסוימים, וכל מה שנעשה בפועל - ותמיד תולים אותנו באיזה עתיד, זאת אומרת בעוד שנה יחוללו את הרפורמה, אבל מה לי ומי לי בעוד שנה. יש שנה, לפחות היו שומרים על המצב הקיים, לפחות איזשהו סטטוס-קוו. כל מה שעושים זה בניגוד גמור למסקנות ועדת-דברת.
       
       הדבר הנוסף, אדוני היושב-ראש, משרד החינוך החליט למסור את כל סמכויותיו, בעצם אין יותר משרד חינוך במדינת ישראל. שמענו מפי השרה לפני כמה ימים במסיבת עיתונאים: משרד החינוך איננו אחראי לפער החברתי; משרד החינוך איננו אחראי להזנה. 
       
       מה אומר החוק הזה בעצם? החוק הזה מפקיד את ההחלטה: כן יום חינוך ארוך, לא יום חינוך ארוך, איפה, באילו שכונות - תכף אני אגיד משהו גם על הסלקציה הזאת - מפקיד את זה בידי שר האוצר. אז למה אנחנו צריכים שר חינוך בכלל? למה צריך משרד חינוך בכלל, אם הכול מופקד בידי - - -

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אני אפילו לא חלמתי על זה.

יוסי שריד (יחד):
       
       אפילו אתה - ברגעים הכי קשים של שיגעון הגדלות שלך - אתה לא חשבת שאתה יכול לבוא במקום שר החינוך. 
       
       ואני זוכר אותך - אני אומר את זה לזכותך, נעבעך - שכאשר רצית לקצץ 500 מיליון שקל בתקציב החינוך, אז נקראת לראש הממשלה, וראש הממשלה אמר לך, לאחר שאני הסברתי לו את עובדות החיים, שזה לא בא בחשבון. ובפעם הראשונה בהיסטוריה משרד האוצר חזר אל המשרד כלעומת שבא, ולא היה קיצוץ, כי כולנו חשבנו שחינוך - יש בו מותר. מותר החינוך - - -

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       - - - תגיד גם לג'ומס תודה.

יוסי שריד (יחד):
       
       אני כבר מסיים. עכשיו אני אבאר לך, אדוני היושב-ראש, מה זה עניין הסלקציה הזאת, זאת אומרת לא יישובים במלואם. קודם כול, למה לא יישובים במלואם? הרי היישובים שמצויים ברשימה - אולי השרה לא מתמצאת ברשימה - הם יישובים שעל-פי הגדרה הם יישובים חלשים באופן יחסי. ונניח, אדוני היושב-ראש, נניח שבתוך היישוב החלש הזה יש איזה בית-ספר קצת יותר חזק, הרי זה לא "הריאלי" שם, ואפילו לא "תיכון חדש" בתל-אביב, אז ממנו יילקח העניין?
       
       למה זה? אני אסביר לך. זה הכול על-פי התרבות החדשה של הליכוד עכשיו. מי שיקבע איפה כן ואיפה לא, איזה בית-ספר, איזו שכונה, זה עוזי כהן. אני אומר דברים מאוד רציניים, אני לא אומר דברים כדי להצחיק, זה רק נשמע מצחיק - - -


קריאה:
       
       - - -

יוסי שריד (יחד):
       
       - - - זה עוזי כהן יקבע עכשיו, כי יגידו: באיזו שכונה ובאיזה בית-ספר? יתחילו הלחצים, ויבואו - ומי יבוא? הרי לא מקבלים אלא רק את חברי מרכז הליכוד, ורק בפני חברי מרכז הליכוד הדלתות פתוחות. הרי אנחנו יודעים מה המצב. ויגידו: בשכונה הזאת כן. אפילו לא נדע, איך נדע? מי יכול לדעת מה הקשרים הסמויים, ואיזו שכונה עוזי כהן - עוזי כהן כמשל - איזו שכונה הוא רוצה ביקרה? הרי אפילו לא נדע את הדברים האלה. 
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, כדי שוב לא לנצל יותר מדי את סבלנותך, אני אומר: זה איום ונורא. ראש הממשלה מופיע בוועידת הליכוד, אומר: בתקופתנו אנחנו, אף אחד לא עשה את זה בכלל. אף אחד לא עשה את זה. בכלל, אף אחד לא עושה שום דבר. משרד החינוך הגדול והעצום והנורא השנה לא הצליח לבנות כיתות. למה? כי תפסת מרובה. בתחילת השנה, לפני שלוש שנים, כאשר השרה התחילה לכהן - זאת אגב שיטה, אתה מכיר את השיטה שנורא עסוקים בזמן שמדברים, שקוראים. יש מסמכים מאוד חשובים, שוודאי קשורים באולימפיאדה.
       
       משרד החינוך של היום הוא הרי משרד חינוך יותר מוכשר, אז הוא יבנה יותר כיתות. התחילו ב-10,000 - ואני מצטט - אחר כך עברו ל-5,000. בקושי בנו 1,500 כיתות מסכנות השנה. מי בנה 1,500 כיתות? בלי משים, בנינו בשנה אחת 2,600 כיתות. 
       
       ראש הממשלה מופיע בוועידת הליכוד, אומר: אנחנו, אנחנו, הזנה. ואנחנו יודעים שאין הזנה ולא תהיה הזנה, ומשרד החינוך אומר שהזנה זה בכלל לא עניינו. מה זה עניינו של משרד החינוך אם ילדים באים והם רעבים ולא יכולים ללמוד? הרי מה הבעיה עם רעב? אין שום בעיה עם רעב, רק הילד פשוט לא יכול ללמוד. הוא לא יכול ללמוד. אתה יכול, אדוני היושב-ראש, לעבוד כשאתה לא אוכל? אני לא. אז זה לא עניינו של משרד החינוך? אז עניינו של מי זה כן, לעזאזל?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לסיים. 

יוסי שריד (יחד):
       
       זו יכולה להיות שרת החינוך?


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת שריד. חבר הכנסת אחמד טיבי. 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת - השרה לא פה, אדוני היושב-ראש. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היא נמצאת, היא נמצאת. 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       חשוב לי שהיא תשמע אותי. היא עומדת בפרוזדור.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היא נמצאת. כבוד השרה נמצאת, היא פשוט כמוך, לפעמים קמה עם הטלפון על מנת לענות על טלפונים חשובים, אבל היא נמצאת. 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       עוד מדליה, כנראה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, אין מערכת חשובה יותר, בחברה הרוצה להיקרא מתקדמת, ממערכת החינוך, ואין מערכת שיכולה להיות מדד לרגרסיה ולפיגור, כמו מערכת חינוך מפגרת. 
       
       מערכת החינוך, למשל במגזר הערבי, היא מערכת חינוך שהתשתית שלה לא מתאימה בחלק מהמקומות למגורי בני-אדם. המחסור, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בחדרי לימוד הוא כמעט 2,000 חדרי לימוד. אתם מתארים לעצמכם מה זה מחסור של 2,000 חדרי לימוד, 2,000 כיתות, באוכלוסייה שמהווה 20% מאוכלוסיית אזרחי מדינת ישראל? 
       
       וכאשר – ועל זה אני צריך לשמוע את תגובת השרה - כאשר אמרו לשרה ופנו אליה בנושאים הקשורים במגזר הערבי, ענתה השרה - ואני מבקש שישמעו חברי הכנסת: אני לא מטפלת בנושא של הערבים; רונית תירוש מטפלת. 
       
       מה זה צריך להיות, אדוני היושב-ראש? שרת החינוך היא שרה ליהודים בלבד, לחינוך יהודי? מה, הערבים אזרחי מדינת ישראל גרים איפה? ביו"ש? אפילו ליו"ש היא אחראית. מי אחראי, אדוני היושב-ראש, למחלקת החינוך הערבית במדינת ישראל? מי אחראי? רונית תירוש? מי בחר בה? למה? כאשר השרה מתחמקת מאחריות, זאת התוצאה – מערכת חינוך מפגרת, שדוחקת את התלמיד הערבי לקצה, לשוליים. הרי זו המטרה – מערכת חינוך נחשלת ונכשלת.

	זה המסר שהממשלה שולחת לאזרחים, שלשרה אין זמן לטפל בבעיות של ערבים? הרי זה המגזר שיש לו בעיות החינוך האקוטיות, הקשות ביותר, גם מבחינת תוכן, גם מבחינת תוכניות לימודים, גם חדרים, גם תשתיות, גם תקנים, ולדרג המיניסטריאלי, לממשלה, לשרה – אין זמן. היא לא מכירה את הנושאים, היא לא מטפלת. זה נורא. הרי גם אם לא התכוונה השרה, זה מבטא בדיוק את הקונספציה של הממשלה הזאת כלפי האוכלוסייה הערבית.
       
       אני אשתדל להיות הוגן ולהגיד: היא לפחות כתבה את זה, שאר חבריה לממשלה חושבים כך והם לא כתבו. 
       
       אלה דברים שלא אמורים לגביך, ידידי חבר הכנסת יוסף פריצקי, כאשר היית שר בממשלה. אני מברך על חזרתך לדיוני המליאה, ואני מקווה שתינתן בידך האפשרות להשתתף באופן פעיל בדיונים בכנסת. כאשר היית שר, אתה ביוזמתך, בכל כמה שבועות, היית פונה אלי להגיד לי שצריך לשלב ערבים בחברה X, בחברה Y, כי יש הוראה של היועץ המשפטי לממשלה. עזרת לי לשלב כשישה ערבים בחברת החשמל.
       
יוסף פריצקי (שינוי):
       
       הוראה גם של נציב שירות המדינה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       יש דרגים מיניסטריאליים שבכל זאת אחראים, ויש דרגים מיניסטריאליים, אדוני היושב-ראש - וכדאי אולי שגם אתה תיתן את דעתך על העובדה ששר מתחמק ומתנער מאחריות ל-20% מהאוכלוסייה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני בטוח שהשרה תשיב לך על זה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       הנושא הזה כואב לנו מאוד, אדוני.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ביקשת שהשרה תשיב, היא תשיב, היא פה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אני מודה לך. 
       
       בעיקר, התוצאה בשטח היא עגומה. מערכת החינוך חשובה לי, היא אמורה להיות חשובה לכולנו. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי. הואיל וחבר הכנסת יתום וחברת הכנסת איציק התחלפו, אני מזמין את חברת הכנסת איציק להשמיע את דברה בעניין זה.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, כמה אופייני, גברתי השרה, למשרד שלך שיום לפני פתיחת שנת הלימודים מביאים חוק מן הסוג הזה. כאילו לא היה לך זמן קודם, כאילו לא ידעת ש-1 בספטמבר יגיע, כאילו פתיחת שנת הלימודים לא היתה בפתח. ככה זה במשרד החינוך.
       
       מזכ"ל הסתדרות המורים, חברי מהסתדרות המורים, לבי לבי עליכם. קראתי את הריאיון האומלל של שרת החינוך בסוף השבוע, שהתפרסם בכל המקומונים. אוי להם למורים שכך השר שלהם חושב עליהם, ואוי לשרה שכך חושבת על המורים שלה. יכול מאוד להיות שהמורים במדינת ישראל הם קצת מעל רמתה של השרה, אחרת אין לי אלא לומר: איך היא מעדה? זאת לא מעידה. רואים שזאת חשיבה ותפיסת עולם.
       
       אדוני יושב-ראש הכנסת, אני לא יודעת אם אתה יודע, העובדה שהחינוך המיוחד לא יתפקד ולא יעבוד מחר נובעת מכך ש-13% משכרו של החינוך המיוחד קוצץ, כשהמנכ"לית כל הזמן מסבירה – דרך אגב, תראו מתי היא הולכת לאש, איך חלוקת העבודה, מתי שולחים אותה לקרב – שזה פשע, מה זה פשע, ואיך עושים את זה לחינוך המיוחד? 13% משכרם, באורח שרירותי, חד-צדדי. זה אותו חינוך מיוחד שכל כך חשוב. 
       
       אדוני היושב-ראש, כל-כך כל-כך ריסנתי את עצמי ארבע שנים שלא להגיד שום דבר. דבר ראשון, כי שרת החינוך היא אשה, ודבר שני, לא רציתי לגעת בזה, אבל אי-אפשר עוד.
       
       בכלל, אני מציעה שתשימו לב לסט המונחים שיוצא מהמשרד הזה. הכול מדבר על מהפכה, אין שינויים. מהפכות, הפיכה; אין שינוי, אין השבחה.
       
יוסי שריד (יחד):
       
פחות שעות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שריד, אדוני כבר דיבר.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       כך היתה מהפכת התקשורת. אתה זוכר את משרד התקשורת? מהפכת השמים הפתוחים – מה לא הבטיחו לנו? מה לא אמרו לנו? השרה אז הסבירה לנו שזה ישביח את הערוץ הראשון, שזה ישביח את הערוץ השני, ומה לא יקרה למערכת הזאת, והתוצאה ידועה. 
       
       אף אחד שם לא לומד שבחינוך צריך סבלנות, שזה תהליך ארוך טווח, שצריך התמדה, פעם אחר פעם, יש תסכולים עד שזה יצליח. 
       
       גם לשיטתה של השרה, אדוני היושב-ראש, למה לעורר ציפיות כאלה? לו הייתי במקומה, הייתי אומרת להורים: חברים יקרים, זה לא הולך לקרות ביום אחד, אין קפיצות דרך בחינוך. עוד פעם ועוד פעם אני צריכה את העזרה שלכם, את הסיוע של המורים, בלעדיכם זה לא יקרה. 
       
       אדוני היושב-ראש, נגיד שהמורים לא טובים - היא תייבא מורים מתאילנד, מסין? אפשר לייבא משם מורים? באיזו יוהרה היא דיברה בריאיון הזה. אלוהים אדירים, כאילו לא היא השרה המקצצת או המקצצת הלאומית בין השרים במדינת ישראל: 13% קיצוצים, אני לא זוכרת דבר כזה.
       
       אתה ואני היינו שרים, אדוני היושב-ראש, אני זוכרת שראש הממשלה של היום ביקש ממני לקצץ. איזה מלחמות ניהלתי. היא יודעת לנהל מלחמות כשהיא רוצה.
       
       באה הצעת החוק הזאת, ובמקום שהשרה תאמר לעצמה: איפה השכל, אני רוצה לשמור על עצמי, כדי שמחר אם יעקב אדרי יבוא ויגיד שהוא רוצה באור-עקיבא יום לימודים ארוך, תגיד לו השרה: אדוני, אני לא יכולה, יש קריטריונים. הקריטריונים זה החתך הסוציו-אקונומי. מה היא עושה עכשיו? היא רוצה להחליט. למה היא תחליט? אתם זוכרים את נאום הג'ובים שלה? אתם זוכרים שבוע אחרי כן מה קרה עם הג'ובים? כך זה יקרה עכשיו.
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
את חילקת יותר ג'ובים משרת החינוך.


דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       שקט, אתה. עכשיו אני מדברת. 
       
       מערכת החינוך תפולג שוב. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת חזן, אתה מייד אחריה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       יבואו אליה אותם חברי מרכז, אותו מרכז מהולל, ויסבירו לה: גברתי השרה, את רוצה להיבחר, אצלנו יהיה יום חינוך ארוך. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       ריבונו של עולם, במקום שזה ישמור עליה - אני לא מבינה את התיקון הזה. אתה, יעקב אדרי, אתה איש רציני, הקמת עיר לתפארת, עשית עבודה נהדרת, אתה יודע כמה חשוב שיהיו קריטריונים שישמרו עלינו. עכשיו מפקיעים את זה, ועכשיו רק היא תחליט. איפה ההיגיון? איפה השכל? איפה התבונה?
       
       דבר אחרון שרציתי להגיד הוא לגבי מעבר לחמישה ימי לימודים. לא צריך לעמוד בפני כיתה, ואפילו לא צריך להבין את לבו או את לבה של מערכת החינוך כדי לדעת מה קורה בעיירות הפיתוח. אתה, יחיאל חזן, שמתיימר לייצג אותן, יודע מה קורה בעיירות הפיתוח כשעוברים לחמישה ימי לימודים. הילדים שלי ילכו למוזיאונים, אבל יש מקומות שאין בהם אפילו מתנ"ס. לאן הילדים הללו ילכו? אלה ארבע שעות איכותיות של בוקר. מה יעשו אתם? 
       
       מצד אחד סוגרים ומצד שני מביאים. מה אומרים? נסגור את בתי-הספר, לא צריך סייעות, אין חשמל, אין מים, לא פותחים את בית-הספר. זה חיסכון. יגיד לך יושב-ראש הכנסת שכשסוגרים את הכנסת, זה חוסך. יחסכו את בתי-הספר. בכלל, אם יעברו לשלושה ימים, זה יעזור מאוד לתלמידים. אם יסגרו את בית-הספר, בכלל יותר טוב. יש מי שאמר לי, שאילולא התלמידים, היה נהדר בבית-הספר. 
       
       זה מה שהולך וקורה במשרד החינוך בשלוש השנים וחצי הללו. זאת משימה קשה להיות שר חינוך, אולי זו אחת המשימות הקשות, אבל אין ספק שלאחרונה חסר שר חינוך במדינת ישראל, וכל יום רואים את זה יותר. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחברת הכנסת דליה איציק. חבר הכנסת יאיר פרץ - אינו נוכח. חבר הכנסת איוב קרא - אינו נוכח. חבר הכנסת יחיאל חזן, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת אברהם רביץ.

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לי היה ברור שחברי מספסלי האופוזיציה אינם יכולים לפרגן. מה לעשות? הרי בסופו של דבר יש יום חינוך ארוך, ומחפשים מה לא בסדר, מה לא טוב ביום חינוך ארוך. אולי הגיע הרגע שחברי הכנסת, שיודעים שמערכת החינוך בטלטלה, יאמרו לשרת החינוך כל הכבוד על כך שלקחה את הנושא של החינוך בצורה מאוד מאוד רצינית, והיא גורמת לכך שילדי ישראל יתחילו בבוקר ויסיימו אחר-הצהריים. נכון, תמיד כאשר עושים שינויים, כשרוצים לגרום לכך שהתלמיד ילמד יותר שעות, יש ימים, כמו יום שישי, שהתלמיד אינו הולך לבית-הספר. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברי הכנסת ממפלגת העבודה, אתם מפריעים לדובר.

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       יש הרבה מאוד מקורות במדינת ישראל שנותנים מענה הולם וטוב, כמו קרן-קרב, כמו מתנ"סים, כמו פעילות שהיישוב או העירייה מייצרים, כדי להעסיק את התלמיד ולהעשירו. 

	צודקת שרת החינוך כאשר היא מבקשת לקבוע היכן יהיה יום חינוך ארוך. לדוגמה, אני חושב שבדרום תל-אביב צריך שיהיה יום חינוך ארוך, ואילו במקומות חזקים יותר יש בתי-ספר שאינם זקוקים לכך שבימים מסוימים יהיה אצלם יום חינוך ארוך. 

       אלא מה? כאשר חברי באופוזיציה מוצאים את האפליה, זה כבר הפך להיות עניין שבשגרה מי שיקבע היכן יהיה יום חינוך ארוך זה עוזי כהן, ולא כך הדבר. בכל המפלגות יש מרכזי מפלגות, לא רק בליכוד. גם אצלכם, במפלגת העבודה, יש מרכז מפלגה. 

	למשל, נודע לי שאתה, אופיר פינס, כשחשבת שאו-טו-טו אתה הולך להיות שר, כאשר התנהל משא-ומתן על צירופכם לממשלה, פגשת חברי מרכז בקריית-אונו אצל חבר משותף שלנו. מה קרה? אסור לפגוש חברי מרכז? אסור לשמוע את דעתם מהשטח? מה, אנחנו צריכים להיות מנותקים מהעם? מה קרה? 



אבשלום וילן (יחד):
       
       אסור לחלק ג'ובים. 

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       הכנסת יכולה לחוקק חוק, וניתנה לך האפשרות להצביע, אבל יש כנראה היום מין מגמה שכל מי שלא נמצא בשלטון מקעקע את אותם חברי מרכז, שהם אזרחים טובים במדינת ישראל. עוזי כהן הוא סגן ראש עיר מעולה. אני קורא לכם ללכת לרעננה לראות איך הוא מנהל שם את התחום שהוא מופקד עליו, לדוגמה ולתפארת במדינת ישראל. 

אבשלום וילן (יחד):
       
       אתה צודק. שיהיה סגן ראש עיר ולא ישגע את המדינה. 

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       הגיע הזמן שתשימו את הדברים על השולחן. גם כאשר פואד היה שר התקשורת הוא מינה חברי מרכז מפלגת העבודה, וראה זה פלא - - - 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       - - - 

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       פואד, אני מצדיע לך. אתה מינית. 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       מה אתה מדבר בשמי?

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אני יודע שאתה מינית.

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       מנין לך שהיו חברי מרכז?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא יעלה על הדעת. 

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אגיד לך, יש לי שם חברים שהם חברי מרכז והם סיפרו לי על כך שעזרת למנות אותם. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת חזן, אנחנו בישיבת פגרה מיוחדת שדנה על חוק החינוך. נא לסיים.

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       מה קרה? שרת החינוך תהיה מושפעת מכך שחבר מרכז יקבע היכן יהיה יום חינוך ארוך? הרי זהו לעג לרש. זאת דמגוגיה. זאת לא האמת. 

רן כהן (יחד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן.

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אתם לא יכולים לפרגן למי שעושה לילות כימים כדי שלתלמידי ישראל יהיה חינוך טוב יותר, יהיה להם יום חינוך ארוך, תהיה להם האפשרות לקבל חינוך צודק.

אבשלום וילן (יחד):
       
       שרת החינוך שאלה אתכם: אתם רוצים ג'ובים? ואמרתם: כן. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יושב-ראש הוועדה למניעת אלימות בספורט, הוא כבר בזמן פציעות.


יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אני כבר מסיים. כאשר שרת החינוך עושה עבודה למען ילדי ישראל, צריך להכיר תודה למי שעמל לילות כימים, ולא לבוא לכאן ולספר לה שהיא תקבע בתי-ספר לפי חברי המרכז. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת יחיאל חזן. חבר הכנסת אברהם רביץ, בבקשה. 

אבשלום וילן (יחד):
       
       - - - 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת חזן, פואד לא מינה בממשלה, הוא מינה בדואר. למה אתה כועס עליו?

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       סוף סוף הגיע הדואר לבתים.
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני כן יודע מה זה יום לימודים ארוך, כי במערכת שקרובה אלי ושם אני מחנך את ילדי ונכדי, שיהיו בריאים, יש יום לימודים ארוך. 

יעקב מרגי (ש"ס):
       
       מי משלם על כך?

אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       עלה על דעתך שאני לא אספר? זה יום לימודים ארוך פלוס קצת מן הלילה. 


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       למה אתם חושבים שהרב רביץ, חבר הכנסת הנכבד, שהיה סגן שר החינוך, לא יוכל בעצמו, בלי עזרתכם? למה אתם חושבים כך?

אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       הילדים, למרבית הפלא, אוהבים ללמוד, נמצאים שם בשמחה עצומה ולומדים היטב. אבל השאלה התמימה שנזרקה כאן, לאולם המליאה, התשובה עליה היא: אנחנו מדברים על הורים, על אותן אמהות שהיו בעבר וידעו לחסוך מפת לחמן כדי לחנך את הילד, כדי ללמד אותו עוד קצת תורה, עוד משנה, הדברים החשובים בעיני עם ישראל לדורותיו. 
       
       לכן, באופן עקרוני על השאלה הזאת, האם ילדים מסוגלים, האם מורים מסוגלים, התשובה היא: כן, עובדה. כנראה יש קצת ללמוד. הייתי שולח את האנשים ללמוד מה קורה בהיכלי תלמודי-התורה, שמתקיימים, לצערי, בתנאים הפיזיים הכי קשים שיש במדינת ישראל, וללמוד מהם. אני חושב שמלת המפתח היא שתהיה תוכנית לימודים אמיתית עם התלהבות פנימית ללמוד אותה. זה כל הסוד. כל השאר זיל גמור. 
       
       יום השישי הוא, כמובן, חיסרון עצום, לבוא ולעשות את החשבונות בין יום לימודים ארוך לבין התועלת של יום השישי, אינני יודע, אולי זה עניין למקצוענים, אולי הם יוכלו להגיע לעמק השווה בעניין הזה. אני אומר שבתוכנית שאני מכיר לומדים גם לומדים ביום שישי, ואגלה לכם סוד, גם בשבתות. ילד יכול ללמוד. הוא מסוגל ללמוד. הוא נוצר לכך. מה עושים עם הפנאי? כבר לא נשאר הרבה פנאי.
       
       אני רוצה לומר לך, כבוד שרת החינוך, ואני מודה לך על שאת מקשיבה לי, אנחנו לא נוכל להצביע בעד התוכנית הזאת של יום לימודים ארוך, משתי סיבות. סיבה אחת הועלתה כאן על-ידי חבר הכנסת טיבי, ובעיקרון אני שותף לה. אבל זה קורה גם בחינוך החרדי, אני מוכרח לומר לך את כל האמת. אני מניח שגם שם יהיה ההסבר ששמעתי ממך, ואני יודע שהתפתלת, לא היית שלמה עם ההסבר, לגבי היכולות של משרד החינוך לקצץ בסעיפים מסוימים.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יושבת-ראש ועדת החינוך, את צריכה לקיים דיונים על זה. שומעים אותך עד הבמה, גברתי הנכבדה. 

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       - - - 


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין לי ספק, אבל אולי תקיימו דיון. יש לכם גם חדר ועדה, גם אכסדרה, מה שאתם רוצים. 

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       האדם רוצה לשמוע את עצמו. 
     
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       אני מציע להיכנס לתוך חבית. פעם דיברתְ בתוך חבית ריקה? שם זה מקבל הד עצום ואף אחד גם לא מפריע.
       	
       על כל פנים, אני רוצה לומר שקיימת בתוכנית הנוכחית של יום לימוד ארוך אפליה מפורשת של יישובים שבהם יש ריבוי של בתי-ספר של הציבור החרדי. יש בתי-ספר ויש יישובים שנמצאים באשכולות 1 ו-2, אבל אינם נמצאים ברשימה שמזכה אותם ביום לימודים ארוך. זה ממש כך. אני חושב שבמצב שאנו נמצאים בו היום אסור שהדבר הזה יהיה.
       
       אני רוצה לומר דבר נוסף. אנחנו לא נוכל להצביע בעבור דבר שהוא טוב, כאשר עדיין קיימת אפליה בצורת הגזירה שנגזרה על גני-הילדים. גני-הילדים המוכרים, שרבים שייכים לחינוך החרדי, החל ממחר - הם כבר הודיעו זאת להורים ולגננות - מקצצים ב-13.5% בגלל ה-15% שמשרד החינוך, לדעתי ללא כל הצדקה, ומוסרית ודאי שלא, אולי משפטית, קיצץ לגני-הילדים של הציבור החרדי. כל עוד הדבר הזה לא יתוקן, אינני חושב שנכון לבוא ולתקן ולהוציא כספים על נושאים אחרים.
       
       אין זה סוד, אנחנו מנהלים משא-ומתן קואליציוני. הנושא הזה, בעיני ובעיני אלפי הורים, הוא גזלת כבשת הרש של הילדים הקטנים האלה. מה חטאו תינוקות של בית-רבן שהורידו מהם 13.5% בפועל מתוכנית השהייה והלימודים שלהם בגני-הילדים? אנחנו לא חושבים שזה צריך להיות נתון למשא-ומתן קואליציוני. ואכן, זה לא יעבור גם משא-ומתן קואליציוני בטרם יסודר העניין הזה. זה לא קשור בכלל.
       
       לכן, אני חושב שראוי לשלוח את החוק הזה בחזרה עד שיתוקנו העוולות הקיימות היום.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת רביץ. חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה. האם אדוני מתכוון לנאום או שהוא רק נרשם לצורך הפרוטוקול?
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       כרגיל, רק לצורך הפרוטוקול.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני עוד לא נרשם פעם אחת ולא דיבר. לא היה דבר כזה.
       
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אם כך, מה השאלה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לכן הבעתי את פליאתי. השאלה היתה עם סימן שאלה וסימן קריאה. חבר הכנסת אייכלר, נא להצטמצם ולהשתדל לסיים את הדברים בשלוש דקות. אחר כך יש לנו עוד דיונים.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אני מקווה להצטמצם בשלוש דקות, אבל אני מקווה שאם - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם אדוני ידבר לעניין, אנחנו לא - - -
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       זהו המבחן.
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מדברים פה על חוק יום חינוך ארוך, והרב רביץ ציין שאצלנו לומדים יום חינוך ארוך.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הרשימה כמובן סגורה, ואחרי חבר הכנסת הרב אייכלר ידבר חבר הכנסת דני יתום.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אני חוזר ואומר, שאני חושב שחוק יום לימודים ארוך אינו חל כלל על מערכת החינוך החרדית, וכך שמעתי גם מפי חבר הכנסת הרב נסים דהן, ואני רוצה להבין מדוע. למה כל היישובים החרדיים יצאו מהרשימה הזאת? טוב שכבוד השרה נכנסה, ואולי היא שומעת את השאלה: מדוע החינוך החרדי - - -
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השרה נמצאת פה במשך כל הדיון.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       השאלה היא: האם החוק כולל את החינוך החרדי? והאם יישובים חרדיים יהיו גם במפעל ההזנה במסגרת הזאת?
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       אתה שואל על ההזנה או על יום חינוך ארוך?
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       האם החוק הזה?
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       נושא ההזנה חל על כולם. זה עניין אחר. נושא ההזנה מופעל כרגע ללא הבחנה ואפליה בין החינוך הרשמי לחרדי בפועל.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גברתי תציין זאת גם בתשובתה, כי ייתכן שהפרוטוקול לא שמע את אשר אמרה.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):

עכשיו אני רוצה לגעת בעצם הנושא חינוך. את מי מחנכים קודם כול? מחנכים בני אל חי. בכל ילד יש ניצוץ אלוהי, שמחיה אותו ומאיר לו את אור החיים, והחינוך הוא הדרך היחידה שנותנת לו להצליח בחיים, או חלילה להידרדר ולהגיע לפת לחם, ואפילו להגיע, חס וחלילה, לבתי-סוהר. כך שבסיס החינוך הוא משהו גורלי בחייו של כל ילד וילד. ואז נשאלת השאלה: על מה מחנכים את ילדי ישראל? האם מחנכים אותם למחוק את המבדיל בין קודש לחול, בין אור לחושך, בין ישראל לעמים, בין יום השביעי לששת ימי המעשה? האם מחנכים אותו שילד יהודי הוא גוי ככל הגויים? האם עושים לו את אשר קרך בדרך ועוקרים ממנו את האמונה שיש בורא לעולם ויש תורה לישראל? האם זה חינוך יהודי? האם כך אפשר לקיים עם יהודי, או שהילד יגיע למסקנה, כשהוא יתבגר, שאם אין אלוהים ואין תורה, גם לארץ-ישראל אין שום משמעות ולעם ישראל אין משמעות, והוא צריך למצוא את עצמו ולהתבולל באחת מאומות העולם, ואם אפשר - בארצות-הברית ובאירופה עדיף?
       
       השאלה היא: איפה מחנכים? בארץ-ישראל? בארץ אשר עיני ה' אלוהיך בה מראשית השנה עד אחרית שנה? בארץ שבה צעדו נביאים ושרו משוררים? האם בארץ הזאת נותנים חינוך יהודי שנוכל לומר: הנה, אלה פרי החינוך, בני אל חי, אין פה מעשי רצח, אין פה סמים ואין פה פשעים - ממש כל רואיהם יכירום כי זרע בירך ה' המה? זאת מערכת החינוך? כך עושה מערכת החינוך? על כך היא ראויה להיקרא חינוך?
       
       מתי מחנכים? שנת הלימודים נפתחת בימים הנוראים והקדושים. קול השופר מהדהד וזועק: עורו ישנים משנתכם ונרדמים הקיצו מתרדמתכם כי בא יום ה' הגדול והנורא. ספרי חיים וספרי מתים פתוחים לפניו ובריות בו ייפקדו לחיים טובים ולא למוות. ועל המדינות בו ייאמר איזו לחרב ואיזו לשלום, איזו לרעב ואיזו לשובע. כך מחנכים? את זה מספרים לילדי ישראל? יש לילדים האלה הזכות לקבל את האינפורמציה הזאת. 
       
       לא זו בלבד שאין מחנכים אותם ליהדות ולא רק לימי החגים, אלא מסיתים את העם לאמור: ילדי ישראל, לומדי התורה, הרעבים והעניים, הם לוקחים את הכסף. אין מספיק כסף לחינוך מיוחד. היה פסטיבל שלם בשבוע שעבר בעניין הזה. העיתון כותב שמשקיעים בחינוך החרדי פי-שלושה מאשר בחינוך הכללי. מה עשתה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה? היא פשוט לא הכניסה את שכר המורים בחישוב, שזה המרכיב המרכזי, וכך העם חושב שהילד מקבל יותר. כללו את התרומות ואת ההשקעה שהורים משקיעים. נכון שבחינוך החרדי הורים משקיעים מכספם הפרטי ומתרומות, כי הם חושבים שהחינוך הוא הדבר החשוב ביותר.
       
       לסיום - אדוני היושב-ראש, אני מקווה לעמוד בשלוש הדקות שהוקצבו לנו - אם אפשר לחזור ולקרוא לכל אם בישראל ששולחת את הילד לבית-הספר: תדרשי שייתנו לילד חינוך יהודי, אחרת גם לא תקבלי חינוך אחר. יהודי לא יכול להיות גוי טוב. יהודי יכול להיות יהודי טוב, ואם הוא מקבל חינוך לערכים, חינוך ליהדות ולערכי היהדות - מצוות שבין אדם למקום ומצוות שבין לאדם לחברו הן אותו דבר ואין שום הבדל ביניהן, כי הכול מאת הקב"ה - אם הילדים יקבלו חינוך יהודי וערכים יהודיים, הם גם יהיו אזרחים טובים וגם יזכו לחיים טובים ומאושרים. כתיבה וחתימה וטובה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כתיבה וחתימה טובה. תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר. חבר הכנסת דני יתום, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת חיים אורון.
       
       חבר הכנסת פרץ משדר לנו בשידור ישיר מפאתי האולם. תבקש מחבר הכנסת פרץ להיכנס פנימה יותר, ואז אנו לא נשמע את שיחתו.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חוסר התכנון של הממשלה, במקרה זה של משרד בכיר מאוד בממשלה, משרד החינוך, מגיע היום לשיאים חדשים של אבסורד. איך יכול להיות שעומדת שנת הלימודים להיפתח, והתאריך הזה נקוב ובוודאי ידוע לשרת החינוך ולכל העוסקים במשרדה או המתיימרים לעסוק במשרדה בחינוך, ולפתע פתאום כאילו נפלה משמים רעה, או הזדמנות, ואנחנו נדרשים לכינוס מיוחד של הכנסת בפגרה על מנת לדון בחוק שהוא אחד מהחשובים והבסיסיים שבהם צריכה כנסת ישראל לעסוק? 
       
       אנחנו מדברים, כאשר רוממות החינוך בגרוננו, אבל בפועל משרד החינוך איננו מתנהג כך. תקציב החינוך קוצץ, ולא רק שהחינוך במדינת ישראל הידרדר, ואנחנו נמצאים יחסית למדינות אחרות באיזה מקום רחוק מקדמת הרשימה, ואולי בשוליה; רשימות שבעבר היינו גאים להיות בקדמתן הפכו לכאלה שאוי לנו ואבוי לנו להסתכל עליהן, מכיוון שרמת החינוך אצלנו נמוכה הרבה יותר מאשר בחלק מהמדינות המתפתחות בעולם, דבר שלא היה עולה על הדעת לפני מספר לא גדול של שנים.
       
       אבל, האבסורד הוא בכך שהנה אנחנו נדרשים פתאום - ללא תכנון, ללא התארגנות, ללא מחשבה תחילה של משרד החינוך וללא ראיית הנולד, ואפילו לא הנולד של מחר, אבל אני מדבר ממש על מחר, מכיוון שאנחנו זוכרים מתי עתידה שנת הלימודים להיפתח - לעסוק בדבר שהוא מרכזי לחיי ילדינו ונכדינו ולמערכת החינוך במדינת ישראל. אני חושב שההתייחסות הזאת של הממשלה וההתייחסות הזאת של משרד החינוך לסוגיית יום הלימודים הארוך והדברים הנלווים אליו מצביעה בעצם על כך שמשרד החינוך פשט את הרגל. הוא לא רק פושט יד ומבקש תקציב נוסף - הוא פשט את הרגל. החינוך כבר לא נמצא בראש מעיינינו. זו ממשלה שמעדיפה את ההתנחלויות ומעדיפה לחלק ג'ובים לחברי מרכז הליכוד, ולא מעדיפה לעסוק בגורלם של הרכים שבילדי מדינת ישראל.
       
       הממשלה הזאת כבר היום לא דואגת למימוש חוק החינוך. הרי משרד החינוך נקרא לבג"ץ, וטענו נגדו שהוא לא מקיים יום לימודים ארוך בכל גני-הילדים שבהם צריך להתקיים יום הלימודים הארוך, וזה, אדוני היושב-ראש, עוד טעם לכך שאנחנו נדרשים לחוק הזה. מנכ"לית משרד החינוך ענתה: נכון. בג"ץ קבע שמשרד החינוך מפר את החוק ברגל גסה.
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לסיים.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אני מסיים. כתוצאה מהדברים הללו, אנחנו איננו יכולים להצביע בעד החוק. אי-אפשר להצביע בעד דבר שנעשה בחופזה, ללא מחשבה תחילה וללא תכנון.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת דני יתום. חבר הכנסת חיים אורון, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת רן כהן, ואם הוא לא יימצא - חבר הכנסת אבשלום וילן.
       
חיים אורון (יחד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמעתי שאחת הבשורות הגדולות, במסיבת העיתונאים שהיתה לרגל פתיחת השנה, היא שנפתח מסלול חדש ללימודי דיאטה ולמלחמה בהשמנה. דרך אגב, זה יעד מאוד לגיטימי.
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       מי משתתף?
       
חיים אורון (יחד):
       
       אני לא יודע מי ישתתף. אני רוצה להגיד לך מי כבר השתתף ומי עבר את הבחינות בהצלחה מלאה - ממשלת ישראל. היא כבר עברה את כל הקורס. כנראה היה איזה קורס אחד להדגמה על הממשלה, והיא עברה את כל הקורס ועברה את הבחינות - -
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       לא רואים עליהם.
       
חיים אורון (יחד):
       
       - - והציון יונח בפני חברי הכנסת בשבועות הקרובים בדמותו של תקציב המדינה. זה תקציב דיאטה למהדרין. 
       
       יש בעיה אחת. אני מודה שאינני מתמצא, אבל את, חברת הכנסת אילנה כהן, אולי מתמצאת יותר, אומרים שגם בדיאטה יש בעיה איפה מורידים. הם מורידים רק במקומות הלא-נכונים ולא במקומות הנכונים. 
       
       מה זו הצעת החוק הזאת? הצעת החוק הזאת באה ואומרת: אנחנו פורמים ומפוררים את הרעיון הנכון של יום לימודים ארוך ואת המסגרת, שבהתלהבות גדולה אושרה בדוח-דברת על-ידי הממשלה במסיבות עיתונאים מפוארות, של חמישה ימי לימודים. מה עושים פה עכשיו? חמישה ימי לימוד העבירו בתקנות בוועדת החינוך בלי יום לימודים ארוך. יום לימודים ארוך הוא כבר לא ליישוב, והוא אפילו כבר לא לבית-ספר. לפעמים הוא לשכבה בבית-ספר ואולי לכיתה בבית-ספר. איך זה בדיוק יתנהל? איך זה בדיוק יהיה?
       
       
       שרת החינוך אמרה במסיבת העיתונאים הזאת, שמשרד החינוך לא אחראי לפערים. ממש שומו שמים. מה זה נקרא: הוא לא אחראי לפערים? אדוני היושב-ראש, אנחנו מייצרים לא רק את התוצאות הכי נמוכות בעולם המערבי. אנחנו בתוך התוצאות הכי נמוכות הללו מייצרים את הפער הכי גדול בין חלקים שונים באוכלוסייה. זה אומר שהקבוצות החלשות באוכלוסייה, שפזורות בשכונות במרכז הארץ והן פזורות לאלפיהן בפריפריה ובמגזר הערבי, שהוא גם בפריפריה וגם במרכז הארץ - התוצאות שם הן הרבה הרבה מתחת לממוצע. הממוצע הארצי שמתקבל, שהוא כל כך נמוך, מכיל בתוכו את הפער בין אותם בתי-ספר בערים המסודרות ובשכונות החזקות, שבהם מגיעים לתוצאות יפות מאוד, לבין אותם חלקים במקומות אחרים.
       
       אדוני היושב-ראש, זה לא עניין של אופוזיציה. הממונה על ועדת הבקרה במשרד ראש הממשלה פרסם לפני שבוע ימים סקר על הגליל, ובמדינה נורמלית, אחרי סקר כזה, מישהו היה הולך הביתה. מדברים על הגליל, שראש הממשלה הצהיר אלף פעמים לגביו - יש לי החוברת, ובה מופיעים הקטעים הרלוונטיים מקווי היסוד לגבי העדפת הנגב והגליל. עוד לא הוציאו את הדוח על הנגב, ואני אומר לכם מתוך ידיעה אישית ומתוך דוח מבקר המדינה מלפני שלוש שנים, שהתמונה בנגב עוד יותר קשה. מה כתוב שם? כתוב שם שהגליל והנגב מקופחים - לא העדפה מתקנת. הם מקבלים פחות מחלקם בכל הפרמטרים ובמשרד החינוך. זו אמירה של משרד ראש הממשלה. זו צעקת "געוואלד" של מי שכותב את הדוח ואומר, שאם התהליך הזה יימשך, אנחנו יוצרים ניקוז של האוכלוסייה מהפריפריות למרכז הארץ. מי יישאר בפריפריה?
       
       מה זאת אומרת להגיד: נעשה זאת רק בשכונות? נכון, גם בערד וגם באופקים יש שכונה יותר חזקה ויש בית-ספר יותר חזק. אז מה יגידו? בבית-הספר היותר-חזק - לא? הרי תמיד מסבירים לי, שאנחנו דווקא רוצים להביא שכבות חזקות לאותם מקומות, כי מה שאולי מושך לפעמים זה מערכת חינוך יותר אינטימית ויותר טובה. אז מה כל הרעיון הזה פה? מה כל המשחק הזה במספרים? מה הפער הנורא, שכבר אי-אפשר לחיות אתו, בין דיבורים על מהפכה לבין מהפכה של דחלילים?
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       קונטרה-רבולוציה.
       
חיים אורון (יחד):
       
       זאת מהפכה? גברתי שרת החינוך, זה פקה-פקה. זה שום דבר. ראש הממשלה מכריז בוועידת הליכוד על מפעל הזנה, ועושים מפעל הזנה שלושת-רבעי פרטי. האם זה מפעל הזנה לאומי? אלה מועדוני תמחוי בחסות הממשלה. אומרים יום לימודים ארוך, והוא נראה כך. אומרים שבוע של חמישה ימים, עושים חמישה ימים בלי להשלים את כל המערכות מסביב. בלי יום לימודים ארוך, בלי מחשבה על מה שיעשו ביום שישי, בלי תשובות על השאלה הזאת. במה? בתחום שהממשלה הזאת הכריזה, ובצדק, שהוא התחום החשוב ביותר. 
       
       אי-אפשר להצביע בעד החוק הזה וביום אחד. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. דרך אגב, לעניין "יום אחד" - החוק הוא חוק מאוד ברור. אפילו לא היה צריך להתכונן, כי מדובר פה בסעיף אחד שהוא ברור. הביקורת יכולה להיות ביקורת לא רק לגיטימית, אלא עניינית לחלוטין. 
       
       חבר הכנסת אבשלום וילן - בבקשה, אדוני. אחריו - חבר הכנסת יעקב מרגי. 
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       אדוני היושב-ראש, גברתי שרת החינוך, רבותי חברי הכנסת, למען הגילוי הנאות אומר, שאני עקרונית בעד יום לימודים ארוך חמישה ימים בשבוע. אני חושב שבעולם המודרני, שיש בו סופשבוע ארוך של יומיים, גם שישי וגם שבת, עדיף להגיע למצב שבו ילדים יהיו בבתי-הספר מהשעה 08:00 עד השעה 16:00, שמונה שעות ביום, חמישה ימים בשבוע, 40 שעות, וילמדו כנדרש. זה המודל הראוי והרצוי, לפי דעתי, במדינה מודרנית. 
       
       מה הבעיה? הבעיה היא, שבהצעת החוק הזאת אנחנו רואים שיש טלאי על טלאי. קודם כול, אני לא רואה את 40 השעות. אני מה שנקרא מדבר מידע אישי. הרי במועצות האזוריות התחילה שנת הלימודים כבר ביום ראשון, וראיתי את המערכת של בתי-הספר התיכוניים. שם כבר לומדים כמה שנים חמישה ימים בשבוע, ימים ארוכים. לתדהמתי, ראיתי שביום חמישי גומרים השנה יותר מוקדם. שאלתי, מדוע? ואמרו שזהו קיצוץ השעות שעליו הכריז משרד החינוך. 
       
       אחת מהשתיים. אנחנו רואים שהממשלה אישרה את דוח-דברת, אבל באותה נשימה הורידה כמעט אותם סכומים מהתקציב השוטף של משרד החינוך. 
       
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       לא נכון.
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       למה לא נכון? בואי נעשה חשבון כמה הורידו בשנתיים האחרונות, גברתי השרה. 
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       תוספת של מיליארד ו-700 - - - 
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       לדוח-דברת. וכמה הורידו בשוטף עם ה-4% flat?
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       בשלוש השנים האחרונות הורידו - - - יותר מזה. 
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       הרי זו בדיוק הטענה שלי. אני לא מתווכח ברמה האישית. הטענה שלי היא שבשלוש השנים האחרונות ממשלת ישראל הורידה למעלה ממיליארד ו-700 מיליון כחלק ממדיניות שלה. 
       
       גברתי השרה, את אמרת אתמול בתקשורת, שבנתונים הקיימים לא תוכלי לקיים את מפעל ההזנה, וברור לגמרי שבחלק מבתי-הספר הוא יתקיים ובחלק לא. יותר מזה, במקום לקבל את הצעת החוק של חברת הכנסת יולי תמיר, הלכתם להצעת חוק מבזה ומשפילה, שבה תורמים ומצנטים מחו"ל יחליטו באיזה בית-ספר יהיה מפעל הזנה ובאיזה בית-ספר לא. 
       
       אגיד לך יותר מזה. בחוק הזה שאתם מביאים היום, לא יודע אם יצביעו עליו או לא יצביעו עליו, אדוני היושב-ראש - - -
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       מה זאת אומרת "יצביעו עליו או לא יצביעו"? 
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       הממשלה עדיין לא החליטה. יש לה רוב, אין לה רוב. גדעון סער סופר את הקולות. 
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
        אני לא חוזר על הודעתי בתחילת - - - אבל אני אסביר לך יותר מאוחר. 
       
אבשלום וילן (יחד):


       אבל, אדוני היושב-ראש, קורה פה אבסורד מוחלט. שם כתוב ששר האוצר לא רק יאשר. בחוק הקודם היה כתוב יאשר, פה כתוב: יסכים ויאשר. בנימין תאצ'ר נתניהו, שר האוצר הנוכחי, הוא יחליט בשביל שרת החינוך באיזה בית-ספר כן יהיה יום לימודים ארוך ובאיזה לא. שר האוצר, בעל השקפת העולם שאת החינוך כולו צריך להפריט, להפוך אותו לפרטי, בדיוק כמו המודל האמריקני שלו, הוא שיחליט בשביל שרת החינוך באיזה כן ובאיזה לא. זה אבסורד. אי-אפשר לקבל את זה בחוק. שר האוצר, אחרי פעם אחת בשנה, בדיון על התקציב, הוא מתערב ברמה פרטנית לשרת החינוך באיזה בית-ספר כן ובאיזה לא? מה זה פה? ברוסיה לא היו מעזים להעביר את זה. זה בולשביזם לשמו במסווה תאצ'ריסטי. 
       
       אדוני היושב-ראש, החוק הזה הוכן בחיפזון. אני הייתי מציע לשרה להכין חוק ראוי של יום לימודים ארוך, חמישה ימים בשבוע, עם פתרון לאותם מקומות בעייתיים, שבהם נשאלת השאלה מה עושים הילדים בימי שישי כשההורים לא בדיוק יכולים להעסיק אותם, מפני שהם עדיין עובדים וכו', ולהביא את זה בצורה מסודרת, כמו במדינת חוק מתוקנת, עם מפעל הזנה, עם הכול, לתפארת מדינת ישראל. לצערי, פה זה טלאי על טלאי. תודה, אדוני.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת רומן ברונפמן. אם הוא לא יהיה נוכח - חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו - חבר הכנסת מגלי והבה, חבר הכנסת יצחק הרצוג וחבר הכנסת עמיר פרץ. 

יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מחר תיפתח שנת הלימודים. מחר תהיה הפתיחה הכי אומללה שהיתה אי-פעם במדינת ישראל. לראשונה הולכים תלמידים ללמוד עם עצב בעיניים, עם עוני, עם פערים תהומיים בין תלמיד לתלמיד. לראשונה הרשויות המקומיות לא השקיעו ולו אגורה שחוקה בשיפוצים ובבטיחות מבנים. לראשונה חוזרים תלמידים ללימודים תוך אי-ודאות לגבי ביטחונם האישי, לבתי-ספר הכי אלימים שהיו אי פעם. לצערי הרב אני אומר, לבתי-הספר הכי מסוממים שהיו אי פעם, לבתי-הספר שכנראה ה"אקזיט" זה הסמל שלהם. חוזרים לבתי-הספר ילדים רעבים במספר אסטרונומי. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני מדבר בצורה גורפת, ומוציא דיבתם של כל ילדי ישראל רעה. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אני לא מוציא שם רע, חס ושלום. אני אמרתי: הכי הרבה שהיה אי פעם. זה לא דיבתם רעה, אלו עובדות. אנחנו נוכל לצייר תמונה באמת אופטימית, אם זו תהיה האמת. 
        
       מדברים כאן, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, על יום לימודים ארוך. אני קורא למשרד החינוך ולממשלה, בואו תהיו גלויים ותניחו על שולחן הכנסת, למען הגילוי הנאות, את מקורות המימון של החוק הזה, ותאמרו על מה ויתרה מערכת החינוך למען יישום החוק הזה. 
       
       אני אישית כמובן בעד יום לימודים ארוך. ילדי מהכיתות הנמוכות לומדים עד השעה 17:00 ו-18:00. אבל אל תדאגו, אני רוצה להרגיע אתכם ואת המאזינים, משום שבשבועיים האחרונים הסיתו נגדנו. אנחנו משלמים את זה מכיסנו. במערכת החינוך החרדית ההורים משלמים את זה מכיסם הפרטי. אותם הורים שהממשלה הרעה הזאת התעללה בהם בעשרות סעיפי קיצוץ, ממשיכים לשלם בעבור חינוך ילדיהם. ברשת החינוך של ש"ס הילדים לומדים יום חינוך ארוך. זה קיים, ואני חוזר, זה יוצא מכיסנו הפרטי, מאותם כיסים של הורים אומללים שהממשלה הזאת הכתה בהם. 
       
       בסוף המושב הקודם של הכנסת עמדה כאן שרת החינוך והודתה, שהחינוך החרדי בגני-הילדים הוא אינו רשמי, ולכן הקיצוץ שם גדול יותר מאשר במגזר הממלכתי. רבותי, עם ישראל, כנראה אנחנו החרדים בני אדם לא רשמיים בכל מה שקשור בקיום בכבוד, ואף בחינוך ילדינו. אנחנו לא נכנסים להגדרה רשמית. למה לנו להלין על מה שקורה באירופה של היום. 
       
       ולכן, למרות התמיכה העקרונית - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מרגי, למה לך, בביקורת שיש לך על - - -

יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, יש לך רגישות יתר. אני עומד מאחורי כל מלה שאמרתי. אם אני קורא היום בעיתון - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני מדבר על כך שאולי הוא מבין את העניין של האנטישמיות. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):

       אני מבין טוב טוב. תקרא רק את העיתון היום.

היו"ר ראובן ריבלין. 
       
       אני צריך להעיר לך בשם כולנו. הרי גם יכול להיות שיש חוסר רגישות. כל ביקורת היא - - - אבל פה, אדוני, אולי - - - שבסופו של דבר יש פה אנטישמיות. 

יעקב מרגי (ש"ס):
       
       לצערי הרב, הממשלה הזאת והמדינה לא נתנו לי להרגיש אחרת לאורך כל התקופה האחרונה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם אדוני אומר כך, זה עניינו. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       תקרא את העיתון היום. במדינת ישראל יש סתימת פיות בכל מקום. 
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד השרה, אם הוא עומד על דעתו, יעמוד על דעתו. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אני עומד על דעתי. אם היום, בשנת 2004, יש בית-ספר לשחורים ובית-ספר ללבנים, אני מתבייש. אני מתבייש שאני שייך לאותה מדינה, אני מתבייש שזאת מערכת החינוך שלי, ואל תיתממו. זה קורה בחינוך וזה קורה בתחומים רבים אחרים. זה קורה, לצערי הרב, גם בממשלה שלנו, בהתייחסות שלה להרבה נושאים שקשורים ללבנים ולשחורים, תרתי משמע. סף הרגישות צריך להיות הדדי. אני מקווה שאותה רגישות תהיה הדדית לגבי כל הסעיפים. 
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       אני מתביישת בך. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       את יכולה להתבייש בי. 
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       אתה בוודאי לא תורם לכך שתהיה התייחסות אוהדת. אני מתביישת בך. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       תתמודדי עם העובדות. לא ייתכן שילד מהצפון ייכנס - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני חושב שהשרה צודקת. גברתי תשיב לו. 
       
חיים אורון (יחד):
       
       אני חושב שדיברתי על זה לפני עשר דקות, לא פחות בלהט, בלי להכניס את האלמנט העדתי שאתה מכניס פה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הרי פעם טענו נגד הישיבות הליטאיות. כל גדולי התורה היום בני עדות המזרח הם תלמידי הישיבות הליטאיות. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       יש להן הרבה קרדיט על כך. אילו הישיבות הליטאיות לא היו חסות על יהדות ספרד, אני לא יודע איפה היינו היום. לצערי הרב, הממסד לא רגיש דיו. נכון, לפעמים כדי לעורר אתכם קצת לרגישות הזאת צריך לדבר קצת על אירופה, וזה מקומם. אבל מה לעשות, מה לעשות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אנחנו מקפידים על נושא השואה.
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אני רגיש לא פחות. אני דיברתי על השואה? אני דיברתי על אירופה של היום, למה אתה הולך לשואה? אני דיברתי על אירופה של לפני 50 שנה? קח את הפרוטוקול ותקרא. אל תייחס לי דברים שלא אמרתי. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני הערתי, ואדוני יכול להמשיך. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       קיבלתי. אני לוקח לתשומת לבי את הבושה של שרת החינוך. אני מתבייש בהרבה דברים נוספים במדינה. 
       
       תודו פעם אחת, ובמקום לעשות סקרים ומחקרים, כמאמר הנביא: לחפור להם בארות נשברים, בואו לראות מערכת חינוך משגשגת ופורחת, החינוך החרדי שמקיים יום חינוך ארוך גם בימי שישי ובכל ימות השבוע, מכיסם הפרטי של ההורים הדלים, אותם הורים שכנראה לא אוהבים אותם ולא מייחסים להם חשיבות במדינה הזאת. 
       
חיים אורון (יחד):
       
       הקצבאות פר-תלמיד הן יותר גבוהות מבכל מקום אחר בארץ. תגיד גם את זה. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       זאת אמירה חסרת שחר. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לסיים. אדוני על הדוכן כבר למעלה משש דקות. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       חצי מהזמן הלך על קריאות ביניים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני יודע, לכן נתתי לו. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, לסיום, אני קורא למערכת החינוך לקבל את הביקורת שנאמרה כאן היום. מערכת החינוך חולה, וכדאי שיתקיימו דיונים מעמיקים לפני שהולכים למהלכים פזיזים וחפוזים. 
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת מרגי. חבר הכנסת רומן ברונפמן - אינו נוכח. חבר הכנסת אריאל ביקש לאחר את נאומו, כי הוא נמצא בוועדת החינוך. חבר הכנסת איתן כבל - אינו נוכח. חבר הכנסת מגלי והבה - אינו נוכח. חבר הכנסת יצחק הרצוג יעלה ויאמר את דבריו. אחריו – חבר הכנסת עמיר פרץ. 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, החוק המוצע היום הוא חוכא ואטלולא של אחד התהליכים הכי חשובים שהכנסת הזאת התקינה בדברי ימיה. הכנסת הזאת לקחה מטרה חינוכית וחברתית נעלה ויזמה את חוק יום חינוך ארוך, חוק חשוב מאין כמוהו. כבמטה קסם, תמיד בחוק ההסדרים - יד נעלמה דואגת להכניס את החוק לחוק ההסדרים ולדחות את החלתו שוב ושוב. ההצעה הנוכחית, שמקנה לשר החינוך את הסמכויות לדחות את החלת החוק או לקבוע היכן הוא ייושם, נועדה למנוע אותה מבוכה ואותה פארסה, אבל בהפוך על הפוך, דהיינו שאנחנו לא נוכל לפקח פיקוח פרלמנטרי נאות על יישומו או על אי-יישומו של החוק. 
       
       אדוני היושב-ראש, הנושא הזה מתקשר לשורה ארוכה מאוד של נושאים. ראשית, נושא שכבר הועלה רבות על-ידי קודמי, החשש לפוליטיזציה במערכת כל כך רגישה וחשובה, שכן הקניית שיקול דעת שכזה היא פסולה מעיקרה. זה נושא ערכי, על-פי קריטריונים שווים, ובלתי תלוי. 
       
       הנושא השני הוא הבושה והחרפה שבאופן קבלת ההחלטה לגבי הפיכת שבוע הלימודים לחמישה ימי לימוד בשבוע. אני רוצה לדבר על יום השישי, אדוני היושב-ראש. יום השישי במערכת החינוך הוא יום שנוהגים לעתים לזלזל בו, ואני סבור שהוא יום חשוב מאין כמוהו. הוא יום שמלמדים בו הרבה מאוד נושאים ערכיים, הוא יום שתלמידי בית-רבן ותלמידי בתי-הספר בישראל נחשפים לנושא של קבלת שבת, לערך השבת בכלל, לערך של יום המנוחה השבועי, לערכי יסוד של הומניזם, של שוויון, של עבודה קהילתית בתוך הכיתה. אני חושב שהוא יום שיש בו גם תוכניות לימודים גמישות וסדר-יום שעוסק בעבודות ובפרויקטים חברתיים חשובים מאוד. ביטול יום שישי הוא לא ביטול חברתי, הוא ביטול גרוע מאוד. הוא ביטול שיביא לכך שביום שישי ההורים והילדים ילכו לקניונים, או שהילדים יישנו. אני לא רואה בזה ערך כלשהו לחברה, ואני לא רואה שום היגיון ותועלת למערכת החינוך או להשכלת התלמידים. 
       
       כמי שעוסק הרבה במאבק בנגע הסמים אני יכול לומר, אדוני היושב-ראש, שהידרדרות לפשע, לאלימות ולסמים נובעת בראש ובראשונה מבטלה של בני נוער. בני הנוער מתבטלים, ואדוני היושב-ראש יודע היטב, שצפונית לחדרה ודרומית לגדרה, אבל גם במרכז הארץ, באזורים ובשכונות שלמות לא יהיה לילדים מה לעשות ביום שישי. לא יהיו מתנ"סים ולא כל הסיפורים שמבטיחים להם, מכיוון שלעיריות אין כסף. 
       
       השלטון המקומי עובר החל ממחר לשביתה קשה ביותר, ואני אומר, כראש השדולה למען השלטון המקומי: המאבק הזה של השלטון המקומי הוא מאבק צודק, כיוון שהשירות להורים ולתלמידים בכל רחבי הארץ הוא שירות שנשחק. השלטון המרכזי מסרס את השלטון המקומי, הורס אותו במחי יד, מטיל עליו מטלות בלתי אפשריות ומצפה ממנו גם לשווק את הסחורה ולטפל בנושאים האלה. אשר על כן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לקבוע חד-משמעית, שהשביתה הזאת, עד כמה שהיא כואבת, היא צודקת, מכיוון שזעקת השלטון המקומי לא מגיעה אל מקבלי ההחלטות, לא מגיעה אל שרי הממשלה. 
       
       עצוב לי מאוד ששרת החינוך אינה נמצאת פה. 
       
חיים אורון (יחד):
       
       דבר על החינוך המיוחד. 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, על החינוך המיוחד ידבר אחרי חבר הכנסת עמיר פרץ. החינוך המיוחד נפגע בהחלטה חד-צדדית. אותו קיצוץ של שרת החינוך בחינוך המיוחד הוא דבר נורא, וכואב לי כאב רב מאוד, כיוון שלא היה צריך לפגוע בחינוך המיוחד. אבל נשמע מייד מדוע ועל מה ולמה. 
       
       לסיום, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהחוק הזה הוא פסול. היה נכון שהכנסת תסתכל במראה ותבין: יום חינוך ארוך צריך להיכנס לתפוקה מלאה, בלי בושה, לטובת ההורים, ובעיקר ובמיוחד לטובת התלמידים. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה מאוד לחבר הכנסת הרצוג. חבר הכנסת עמיר פרץ, אדוני יושב-ראש סיעה, ראש תנועה, אני אאפשר לו להתבטא בצורה יותר רחבה. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום אנחנו ערב פתיחת שנת הלימודים. המשחק החדש במדינת ישראל במערכת הרגישה ביותר, החשובה ביותר, שלא אחת הגדירו אותה כתשתית ולא כמערכת של שירותים, הופך למשחק של מי אשם בכישלון. על זה שיש כישלון ויש חוסר יכולת של מערכת החינוך לעמוד במשימות שלה – על זה אין ויכוח. על זה שצריך רפורמות – על זה אין ויכוח. 
       
       אבל לא כך על השאלה הבסיסית איך מייצרים רפורמות - האם כדי לייצר רפורמה קודם כול צריך להעלות את יוקרתה של המערכת, או, כמו שעושה שרת החינוך, שתוקפת את המערכת ותוקפת את המורים ומנסה לצייר אותם כקבוצה שאינה מסוגלת לשאת בנטל, במקום לנסות להשביח את הקבוצה הזאת ולחזק את גאוות היחידה שלה ולתת לה את כל הכלים הנדרשים על מנת להתמודד. 
       
       אני יודע שכל אחד מכם מכיר את מערכת החינוך מהיבטים שונים, אבל מערכת החינוך בישראל קלטה בשנים האחרונות מאות אלפי תלמידים שהגיעו מעליות שונות. אז עם כל הכבוד לתוספת שעות-עזר כאלה ואחרות, המורים שלנו נאלצים גם להגיע ליעדים ולהישגים מוחלטים וידועים מראש, תוך התמודדות עם יצירת אינטגרציה מתאימה. 
       
       אבל היום הוא יום עצוב. שמעתי את האמירות של שרת החינוך, של מנכ"לית משרד החינוך, שמכנות את הצהרות העובדים שהולכים לשבות מחר במערכת החינוך בשלטון המקומי: פשע. "פשע מוסרי", אומרת מנכ"לית משרד החינוך. אני מציע למנכ"לים קצת יותר להצטנע. התופעה הזאת שפקידים מכתיבים את המדיניות היא תופעה פסולה. גם מנכ"ל הוא פקיד, אחרי הכול. אני מציע לפקידים, בכירים ככל שיהיו, לנהוג קצת בצניעות. לא כל מנכ"ל שמגיע כבר ממציא את הגלגל. 
       
       עם כל הכבוד, מעולם לא השביתו את החינוך המיוחד. גם בימים שהיו שביתות מקיפות בשלטון המקומי, גם כשכל העיריות בישראל שבתו, תמיד פטרו את החינוך המיוחד. נשאלת השאלה, למה היום כולם לא שובתים ורק החינוך המיוחד הולך לשבות? רק עובדי החינוך בשלטון המקומי הולכים לשבות. התשובה היא מאוד פשוטה. תסלחו לי, האנשים במצוקה הכי קשה, אותן עובדות בחינוך המיוחד שמשתכרות 2,500 שקל בחודש, אלה שנאלצות ללטף, לחבק ולבכות עם המשפחות, רק הן, היחידות במדינת ישראל, שמחר יורידו 13% משכרן. הן היחידות. זה לא במקום ההורדה שהורידו לכולם, עידוד הצמיחה, אלא בנוסף. עושים לקבוצה מסוימת סיכול ממוקד, ואחר כך אומרים לה גם: תגידו תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מה הסיבה? 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       הסיבה מאוד פשוטה. משרד האוצר החליט לקצץ במערכת החינוך סכום מסוים. משרד החינוך החליט שכל הקיצוץ יהיה של השירותים בתחומי החינוך השונים שהשלטון המקומי אחראי להם. השלטון המקומי אמר: אם זה המצב, מאה אחוז, אני מקצץ 13% בשרשרת לכל עובדי החינוך שאני אחראי להם. עכשיו תראה איזה אבסורד. לשרת בבית-הספר יקצצו 13%.
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       עכשיו זה ברור. זאת אומרת, משתמשים בחינוך המיוחד כדי ללחוץ על הממשלה לעניין התקציב. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       לא. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני פשוט רוצה להבין, כדי שלא נטעה. באים ראשי הרשויות המקומיות ואומרים: אנחנו במצוקה רבה, ואתם מכניסים אותנו למצוקה, אז דעו לכם זאת. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       לא, משרד החינוך החליט שאת הקיצוץ שלו - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שהקיצוץ יהיה בחינוך המיוחד?
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       לא, בחינוך שניתן באמצעות השלטון המקומי. תבין מה קורה. לשרת בבית-הספר יקצצו 13%. לשרת בעירייה לא יקצצו. לעובדת במעון-יום טיפולי של משרד הרווחה לא יקצצו. לעובדת במעון-יום במסגרת החינוך המיוחד יקצצו, באותה עירייה ובאותו מקום. אלה אותם עובדים שנשאו באותו נטל, ועכשיו באים אליהם בטענות. הם האשמים, הם הפושעים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה לך על ההבהרה. בבקשה, אדוני. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       עכשיו אני שואל, למה להוביל את המערכות למין טירוף מוחלט כזה? מה רוצים מהן? מה רוצים מהעובדת הזאת בחינוך המיוחד, שמרוויחה 2,500 שקל? מה רוצים ממנה? לכו לחינוך המיוחד, ותראו איזו מסירות ואיזו הקרבה, איך מקריבים שם את הנשמה ואיך הן מחוברות למשפחות. הן בוכות היום כשהן יודעות שהביאו אותן למצב שבו הן נהפכו לשולי המערכת. 
       
       אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אתה מכיר אותי. אתה היית שר, ואתה יודע כמה החלטות חשובות קיבלנו יחד. גם עכשיו אני פונה אל שרת החינוך וגם עכשיו אני פונה אל שר האוצר. דיברתי עכשיו עם יושב-ראש מרכז השלטון המקומי, והצעתי לו שכל הצדדים יגיעו להחלטה משותפת שדוחים את הקיצוץ החד-צדדי הזה בחודש - לא יכול להיות שהם היחידים שיתעוררו עם תלוש חסר. בואו נקיים דיון במשך חודש ימים וניתן למערכת לצאת לדרך. 
       
       אני חושב שהגיע הזמן שאזרחי ישראל יתפכחו. אני אומר לאזרחי ישראל: זה לא דבר מקרי. בעוד כמה שנים, כמו שיש ביטוח משלים א' בבריאות וביטוח משלים ב' וביטוח משלים ג' – בשביל מערכת חינוך רגילה, תהיה לכם תעודת ביטוח אחת. 
       
חיים אורון (יחד):
       
       זאת הדיאטה. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       תצטרכו לקנות חינוך לאחר-הצהריים. מי שירצה חינוך ביום שישי, יקנה תעודת ביטוח ג'. חביבי, נסתובב פה עם פוליסות. אתם מכירים את הארנקים האלה שקונים כדי למלא כרטיסי אשראי? בישראל זה לא יספיק. גם אם יש שם מקום לשישה כרטיסים, זה לא יספיק, כי בישראל צריך מנה כפולה. יהיו לך מלא מלא כרטיסים של משלים חינוך, משלים בריאות, משלים רווחה, משלים שירותים, הכול יהיה משלים פה. 
       
       המדינה, באופן שיטתי - ועל זה הוויכוח האמיתי, על תפיסת העולם - משתחררת מהמחויבות שלה כלפי האזרח, צעד אחר צעד אחר צעד, והיא עוטפת את זה ברפורמות, שייתכן שהן חשובות, אבל גם רפורמות חשובות חייבות להתבצע בשיתוף פעולה. 
       
       אני לא יודע איפה שר האוצר היום - ששר האוצר יבוא. את מודל אירלנד ששר האוצר רוצה, אני מתכוון להפוך לחלק מהבית הזה. יום יום אני אזכיר לו את אירלנד, כי אני פגשתי את האירים, והם אומרים: הכול בשיתוף פעולה, גם בחינוך, גם ברווחה. 
       
       אני קורא לשרת החינוך להיפגש עם ארגוני המורים, לדבר אתם ולהגיע אתם להסכמות. אני קורא לשרת החינוך ולשלטון המקומי להיפגש מייד עם ההסתדרות ולהגיע להסכמות כדי להימנע מהשביתה המיותרת הזאת, שמתבצעת כשהעובדות האלה בחינוך המיוחד בוכות ושובתות. תודה. 
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת פרץ. 
       
       צריך להעלות על נס את העובדות הנפלאות בחינוך המיוחד, שהדאגה העיקרית שלהן, לפני הבית שלהן, היא לילדים חסרי הישע האלה. 
       
       חבר הכנסת אהוד יתום, בבקשה. רבותי חברי הכנסת, אחריו – חברת הכנסת אילנה כהן וחבר הכנסת אורי אריאל, שירד לוועדת החינוך והתרבות וביקש להודיע מראש על דחייה. הוא הדין לגבי חבר הכנסת מגלי והבה, שגם הוא הלך להצביע וביקש מראש. אבל זה, כמובן, אחרי שחבר הכנסת פינס, שנמצא פה כל הזמן, ידבר. הוא בא על-פי הרשימה הרצה. הבא אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס. 
       
אהוד יתום (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יצא לי במקרה לדבר אחרי חברי עמיר פרץ. עמיר, זה יום שמח, לא יום עצוב. זה יום שמח שבו יוצאים למעלה מ-1.5 מיליון תלמידים ללימודים, החל מגני-הילדים, הפעוטונים, ועד ללימודים הגבוהים. זה יום שמח לילדים, זה יום שמח להורים, זה יום שמח למורים, זה יום שמחה וששון. 
       
       לשמוע אותך אומר שזה יום עצוב? תאר לך מה המסר שאתה מעביר לאותם ילדים שמחר יוצאים עם הילקוטים שלהם - - -
       
חיים אורון (יחד):
       
       אתה יכול לקבל גם את האצבעות שלי לצבוט את הלחיים עוד. הן יהיו יותר סמוקות, אבל זה יום עצוב. 
       
אהוד יתום (הליכוד):
       
       תהיה לך הזדמנות לדבר. זה יום שמח. אתם יכולים להתלוצץ. תמשיכו בדרך הזאת וגם תעודדו את השביתות. עומד פה חבר הכנסת הרצוג ומעודד את השביתות, במקום - ואני מקבל את מה שאתה אומר – שישבו עד שיצא עשן לבן ולא תהיה שביתה בישראל. אתם עומדים פה ובעליצות הדעת מעודדים את השביתות. איזה מין דבר זה, אני פשוט לא מבין, לא מבין ולא מאמין למשמע אוזני, אדוני היושב-ראש. לעודד שביתה, ועוד של החינוך המיוחד? אני משוכנע - - - 
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אתה טועה, אני מציעה לך לשאול את מנכ"ל האוצר, ישבנו אתו - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת כהן, את אחריו. 
       
אהוד יתום (הליכוד):
       
       גברתי וחברתי אילנה כהן, תהיה לך הזדמנות לדבר. חשבתי שאדבר בסנדוויץ' בין עמיר לבינך, אבל אופיר פינס ידבר לפני - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא, חברת הכנסת כהן, ואחריה - חבר הכנסת פינס. 
       
אהוד יתום (הליכוד):
       
       מאה אחוז, אז אני אדבר בסנדוויץ' בין שניכם ואני אשמח לשמוע תיקונים ולא דרבון של השביתה הקלוקלת הזאת, גם אם מצבן של הרשויות המקומיות בכי רע. לא על גבם, אדוני היושב-ראש. זה פשוט בלתי נתפס, ומכאן צריכה לצאת קריאה מאוחדת של הכנסת ביום כזה, שלשמו התכנסנו כאן, ערב פתיחת שנת הלימודים, ערב ראש השנה. 
       
       הרי ממה נפשנו? במצב שבו הילדים האלה, בניגוד לחבריהם, לא יצאו מחר עם הילקוטים ללימודים, ילקוטים שכל אם ואב וסבתא וסבא קנו לאותם תלמידים - יש לקרוא לחידוש היצירה המופלאה הזאת שנקראת חינוך. 
       
       במשך שנים אנחנו דוגלים ברפורמה. אני בצניעותי אומר לכם, גם אני בעל תעודת הוראה, באמת רציתי ושאפתי להיות מורה בישראל, זה דבר חשוב מאין כמוהו, ערכים נפלאים שיכולים להטמיע בחברה כזאת. איזה מין דבר זה לעמוד כאן ולהטיף נגד האוצר, נגד החינוך, נגד הרפורמה, נגד דוח ועדת-דברת, נגד כל הדברים האלה, כאשר אנחנו באמת מתכוונים - - -   
       
       אני תמה בנפשי לדעת, אם ההצעה הזאת היתה באה מכיוון מפלגת העבודה, אדוני היושב-ראש, האם הם היו מתאגדים כולם יחד ואומרים, לא יום לימודים ארוך, יום שישי זה יום חשוב לחינוך הישראלי, צריך לדבר בו על הקרן הקיימת ועל קדושת השבת, דברים שהם מאוד חשובים, אבל אפשר לעשות את זה גם בלימודי העשרה, אפשר לעשות את זה גם ביום חמישי ואפשר ליצור מצב שבו אנחנו דוגלים ביום חינוך ארוך, גם ביום חינוך ארוך, גם בהעשרה ועוד הרבה מאוד חינוך ואופטימיות לעם הזה. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       מאיפה יבוא הכסף? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא כבר מסיים, עוד מעט את מדברת. 
       
אהוד יתום (הליכוד):
       
       מאיפה יבוא כל הכסף? להיפך. רק כסף יצא מהעניין הזה ורק רווחה תצא מהעניין הזה, והאזרחים שלנו, אותם ילדים ותלמידים, יהיו חיילים יותר טובים, יהיו אזרחים יותר טובים וישפיעו על יצירת עתיד טוב יותר למדינה - אולי דבר שאנחנו לא מסוגלים לעשות, בעוונותינו, גם אם אנחנו חברי כנסת, גם אם אנחנו יושבים כאן ואנחנו מטיפים לשביתות. 
       
       שומו שמים. עמיר פרץ, אתה מנהיג בישראל, אתה יכול לקום ולומר: אין שביתה מחר, תפתרו את הבעיות, יש לכם זמן. אבל למנוע מילדים, עוד מילדי החינוך המיוחד, לצאת מחר ללימודים? שערורייה, קטסטרופה, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת אהוד יתום. מערכת החינוך הפסידה, לפחות אנחנו הרווחנו שאתה פה. 
       
       חברת הכנסת אילנה כהן. הייתי צריך לקרוא לחברת הכנסת תמיר, לא ראיתי אותה פה, אבל היא אחריה. חבר הכנסת פינס אחריה. 
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לענות לך. לבוא ולהאשים פה אנשים שהם בעד שביתה - במקרה עמיר לא היה בארץ - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כשאת אומרת "אני רוצה לענות לך", את מתכוונת לחבר הכנסת אהוד יתום. 
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       כן. אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת יתום, ישבתי יחד עם לאון, שהוא יושב-ראש ועד הרשויות המקומיות, ישבנו עם מנכ"ל משרד האוצר, עם סגן הממונה על אגף התקציבים, פשוט התחננו, אמרו להם: תדחו את הקיצוץ, דווקא לאנשים האלה שמקבלים שכר כזה. ישבו, היו טלפונים, אבל אני רוצה להגיד לך, האטימות, הרצון להשניא. אמרתי, בשביל מה לכם השביתה הזאת? 
       
       צריך להבין, את מערכת הבריאות אנחנו לא משביתים, אבל גם כשמשביתים, לא משביתים את הפסיכיאטריה, לא את הגריאטריה, כי אני יודעת שקשה להם מאוד. אז להשתמש דווקא באנשים האלה? אני אומרת, במקום לפנות אל חבר הכנסת עמיר פרץ, לפנות אל האוצר, מה יקרה אם ידחו את הקיצוץ הזה של 13%? אמר חבר הכנסת עמיר פרץ נכון, זה לא רק 13%, יבואו ויגידו להם: תקצצו את ה-13%, ואחר כך גם בקיצוץ הכללי, הרי על מה דנים במשא-ומתן, איך לקחת שוב מהעובדים. אנחנו מדברים על הדרך. אם מישהו מדבר על הדרך, לא כל מערכת החינוך, כל מדינת ישראל תתעשר מ-10%-13% שרוצים לקחת דווקא מהאנשים האומללים האלה. 
       
       אם רוצים לפתוח את שנת הלימודים כמו שצריך, שישבו כל הלילה - ישבנו ביום ראשון בשבוע שעבר על מנת לנסות למנוע את השביתה הזאת. לא יכול להיות שיגידו פה, שיש אנשים שמעודדים שביתה. אני לא חושבת שצריכה להיות שביתה. אני אומרת: אל תבטלו אותה, תדחו אותה, תשבו, תדונו. 
       
       כל אדם שמגיע היום חושב שצריך לעשות רפורמה, כי אם הוא לא עושה רפורמה, משהו לא בסדר בראש שלו. אני מדברת על הדרך של עשיית הרפורמה. למשל, המחטף של חמישה ימי עבודה. למה לא לדבר קודם עם האנשים, שזה מה שצריך להיות? תארו לכם, במקרה של האחיות, הייתי אומרת, גם אני רוצה סוף שבוע ארוך, גם אני רוצה חמישה ימי עבודה, שישי, שבת, אולי גם יום ראשון. 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       צריך. 
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       צריך, ומה תעשה עם החולים, תשלח אותם הביתה? מה תעשה אתם? עובדה שמתוך מקצועיות לא עמדתי על זה, כי אני חושבת שהאחיות צריכות להישאר ולטפל בחולים. בדיוק בגלל אותה רפורמה היו צריכים לראות, אולי חמישה ימי לימודים זה טוב, אבל קודם כול צריך למצוא את הפתרון לאנשים. אני לא אומרת שמערכת החינוך צריכה להיות שמרטף, אבל אם אתה עושה שינוי, אל תגדיל את הפערים. קודם כול תדברו. 
       
       השיטה החדשה היום, קודם מחליטים – בכלל, בכל ההסדר הזה, יש מועצות ויש ממשלת המחליטים "המחליטים, המחליטים והמחליטים" – לדוגמה, קחו את בתי-הספר לאחיות. מחליטים לסגור בתי-ספר לאחיות ביום אחד. בתי-ספר לאחיות יש מאז קום המדינה. בתוך חודש-חודשיים מחליטים לסגור בתי-ספר. לא מדברים קודם. מה שאני אומרת: דברו קודם, תאמו את הדברים עם הצדדים. מה אומרים? לא תסכימו, נעביר בחקיקה. זאת לא דרך, זאת לא צורה. 
       
       כולנו אזרחי מדינת ישראל, לכולם חשוב יום לימודים ארוך, הזנה וכו', אבל תעשו את זה בצורה אחרת. אין פה טובים ורעים. תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחברת הכנסת אילנה כהן. חברת הכנסת יולי תמיר, ואחריה - חבר הכנסת אופיר פינס-פז. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אני מבקש מכם, המזכירות ביקשה ממני לעשות זאת, הואילו בטובכם לעזור לי ולהצביע הצבעת ניסיון, כל אחד ממקומו. נא להצביע. 
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       מה להצביע? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מה שאדוני חפץ, אני כרגיל מצביע כפי שאני רגיל. בסדר גמור, תודה רבה. אני מאוד מודה לכם. תודה רבה. בבקשה, חברת הכנסת יולי תמיר. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נדמה לי שמה שנעשה היום בתחום החינוך הוא קודם כול תרמית אחת גדולה. כאשר אנחנו מתבוננים בפער האדיר בין הדיבורים לבין המעשים, מתברר שבמשרד החינוך יש פס ייצור של הצהרות שאין מאחוריהן דבר. איך אני יודעת שאין מאחוריהן דבר? כי הן לא מתוקצבות.  
       
       אני אתן לכם את הדוגמה האחרונה, שבאה בעקבות ההחלטה על קיצור שבוע הלימודים לחמישה ימי לימוד. מה אמרו לנו במקביל לקיצור שבוע הלימודים? שתהיה מערכת משלימה של השכלה, של תמיכה בילדים, חלקה תינתן על-ידי הרשויות, חלקה תינתן על-ידי המתנ"סים ותנועות הנוער, כך שלא ייוותר ילד - כך אמר משרד החינוך - שזקוק להפעלה ביום שישי ולא תהיה לו. אז אני אדם תמים, פניתי. צלצלתי לתנועות הנוער, שאלתי: עשו אתכם היערכות לימי שישי, קיבלתם תקציב נוסף כדי שתוכלו לעבוד בימי שישי, סידרו לכם איזשהו סידור מיוחד שתוכלו להיכנס לבתי-הספר ולפעול במתקני בתי-הספר בימי שישי? 
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       למי את מתכוונת? 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       לכל תנועות הנוער, ללא הבדל דת גזע או מין. שאלתי ב"צופים", שאלתי ב"נוער העובד", שאלתי ב"שומר הצעיר", אמרו לי: לא, שום דבר. להיפך. התקציב השנה דל מאשר בשנים הקודמות. צלצלתי לחברת המתנ"סים, בדקתי: יש פעילות חדשה? יש כסף? לא. אין. בדקתי במקומות אחרים - גם אין. אז אני תוהה: רוצים להפעיל את זה החל מהשבוע הבא. כסף אין. אז מה המשמעות? 
       
       הלוא אתה ואני יודעים את המשמעות האמיתית: הקיצור יתממש, אבל הפעילות ביום שישי לא תצא לפועל, אלא באותם מקומות שההורים או הרשות ישלמו. ואיפה ההורים? ההורים לא מוכנים לשאת בנטל, כי הם אומרים: אם אני רוצה, אני אדאג לילד שלי בבית, אם אני יכול. למה אני צריך לשלוח אותו להפעלה בבית-ספר? הרשויות בכלל אומרות: אין לנו גרוש, מאיפה נפעיל את זה? אז אולי בכמה רשויות מאוד חזקות אכן תהיה פעילות, אבל בכל שאר הרשויות, באותן רשויות שכולם חרדו ואמרו שהילדים יסתובבו ברחובות, לא תהיה הפעלה. 
       
       זאת אומרת, הפערים החברתיים שאנחנו מכירים - ושאמרה שרת החינוך במשפט מקומם ומזעזע השבוע, שמערכת החינוך לא אחראית לכל הפערים החברתיים במדינת ישראל והיא לא יכולה לפעול לצמצם אותם - הפערים ילכו ויגדלו. אבל יש סכנות גדולות מאלה. כי הילדים שנמצאים ברחובות, זו לא רק שאלה של איזה חינוך הם לא מקבלים, אלא שאלה של מה הם כן מקבלים. הם חשופים לגירויים של סמים, הם חשופים לגירויים של אלימות, הם חשופים למניפולציות של מבוגרים שרוצים ומנצלים את תמימות לבם של הילדים ואת הצרכים של ההורים. זאת אומרת: מה שממשלת ישראל החליטה השבוע, זה בעצם לקחת חלק גדול מילדי ישראל וביום שישי בבוקר להפקיר אותם.
       
       אני אספר לכם על החלטה נוספת. דיברו כאן גבוהה גבוהה - אפילו חבר הכנסת סער, שמפריע עכשיו, דיבר כאן בהתלהמות רבה - בנושא הזנה לכל ילד. הלכתי לבדוק את המספרים, כי, כמו שאמרתי קודם, מלים לחוד ומספרים לחוד. מה מסתבר? השנה אכלו במערכת קרוב ל-120,000 ילדים. רובם, דרך אגב, מכספי תרומות, חלקם מכספי מיסוי של משרד הרווחה, ועוד קצת בארגון של העיריות. מה יקרה בשנה הבאה? אולי-אולי ייתוספו עוד 30,000 ילדים. דרך אגב, מכספי תרומות של קרן סאקט"א-רש"י. 
       
       מה יקרה לכל אותם 350,000 ילדים שמוגדרים כילדים מתחת לקו העוני ולא יקבלו ארוחה? אמרה לנו שרת החינוך בפירוש: היא אמרה שזה לא משנה אם לילד אין סנדוויץ' בבית או אין סנדוויץ' בכיתה. ילד רעב זה ילד רעב מבחינתה, הכול בסדר. הוא יהיה רעב בבית, הוא יהיה רעב בכיתה, הוא יהיה רעב בבוקר, הוא יהיה רעב אחר-הצהריים, היא לא מרגישה אחראית. כי מה זה משנה, היא אומרת, גם כשהוא ילך הביתה לא יהיה לו אוכל, אז מה ההבדל הגדול? תשובה יותר גרועה מזו לא הייתי יכולה לדמיין לעצמי. עומדת שרת החינוך ואומרת, שזה לא חשוב שילדים ילכו הביתה רעבים, כי גם בבית הם רעבים - אני מודה: קטונתי מלהבין את ההיגיון מאחורי הדברים. אז גם בנושא הזה התחלנו בתרועה רמה, סיימנו בקול ענות חלושה. 
       
       כשאתם בודקים את כל שאר ההבטחות, לרבות ההבטחה הגדולה של שר האוצר להקצות מיליארד ו-700 מיליון שקל ליישום דוח ועדת-דברת – אותו פער. 700 מיליון בכלל לא מתוקצבים. 

       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       - - -
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       עוד שלושה משפטים, אבל ארוכים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גברתי לא שמה לב, אבל אני שמתי לב שהיא מדברת לעניין, אז אני עצרתי את השעון לכמה דקות. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אז שלושה משפטים קצרים ולעניין. 700 מיליון בכלל לא מתוקצבים - אין להם מקור תקציבי. 500 מיליון מתוקצבים ותלויים בהסכם עם המורים, והם נועדו אך ורק לפיצויי פיטורין. הרי לכם מתוך 1.7 מיליארד, 1.2 מיליארד. 500 מיליון נוספים יינתנו רק באפריל. הם לא רלוונטיים לשנה הזאת – זה לתשתיות, והם כולם ילכו לתיקונים חיוניים, ואף אחד לא להכנת דוח ועדת-דברת. השורה התחתונה היא פשוטה: מדברים הרבה ועושים מעט, ומערכת החינוך ממשיכה להידרדר. 
       
       ולכן אסור לנו לתמוך, לא בהצעות שבאות כאן ולא בקיצוצים, אלא חייב להיות מערך של הכנסת הזאת – דרך אגב, לדעתי הוא צריך לבוא מכל סיעות הבית, זה לא עניין של קואליציה ואופוזיציה - שאומר: בסדר הקדימות שלנו כאזרחי מדינת ישראל החינוך הוא במקום הראשון, ואנחנו נותנים גב תקציבי לאמירה הזאת. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחברת הכנסת יולי תמיר. חבר הכנסת אופיר פינס-פז, בבקשה. אותו דין יהיה לך, השעון ייעצר. אל תדאג. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכסת, אני מתפלא על שרת החינוך, התרבות והספורט, משום שאני לא מכיר שרים שמציעים הצעת חוק שבעצם אומרת שהם שרים על הנייר, ושהשר האמיתי הוא שר האוצר. זה מה שכתוב בהצעת החוק. אני רוצה להסביר לציבור. כתוב: במקום "באישור", יבוא "בהסכמת שר האוצר ובאישורו. מה זה הדבר הזה? מה, שר האוצר הפך להיות שר-על לנושא החינוך? 
       
       עכשיו, אני יודע מה דעותיו של שר האוצר על מערכת החינוך הישראלית. איך אני יודע? הוא אומר את דעתו באופן גלוי וחופשי: אין לו שום הערכה למערכת החינוך, הוא חושב שהיא לא מתפקדת, הוא חושב שהיא לא שווה שום דבר, ומבחינתו - אפשר לפרק ולהקים מחדש. זה דבר אחד. 
       
       דבר שני – ברור שכל החוק הזה עלול לייצר פוליטיזציה נוראה של יום לימודים ארוך. כי עד היום קבעו שבשכונות אפשר לעשות יום לימודים ארוך - אנחנו רצינו שיהיה בכל המדינה, אבל זה מה שיש - עכשיו, בשכונות, במוסדות, והכול על-פי אישור שר האוצר. סליחה, איפה הדרג החינוכי? איפה הדרג הפדגוגי? מי יקבע איפה יהיה יום לימודים ארוך ואיפה לא? שר האוצר? וזה מה ששרת החינוך מביאה לכנסת? אני פשוט המום מההתבטלות של כל מערכת החינוך מול הדורסנות של שר האוצר. 
       
       אני קראתי את חוות הדעת של ארבל על שר האוצר בכל מה שקשור לפרשת עמדי. היא טוענת ששם הוא עצם עיניים. אני חושש שכאן הוא יפקח עין, יפקח עין על כל אישור, על כל בית-ספר, על כל שכונה ועל כל רשות מקומית. יהיה לנו קומיסר לענייני יום לימודים ארוך. אני חושב שזה דבר שהכנסת צריכה לדחות מכול וכול. 
       
       שנית, לגבי – אם כבר, אז כבר – הניסיון, או ההחלטה, של הממשלה, בוועדת החינוך של הכנסת, לקצר את יום הלימודים לחמישה ימים בשבוע, זו החלטה שערורייתית, חסרת אחריות, באמת. הרי הישגי התלמידים שלנו, לצערנו, אינם מהמשופרים בעולם, ואני מדבר בלשון המעטה. זה מה שיביא מזור למערכת החינוך, אם נקצר את שבוע הלימודים לחמישה ימים? אולי אם נקצר לארבעה ימים יהיה עוד יותר טוב, לשלושה – נפלא, שניים - מצוין, ובואו נגמור את העסק, נשלח את כולם הביתה, ונהיה כל כך מרוצים מעצמנו. נחסוך גם המון כסף. נחסוך המון כסף. 
       
       חברים, את מערכת החינוך צריכים לנהל. כל מי שעסק בתחום הזה יודע, שהבעיה במערכת החינוך היא לאו דווקא כסף, אלא מה עושים עם הכסף, לאן מייעדים את הכסף ואיך מנתבים אותו. ואני חושב שאם כל המערכת הזאת היום עוברת להסתכלות על הכול דרך החור שבגרוש, גברתי שרת החינוך - אני חושב שזו מגמה שעלולה לדרדר את המערכת הזאת לתהומות. אני חושב שיש כסף, צריך לנצל אותו נכון, וצריך לנצל אותו בצורה יעילה. 
       
       אני גם, כמובן, מצפה לגינוי חריף ולבדיקה שלך, גברתי השרה, לגבי מה שקרה היום והתבשרנו עליו בנתניה. אני לא אהבתי את מה שאמר חבר הכנסת מרגי, אבל אני חושב שמה שקרה בנתניה זה דבר שאסור לעבור עליו לסדר-היום. יהיו בית-ספר לאתיופים ובית-ספר לאחרים? כמה שנים אנחנו נמשיך לסחוב את הדבר הזה על כתפינו? רק לפני שבוע קרה מה שקרה במבשרת-ציון - מאוד לא אהבתי את זה - ועכשיו אנחנו עוברים לנתניה, ואת העלייה האתיופית הבאנו בשנת 1984, את "מבצע משה", ובשנת 1988 את "מבצע שלמה", ואנחנו ב-2004 לא מסוגלים לקלוט 30,000, 40,000, 50,000 יהודים. בושה וחרפה למדינת ישראל, ובעיני זה אות קלון למערכת החינוך הישראלית. 
       
       והדבר האחרון, אדוני היושב-ראש - אתם מתקוממים על כך שיש שביתה מחר בחינוך המיוחד? מה אתם עשיתם לחינוך המיוחד לפני עשרה ימים בוועדת הכספים? שחטתם את החינוך המיוחד בשביל לקנות את חבר הכנסת רביץ וחבריו - לא אישית, כמובן - להעביר 120, 220 מיליון שקל לחינוך העצמאי. מאיפה לקחתם את המקורות? מהחינוך המיוחד.

שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       שקר וכזב.

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       למה את אומרת שקר? זה מה שהיה בוועדת הכספים. 

שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       זה לא נכון. אתה אומר דבר לא נכון.

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       תראי, זה מה שפורסם. 

שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       פורסם. זה לא נכון. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גברתי תוכל לענות לו מייד. את יכולה להתערב בכל שלב משלבי הדיון, אם את רוצה. 

שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       זה לא נכון. זה לא נכון ברמת העובדות. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני התבשרתי - או.קיי., אם את אומרת שזה לא נכון, אני מקבל. אני אומר מה פורסם.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נרשמה הערתה של השרה. 


שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       - - - לשכר, לא של החינוך המיוחד - בלי כל קשר - רזרבה לשכר, משם זה נלקח כדי לתת - לא במסגרת החינוך - - - אלא במסגרת של שכר, שכר עבודה, של מורים בחינוך המיוחד שלא קיבלו שכר. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       מה? של החינוך המיוחד?

שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       לא, של החינוך העצמאי. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לא, כי אני שמח שלפחות לא אמרת את הססמה שאפילו חלק ממנהיגי תמיד אומרים: מה אתם רוצים, התלמידים החרדים הם מקופחים. זה לא נכון. 

שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       לא אמרתי את זה.

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני שמח שלא אמרת את זה. זה לא נכון - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא ציטט את - - -

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       - - הם מקבלים יותר. תלמיד חרדי ממוצע מקבל יותר מתלמיד חילוני ממוצע במערכות החינוך, אני רוצה שתדעו את זה, וכל מי שאומר אחרת, שיבוא ולכאן ויוכיח את זה, כי זה בלוף שהשתמשו בו לעשות ממשלות קואליציה. גם מפלגת העבודה אמרה את הבלוף הזה, וגם הליכוד, והגיע הזמן לחדול ממנו. 


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת אופיר פינס, אשר סיים תשע שניות לפני הזמן. חבר הכנסת דוד אזולאי - בבקשה, אדוני. אחריו - חבר הכנסת נסים דהן, ואחריו – חברי הכנסת משולם נהרי ואברהם בייגה שוחט. 

דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, לכאורה היום היה צריך להיות יום חגיגי, שהולכים לחוקק חוק שמאפשר לתלמידים יותר שעות שהייה בבית-הספר, ואנחנו מונעים מהם יתר שוטטות ברחובות, אבל לצערי הרב החשש הגדול שלי הוא, שהיום הזה, שבו אנחנו הולכים לחוקק את החוק הזה, ייזכר לדיראון, מהסיבה הפשוטה: בחוק הזה בעצם אנחנו הולכים להנציח אפליה בין תלמיד לתלמיד באותה שכונה. ולמה כוונתי?
       
       אני לוקח את החוק ואני קורא את אחד הסעיפים. נאמר כי החוק יוחל בהדרגה החל בשנת הלימודים תשנ"ח ביישובים או בשכונות שיקבע השר בצווים, תוך מתן עדיפות ליישובים או לשכונות אשר לדעת השר זקוקים לסיוע נוסף בחינוך, ובלבד שהחלתו - וכו'. כלומר - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       משכבת גיל. 

דוד אזולאי (ש"ס):
       
       כן, גם שכבת גיל וגם בתי-הספר, כלומר יש פה כפילות שנותנים לשר להחליט איפה זה יהיה. יכול להיווצר מצב, חברי חברי הכנסת, שבאותה שכונה יהיו שלושה-ארבעה בתי-ספר - השרה תחליט, או השר יחליט, מסיבות שלו, שבשכונה הזאת רק בית-הספר הזה הוא שיזכה לאותה הטבה של יום לימודים ארוך, כאשר בבית-ספר השכן באותה שכונה, שם לא יקבלו. למה? כי יש לשרה שיקולים.
       
       אני חושב - ואני לא בא חלילה לחשוד בשרת החינוך הנוכחית, אבל אנחנו לא יודעים מי יהיה שר החינוך הבא, אין לנו שליטה על הדברים האלה. צריך לזכור שהיום זו שרת החינוך לימור לבנת - שבכל זאת אני מאמין שיש לה רגישות יתירה לעיירות הפיתוח - אבל נתאר לעצמנו שמחר יבוא שר אליטיסטי משינוי והוא יחליט: בשביל מה אני צריך לתת ביישובים כמו בית-שאן או דימונה או נתיבות? שם לא צריך. ואם כן - אם באותו מקום יש, לדוגמה, בית-ספר ממלכתי, ובית-הספר השני הוא של החינוך החרדי, הרי ברור לנו מראש מה תהיה החלטתו של אותו שר. יבוא ויקבע בצורה שרירותית, כי החוק בעצם מאפשר לו את הדבר הזה, לא לתת לאותו בית-ספר יום לימודים ארוך. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שזה יהיה מצב של אפליה לא רק בין תלמידים וזרמים שונים. באותה שכונה יכולים להיות ילדים, כאשר באותו בניין ילד אחד מקבל יום לימודים ארוך והילד בבית ממול לא יקבל יום לימודים ארוך, בגלל החלטה שרירותית. 
       
       רק בימים אלו אנחנו עדים לכל מיני מינויים פוליטיים שמתמנים, ואדוני היושב-ראש התבטא בעניין הזה – ובאמת, יישר כוח על ההתבטאות הזאת - אבל - - -

מגלי והבה (הליכוד):
       
       - - -

דוד אזולאי (ש"ס):
       
       חבר הכנסת, אין לי בעיה עם זה, אבל תשמע אותי. לי אין בעיה עם המינויים האלה, אני חושב שצריך לעשות מינויים בתפקידו של שר, שיהיו מינויים על-פי כישורים - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני, אנחנו דנים בחוק יום לימודים ארוך, כי אני לא אוכל לתת לאדוני לדבר עד בלי קץ. 

דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אני כבר מסיים. אני לא בא לדבר על המינויים, אבל עובדה - תראה מה קורה היום. אני לא רוצה להגיע לאותו מצב שבחינוך אנחנו מפלים בין ילד לילד. אסור שבמדינת ישראל של היום תיווצר אפליה בין ילד לילד מפני שיש שיקול דעת לשר. 
       
       אני חושב שהסעיף הזה צריך להימחק ולעבור מן העולם, ואין לאפשר לשר להחליט. יש מערכת פדגוגית. אני בכלל חושב, אם מחליטים על יום לימודים ארוך - ביישוב, ולא בשכונות, ולא לפי גילאים. תודה רבה, אדוני. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת דוד אזולאי. רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת נסים דהן - אינו נוכח. חבר הכנסת משולם נהרי - אינו נוכח. חבר הכנסת אברהם בייגה שוחט - בבקשה, אדוני. אחריו - חבר הכנסת יצחק לוי, אשר ממתין בסבלנות רבה לתורו. נשמע את דבריו כשר החינוך לשעבר. 

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מטבע הדברים אני אתחיל בפסקה שמקנה זכות מאוד תמוהה לשר האוצר להתערב ולקבוע היכן, באיזו שכונה, באיזה מקום, תתקיים מערכת של יום לימודים ארוך. ברוך השם, שימשתי שנים לא מעטות כשר האוצר, ותמיד ידעתי שצריך בשלב מסוים לשים מגבלה על הכוח של שר האוצר, שהוא גדול ממילא. נראה לי באמת חמור במיוחד שהחלטה מהסוג הזה צריכה להיות החלטה אדמיניסטרטיבית של שרים, שהיא לא בנויה על קריטריונים ברורים במאה אחוז, וודאי וודאי אין לשר האוצר מה להגיד בעניין.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מעניין אותי רק - אני עצרתי את השעון - האם התקציב הוא תקציב מיוחד שיינתן מפעם לפעם, שלא מתקציב משרד החינוך? 

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       לא. לפי דעתי, התקציב - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אז מה יש לשר האוצר לומר פה דבר בכלל?

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       הנה בדיוק הנקודה. מכיוון שאנשי משרד האוצר ושר האוצר עצמו, בעצם הבקשה הזאת מביעים חוסר אמון מוחלט במערכת החינוך.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, מבחינה קונסטיטוציונית, אני לא מבין. הרי שר האוצר - הוא מחלק את התקציב בין השרים ולאחר מכן הוא מסיים את תפקידו, אלא אם כן יש רזרבה.

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       הכנסת מחלקת את התקציב בין השרים.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שר האוצר מחלק את התוכנית לחלוקה. הממשלה מאשרת, והכנסת מאשרת או דוחה בהתאם לצורך. מה יש לשר האוצר לבוא ולומר? האם הוא יכול לומר לשר התקשורת: עכשיו אתה תעשה כך או אחרת, או רק באישורי? הרי זה תקציב על-תנאי. 

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       בוא אני אגיד כך. מתוך הניסיון - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני לא מדבר כרגע על השרה לבנת או על השר נתניהו. אני מדבר על בייגה שוחט ושרת החינוך דליה איציק.

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       מטבע הדברים - וזה לא יהיה בבחינת גילוי אמריקה - משרד האוצר מעורב הרבה מאוד בתוך תקציבי המשרדים - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה בסדר.

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       - - באמצעות הרפרנטים, ויש הרבה מאוד כוח לאוצר בפעולה כזאת או אחרת, אבל אני לא יכול להעלות על דעתי - וודאי יעיד פה דוד לוי, שהיה שר השיכון במשך שנים רבות, ושר שיכון מאוד פעיל, שהוא היה צריך על כל אישור במחלקה למוסדות ציבור - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבל זה תקציב על-תנאי. 

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       - - שבנתה בית-ספר, היה צריך להגיד לה איפה לבנות ואיפה לא לבנות. היתה מערכת במשרד השיכון, אני הכרתי אותה כצרכן, כראש רשות, מהצד השני - לפעמים האוצר מבקש משהו, אומר משהו, אבל אי-אפשר שמצב כזה ייכתב בחוק; לא באיזו תקנה או באיזה הסכם בין שרים. בחוק ייאמר שצריך על כל פתיחה של כל מוסד - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האמור הוא שחלק מהתקציב יכולה שרת החינוך להוציא רק באישור שר האוצר. זה דבר שמבחינה קונסטיטוציונית אינו מתקבל.

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אני חושב שזה אבסורד, לכן על מה אני מלין? אני מלין גם על הרצון לצבור כוח כזה. דרך אגב, אתה עסקת בשידור הציבורי. אני לא יודע אם אדוני יודע, אבל מכיוון שאין מליאת רשות השידור, אין הנהלת רשות שידור, היום כתוב - על-פי תקנות מיוחדות שאושרו בוועדת הכספים - שעל כל הוצאה ברשות השידור, שר האוצר צריך להחליט. כלומר, לא השר אולמרט, שהוא האחראי לזה, אלא שר האוצר. אני לא מדבר על השאלה למה זה חשוב במוסד ההוא שכך יהיה. כל אחד מאתנו מבין - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אלה תקנות לשעת-חירום.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       - - שחלפו שנה-שנתיים מיום היווסדנו, ואנחנו יכולים - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שעת-חירום ברשות השידור.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אני חושב שזה פסול מעיקרו.
       
       אני רוצה להגיד מלה על התמונה של המערכת, איך היא נראית. אני לא חושד בשרת החינוך, חס וחלילה, שיש לה איזה רצון לפגוע במערכת החינוך. היא שרת החינוך והיא מבינה שיביטו אחורה כמה שנים וישאלו: מה קרה בזמן כהונתך, לאן הובלת אותנו, והיכן נפלו הדברים. הדבר מתחיל מהמדיניות הכוללת של הממשלה. קרי, המשאבים הכספיים.
       
       אני אביא דוגמה אחת, ואני אתייחס רק לשני דברים. כל מי שעסק בעניין יודע שמדינת ישראל בנתה, בצורה כזאת או אחרת, בערך 2,000 כיתות בשנה; דרך מפעל הפיס ודרך הממשלה, פעם זה היה משרד השיכון, אחרי זה זה עבר למשרד החינוך, אחרי זה לרשויות. ב-2001 אמרו ש-2,000 כיתות זה דבר זניח, יש לנו צורך ב-8,000 כיתות. באה הממשלה עם מפעל הפיס בתוכנית גרנדיוזית של 6,000 כיתות, ואמרה: להוציא מכרזים, מה שנקרא PFI, שיזמים פרטיים יבנו עוד 2,000 כיתות, וקצת יהיה מהתקציב, ונבנה 5,000 כיתות בשנה. חלפו ארבע שנים. בשיטה השמרנית המאוד גרועה, היינו בונים כבר 8,000 כיתות בארבע שנים. זה היה מספיק, סוגרים קצת פערים במגזר החרדי, קצת במגזר המיעוטים, קצת במקומות שבהם יש בעיות. אני קובע מתוך ידיעה: לא נבנו יותר מ-4,000 כיתות בארבע השנים האלה. כלומר, לא רק שדיברו על 2,500-3,000 כיתות בשנה, אלא גם הדבר הנורמלי, מעשה יום-יום - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נדמה לי שבארבע השנים האחרונות בנו 1,400.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       קודם המכרז של ה-PFI לא הצליח, באמצעות מפעל הפיס לא הצליחו לבנות, במשרד השיכון שחקו את התקציב. לא פלא שהיום אנחנו רואים עשרות אלפי תלמידים שאין להם כיתות חדשות, וכל זה אחרי הדיבורים הגדולים.
       
       מלה על חמישה ימי לימוד בשבוע. אני רוצה שיהיה גילוי נאות. אני מאלה שחושבים שמדינת ישראל באופן בסיסי צריכה לעבור לחמישה ימי לימוד בשבוע מטעמים כלליים, חברתיים, כלכליים. המשק הישראלי כבר עובד ברובו המכריע חמישה ימים בשבוע, למעט בשירותים, וטוב שיש לנו שירותים ביום שישי. חשוב למשפחה של אדם שעובד חמישה ימים, שיוכל לצאת עם הילדים. הרבה פעמים אין תחבורה ציבורית בשבת, אנשים מסורתיים לא יוצאים בשבת, ואורח החיים במאה ה-21 מחייב סוף שבוע ארוך. מי שהוא אדם מסורתי, יצא ביום שישי, יחזור הביתה, מי שרוצה לנסוע גם לשבת, ייסע לשלום. צריך לעבור לכך, זאת חברה אחרת, חברה מערבית מתוקנת. 
       
       העובדה והראיה הן שחמישה ימי לימוד בשבוע לא פוגעים בהישגים, לא בצרפת, לא באנגליה, לא באיטליה ולא בגרמניה, וכל הסיפורים שיום נוסף מעלה את האיכות, זה דבר והיפוכו. זה מה שקרה אצלנו. 
       
       אבל, אי-אפשר להגניב החלטה כזאת בוועדת החינוך. צריך לדבר עם ארגוני המורים, לנסות ולשכנע. דרך אגב, אני אגלה סוד, ארגון המורים היסודיים, שהוא הארגון הגדול, לפני שמונה שנים תמך במעבר לחמישה ימי לימוד. 
       
       צריך להסדיר את העניין של העיסוק הקהילתי בימי שישי במקומות שבהם אין פתרון אחר, לא בית-ספר, אבל בהחלט מתנ"ס או פעילות ספורט בבית-הספר או במסגרת שתינתן לילדים. אפילו אם זה עולה קצת כסף, צריך לתת את הפתרון הזה. 
       
       צריך לדאוג להזנה, ואם כבר הלכנו להזנה, צריך להתלבש על העניין הזה ולקבוע יום לימודים בערך עד 15:00, לא כולו פרונטלי. 
       
       אני יודע שיש כאלה שתוקפים את הרעיון מיסודו. אני בעד המעבר לחמישה ימי לימוד בשבוע, אבל עבודת ההכנה והתנאים הנלווים לא בוצעו כהלכה, ועל כך אני מלין. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת ושר האוצר לשעבר אברהם בייגה שוחט. שר החינוך לשעבר, חבר הכנסת יצחק לוי, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת אריה אלדד. בבקשה.
       
יצחק לוי (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, גברתי שרת החינוך – אינני יודע אם היא שומעת או נמצאת כאן – אני אולי אתחיל בהערה קצרה על נושא חמישה ימי לימוד בשבוע. אני לא חושב שזה הדיון, אבל, אדוני היושב-ראש, מייד עם פתיחת המושב צריך לערוך פה בכנסת דיון, דיון מעמיק, אי-אפשר להגניב דבר כזה. שמעתי את חבר הכנסת שוחט, דעתי קצת אחרת, אבל נדון, נדבר. זה נראה לא טוב שפתאום התעוררנו בוקר אחד עם חמישה ימי לימוד בשבוע. יכול להיות שיש לזה הצדקה, יכול להיות שלא, בואו נדון.
       
       אני רוצה להתייחס להצעת החוק. שרת החינוך פתחה ואמרה שהצעת החוק לא יושמה, לא כאשר הייתי שר החינוך ולא כאשר חבר הכנסת שריד היה שר החינוך. זה פשוט לא נכון, גברתי השרה. אנחנו יישמנו את חוק יום לימודים ארוך. בעיירות שלמות יש יום חינוך ארוך; אני מפנה אותך לקריית-מלאכי, לנתיבות, לאופקים, ב-1998, ב-1999. אני מצטער שאת, כשרת החינוך, בשום שנה לא הצלחת ליישם.
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       אתם לא יישמתם את זה על כל הגנים, בניגוד לחוק. 
       
יצחק לוי (מפד"ל):
       
       לא כך, ממש לא כך.
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       בדיוק כך.
       
יצחק לוי (מפד"ל):
       
       החוק מדבר על יישובים או שכונות. צריך להבין שהחוק מאפשר בשכונות בלבד.
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       לא יישמתם בגנים כשאתה היית שר החינוך.
       
יצחק לוי (מפד"ל):
       
       באותם יישובים כן. תבדקי את זה, יכול להיות שאחר כך הורידו את זה.
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       היישובים שברשימה.
       
יצחק לוי (מפד"ל):
       
       יכול להיות שאחר כך הורידו את זה. את אמרת בדברי הפתיחה שלך: אף אחד לא יישם. כלומר, זה חוק מת. וזה לא נכון. התחלנו ליישם; נכון, לאחר מכן משרד החינוך הפסיק ליישם את העניין.
       
       לעצם החוק. גברתי השרה, למה לך הסכמת שר האוצר? בשביל מה את צריכה אותה? אני אומר את זה בכל הידידות עם שר האוצר. הרי גם כך הם מתערבים יותר מדי במה שקורה במשרד שלך, וגם כך הם לא נותנים לך לחיות שם, אז את מסכימה שבחקיקה ראשית יהיה כתוב שכדי להכניס שכונה או בית-ספר למסגרת יום חינוך ארוך את צריכה את הסכמת שר האוצר? הדבר לא מובן, גם לא הסברת את זה. 
       
       החקיקה הזאת איננה ראויה, מכיוון שהיא נוטלת מסמכויות שר החינוך - את נותנת מסמכויות שר החינוך לשר האוצר, שגם כך לוקח אותן, גם בלי שזה כתוב בחוק. אם הרשימה לא מוצאת חן בעיניו, הוא כבר יודע איך לטרפד את העניין. במקום להילחם על זה - ושר החינוך צריך להיות הרבה יותר עצמאי בהחלטות שלו - הרי אנחנו מכניסים עז בכל מערכת החינוך. יש לנו שותף, שר האוצר נהיה שותף ראשי שלנו, בחקיקה ראשית. זה דבר אחד שבגללו אי-אפשר לתמוך בחוק הזה.
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       שר האוצר כל דבר לוקח מהבסיס, ואז הוא נותן כסף צבוע, והוא שולט.
       
יצחק לוי (מפד"ל):
       
       הוא עושה את זה כך או כך. אם אני רוצה להוסיף את בית-הספר "רמב"ם" באשקלון למסגרת יום חינוך ארוך, למה שר האוצר צריך לחתום על זה? למה אני צריך את זה? הרי בין כך הוא עושה זאת. צריך את זה עוד בחקיקה ראשית?
       
       לסעיף הראשון. גברתי השרה, אנחנו הורסים פה את אחד הבסיסים של יום חינוך ארוך. הראייה של יום חינוך ארוך היתה גם ראייה חברתית, גם ראייה שכונתית. אי-אפשר שבאותה שכונה, גם אם יש בית-ספר אחד קצת יותר טוב ובית-ספר אחר קצת פחות טוב, אותם ילדים בשכונה, אותם ילדים בעיירה, חלק ילמדו יום חינוך ארוך וחלק לא ילמדו יום חינוך ארוך, חלק יקבלו הזנה בבית-הספר וחלק לא יקבלו הזנה בבית-הספר, חלק יהיו משולבים בחוגים חינם וחלק יצטרכו לשלם במתנ"סים כדי להשתתף בחוגים. זאת היתה הראייה, זה היה העניין. כאשר ישבנו על יום חינוך ארוך אמרנו שנעשה דבר שההשלכה החברתית שלו היא השלכה נכונה, שלא ניצור אפליות. מה את רוצה לעשות כאן? את רוצה באמת לפרק את הרקמה החברתית הזאת.

	אני רוצה לשאול אותך עוד שאלה, גברתי השרה. איך את חושבת ליישם את זה השנה בתוך 60 יום? איך אפשר, כשמחר נפתחת שנת הלימודים? איך אפשר תוך כדי שנת הלימודים ליישם דבר כזה? לא היה לנו מספיק זמן להתכונן? הרי אפשר היה לכנס את הכנסת 60 יום קודם, ולבוא ולהגיד: אנחנו מתכוונים לצרף x בתי-ספר. האם את חושבת שבתוך 60 יום תתוקצבי בתקציב נוסף כדי להתחיל להכניס בתי-ספר אחרים? צריך מורים, צריך מערכת, צריך להסתדר עם העניין.

	אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, אני חושב שהחוק הזה הוא ממש לא ראוי. אנחנו, אני מדבר בשם עצמי בכל אופן - ודאי אתנגד לו ואצביע נגדו. תודה רבה. 

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אני מודה מאוד לחבר הכנסת יצחק לוי, שר החינוך לשעבר. חבר הכנסת אריה אלדד - בבקשה, אדוני. אחריו – חברת הכנסת גילה פינקלשטיין. אם היא לא תהיה כאן – חבר הכנסת אורי אריאל.

אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, לכאורה התיקון שמבקשת שרת החינוך יש בו טעם, ויש סיבות לרצות דיפרנציאציה בהנהגת יום לימודים ארוך במיתאר של מצוקת משאבים. יש בתי-ספר של אוכלוסיית מצוקה ויש בתי-ספר של אוכלוסיית שפע, ושניהם יכולים להיות מאותו יישוב. אבל בשבוע שעבר פגשתי חייל, יליד הארץ, בוגר בית-הספר "טוב" בהוד-השרון, שלא ידע מהי מצדה, ולא ביקר במבצר הזה שהוא מבסיסי תפיסת העצמאות הלאומית שלנו. כלומר, גם בתי-ספר טובים באוכלוסיית שפע, שלא יהיו בדיפרנציאציה הזאת, זקוקים מאוד-מאוד ליום לימודים ארוך יותר, כדי שיספיקו אולי ללמוד שם דברים חשובים. כנראה כסף אינו מבטיח דבר בחינוך, ולפעמים אולי ממש להיפך.
       
       אולי הבעיה היא לא במשאבים אלא בסדרי העדיפויות. הבנתי שבכמה בתי-ספר בתל-אביב הקצו שעות הוראה יקרות כדי לחנך את הילדים, את הבוגרים לעתיד, להיות חיילים טובים במחסומי צה"ל ביהודה ובשומרון, כדי שלא יתעללו בערבים. כאילו מי שלא יודע מהי מצדה ולמה אנחנו נלחמים פה בארץ כדי ששנית מצדה לא תיפול, כאילו מי שאינו יודע ואינו מחובר באמת לעם ולארץ יכול להיות סתם חייל מנומס, לא קלגס, לא חייל הנלחם על מולדתו ולא חייל כובש.
       
       שמעתי גם שמשרד החינוך והתרבות הנהיג מהשנה הבאה בחינת בגרות בלימודי מגדר. נדמה לי שיש פה איזה שינוי של שיקול דעת מה חשוב ומה לא חשוב. במקום שבו אין יודעים מהי מצדה, אני פחות מוטרד מלימודי המגדר. לא אלה מה שישנו באמת את ההוויה הלאומית שלנו בארץ. גם וגם וגם וגם, ומרוב שאנחנו רוצים הכול אין לנו אל"ף-בי"ת, ואיננו יודעים חשבון, ואיננו מבינים את הנקרא ואיננו יודעים מהי מצדה. תפסת מרובה בעניין הזה. 
       
       נדמה לי שהבעיה היא גם לא סדרי העדיפויות וגם לא משאבים, אלא לפעמים דמויות הראויות לחיקוי. בעניין הזה, כאשר ראש ממשלה קם וקורא לעם ישראל בארצו כובש, הוא גורם יותר נזק חינוכי ממה שעשרת אלפים מורים ומיליון שעות הוראה יוכלו אי-פעם לתקן. כאשר אנחנו מנסים בצד אחד לחנך לדמוקרטיה, ויש לנו ראש ממשלה שרומס את הדמוקרטיה ובז לשרי ממשלתו, לסיעתו ולמפלגתו, ורומס כל התחייבות מפורשת שלו, הרי הוא דוגמה אנטי-דמוקרטית ואנטי-חינוכית. וכאשר הוא ממנה שרים או מפטר שרים על-פי שיקול דעתם הפוליטי ולא על-פי כישוריהם, כאשר הוא מפטר שרים כדי לזכות ברוב, וממנה שרים על-פי עומק הפנכה שהם מוכנים ללקק – הבעיה שלנו היא ראש הממשלה, גם בחינוך, אולי בייחוד בחינוך. תודה רבה. 

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת אריה אלדד. חברת הכנסת גילה פינקלשטיין אכן לא כאן. לכן, חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה, אדוני. אחריו – חבר הכנסת מגלי והבה, ואחריו – חבר הכנסת דהאמשה.

שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       זהו?

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       לא. זו הרשימה הסגורה: אורי אריאל, מגלי והבה, עבד-אלמאלכ דהאמשה, נסים זאב, צבי הנדל, ג'מאל זחאלקה ומשה גפני. זאת הרשימה ואין בלתה. בבקשה, אדוני.

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, ראשית ראוי לציין: שלא כמקובל במקומותינו, השנה שנת הלימודים נפתחת בזמנה, בעתה וללא שביתות, להוציא מגזר אחד חשוב מאוד – ילדי החינוך המיוחד. אני פונה מפה לשרת החינוך, לשר האוצר, לרשויות ולהסתדרות למצוא את הדרך שגם התחום הרגיש הזה, הרגיש מאוד אפילו, לא יעיב על שמחת פתיחת שנת הלימודים. 
       
       ההצעה שעומדת בפנינו יש בה היגיון, עם ההערות שכבר נשמעו פה לגבי מעורבות שר האוצר, שאיננה במקומה. אין צורך בפיקוח הצמוד הזה של משרד האוצר, של שר האוצר, על כל פעולה שעושה כל שר בתחום תקציבו ובתחום פעולת משרדו. ראוי שהממשלה תביא את זה כתיקון שלה, ולא אנחנו פה נצטרך לעשות את הסדר הזה. 
       
       יחד עם פתיחת שנת הלימודים אנחנו מתבשרים, שיש תלמיד אחד שמפריע לכל שאר התלמידים. התלמיד הזה הוא ראש ממשלתנו. במקומות מתוקנים היו אומרים לו: תצא בחוץ, אל תפריע לשאר. מספיק, תעשה מה שאתה רוצה לבדך. אלא שמדינתנו יש לה עוד מה לתקן, ואני לא מהמיואשים, ובעזרת השם גם נתקן. התלמיד הזה לא רק שהוא מפריע, אלא הוא איננו יודע מה הוא סח. 
       
       כבר הזכיר ידידי חבר הכנסת אלדד, שעד שמלמדים במקומותינו איזה ערך, איזה דבר, מעז ראש הממשלה לעמוד פה ובמקומות אחרים ולהודיע, שאנחנו יושבים בארצנו שהיא לא ארצנו, שטח שכבשנו. ממי כבשנו? איננו יודע על מה הוא מדבר. פוגע בכל ערך, כאשר פה מוסיפים שעות לחינוך בדמוקרטיה הוא פועל הפוך מהדמוקרטיה.
       
        כאשר הוא מדבר על ביטחון, ואנחנו בפתיחת שנת הלימודים, האם חברי הליכוד למשל יודעים מה לא אישרה ועדת החריגים בראשות מנכ"ל משרד ראש הממשלה בחבל-עזה? אגיד לכם, כמו גם לשאר החברים, מה היא לא אישרה: היא לא אישרה להחליף גג לא-ביטחוני בגג קשיח נגד פצצות המרגמות. הדרישה היא דרישה של מערכת הביטחון. היא לא דרישה קפריזית של איזה הורה או תלמיד. אבל, ראש הממשלה, איש בלתי אחראי למעשיו, או לשם תיקון, לרוב מעשיו, איננו מאשר לתת ביטחון לילדי גוש-קטיף. 
       
       יתירה מכך, הממשלה הזאת מעבירה החלטת ממשלה שמסייעת לכל התלמידים במרחב גוש-קטיף: לקיבוץ סעד, לקיבוץ כפר-עזה, לשדרות. למי הממשלה הזאת איננה מסייעת? לילדי גוש-קטיף, כי הם הרי נמצאים בעין הסערה ועליהם יורים כל יום. 
       
       מדוע לא יתגייסו חברי הקואליציה ויפנו לממשלה לתקן את המעוות? פניתי אליך, חבר הכנסת מגלי, כפי שפניתי אל חבר הכנסת גדעון סער, יושב-ראש הקואליציה, כפי שפניתי אל שר הביטחון שאול מופז. פניתי גם לאחרים. חברים, אין תשובה מקריית הממשלה, מאף אחד. והרי מדובר רק בביטחון ילדי גוש-קטיף. לא יותר, גם לא פחות. 
       
       יושב שר הרווחה באותה ממשלה, ואני אומר לך, ידידי, שר הרווחה, מר אורלב: תצא בחוץ. תפסיק עם השטויות והגמגומים והבירבורים. תצא בחוץ.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       נא לסיים.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מסיים. 
       
       הרי בסוף ננצח. אני אומר: אנחנו ננצח – זו השפיות, הציונות, התורה תנצח. השאלה היא כמה נזקים נסבול עד שנגיע אל הרגע הזה. אבל בעזרת השם יש לנו אהבה, והיא תנצח. תודה.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת אורי אריאל. חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני דווקא רוצה לברך את שרת החינוך. בדרך כלל אנחנו נחשבים מגזר המופלה לרעה. אבל, גברתי שרת החינוך, אני מברך אותך: בבדיקה שעשיתי, בכל המגזר הדרוזי יש יום לימודים ארוך. היום הודיעו לי על כפר אחד – הקרן שתמכה ביום לימודים ארוך לא ממשיכה לתמוך השנה. אבל אני בטוח שגם לכך ימצאו את הפתרון. 
       
       מה שרציתי להגיד הוא כמה חשוב וכמה תרם יום הלימודים הארוך, שהביא להישגים היותר טובים בתוצאות מבחני הבגרות במערכת החינוך במגזר הדרוזי. היינו במצב של 39% בהישגי הבגרות, והגענו היום ל-49% ול-48% בחלק מהיישובים בזכות אותו יום לימודים ארוך, ובזכות אותה השקעה של שרת החינוך, המנכ"לית שלה וצוות המשרד, שמסייעים למערכת החינוך הדרוזית, גם בנושא התקנים וגם בנושא ההיערכות לפתיחת שנת הלימודים. על כך אני רוצה להודות לך, ולחזק את ידייך.
       
       שמעתי כאן חלק מחברי הבית, אלו שמבקרים. שמעתי שני סוגי מבקרים: שמעתי את חבר הכנסת בייגה שוחט שדיבר, ודיבר לעניין, על כך שלפעמים לא בנינו מספיק כיתות לימוד בגלל אילוצים תקציביים; אבל שמעתי באותו צד את חברת הכנסת שהיא גם חברת ועדת החינוך, שאמרה על מערכת החינוך: תרמית אחת גדולה. כל מה שאנחנו עושים, כל המהפכה הזאת והרפורמה של דברת וכל מה שעשינו והכנו על מנת להביא את מערכת החינוך למצב הרבה יותר טוב לקראת האתגרים של המאה ה-21 - היא מדברת על תרמית אחת גדולה. 
       
       אז אני חושב, חברת הכנסת יולי תמיר, שלא נמצאת כאן, שכדאי שנסתכל על פרצופנו בראי. יש הבדל בין ביקורת בונה לבין ביקורת שמטרתה להקניט ולהגיד דברים לא נכונים. מי שהיה שותף, וראה במהלך דיוני ועדת החינוך את כל המאמצים שנעשים על מנת ליישם את הרפורמה בחינוך, דבר שלא עשו במשך שנים, צריך באמת להתבייש לו. במיוחד אותה חברת כנסת. ישבתי כאן ושמעתי שהיא אמרה: פס ייצור של הצהרות, שאין מאחוריהן כלום. אני אומר לה, ואני אומר לכל אלו שמבקרים: תסתכלו על מערכת החינוך ועל השינויים, למרות האילוצים התקציביים שאנחנו עוברים ולמרות כל הקשיים, מערכת החינוך עדיין מתפקדת. 
       
       אני רוצה לברך את כל מי שהחליטו לפתוח את שנת הלימודים בלי כל השביתות. אותו מגזר, הלוואי שהבקשה שלו היתה לדאוג לתלמידים, ולא לשכר של העובדים. על שכר העובדים אפשר להיאבק, אבל לא להשתמש בתלמידים שאותם צריך לחזק ולתת להם "שוונג" בפתיחת שנת הלימודים, כשהם באים ומתחילים את הלימודים. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       נא לסיים.
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, על פתיחת שנת הלימודים מחר במצב שעליו אנחנו מדווחים, צריך לברך ולהודות לשרת החינוך ולכל אלו שעוסקים במלאכה. תודה רבה.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה לחבר הכנסת מגלי והבה. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו - חבר הכנסת נסים זאב. 
       
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, דיברו קודמי ודיברו ודיברו על החינוך בכלל, על יום חינוך ארוך ועל המון דברים שקשורים לחינוך, גם על המצוקה הנוראית שממנה סובל החינוך הערבי. כך שרואים שהחינוך הזה כביכול איננו שייך לתחום אחריותה של שרת החינוך, ומישהו אחר צריך לטפל בכך.
       
       ברשותך, אדבר על אותם מושגים חינוכיים, אבל מהווי חיינו, דברים הרבה יותר בוערים וכאובים לא פחות, לכל הפחות. זה לא סוד שזה 17 יום מתקיימת שביתת רעב בבתי-הסוהר כאן, בתוך ישראל. אסירים פלסטינים, שנאסרו בגין התנגדותם לכיבוש ובשל מעשים שבתי-המשפט קבעו שהם ישבו בבתי-הסוהר בגינם, שובתים רעב כאשר דרישתם היא אחת. 
       
       הם אומרים: אנחנו בני אדם. גם לנו יש מינימום של כבוד. אותנו לא צריך להפשיט בעירום על כל צעד ושעל, בכל פעם שאנחנו יוצאים מהחדר, למרפאה, לפגישה עם אורח בכלא, בין שמדובר בחבר כנסת, עורך-דין או כל מבקר אחר. ואשר ל-25%-30% שמקבלים ביקורים, תינתן האפשרות לכך שהביקורים הללו יתקיימו בתנאי מינימום של ראייה ואפשרות של דיבור ושמיעת האחר. 
       
       הם לא עומדים על זכותם היסודית שיכירו בהם כשבויי מלחמה וכאנשי התנגדות. הם לא דורשים זאת. הם אומרים: לא רוצים לערב פוליטיקה בשביתה הזאת. אנחנו מסתפקים בדרישות מינימליות, דרישות אנושיות, דרישות שכל אדם מחויב להן באשר הוא אדם ובאשר הוא מכבד זכויות אדם.
       
       ערב השביתה, השר לביטחון פנים אמר ועמד על כך, ולא חזר בו מכך. שמעתי פעם שהוא חזר בו, אבל באותה הזדמנות שאני לכל הפחות הייתי עד לה ושמעתי, הוא אמר שהוא לא חוזר בו מהדברים. הוא אמר: מצדי שימותו. בסדר, השר לביטחון פנים, שר שאחראי לאנשים ששובתים רעב, הוא הממונה הישיר עליהם, והוא מצהיר: מצדי שימותו. בכל מדינה מתוקנת, בכל מדינה שמכבדת את עצמה, כאשר פורצת שביתת רעב והשר אומר "מצדי שימותו", הוא היה מתפטר או מפוטר בתוך דקות. הוא לא היה מחזיק מעמד. 
       
       אומנם הוא עצמו היה צריך להיות מפוטר או להתפטר בגלל המינויים הפוליטיים, אבל אין לי זמן להתייחס לכך, אני חייב להתרכז בנושא שלי.
       
       כבוד היושב-ראש, השר הזה איננו מרשה לחברי כנסת לראות או לפקח על השביתה מקרוב, לראות את המצב. הוא לא מאפשר לרופאים שמוכנים – והם עדיין מוכנים – לבדוק את העצורים ואת החולים. מן הסתם, לאחר 17 יום של שביתת רעב, גם אנשים בריאים ששבתו הופכים אנשים חולים, והם זקוקים לטיפול רפואי. אף אחד לא יודע מה המצב, מה מספרם וכמה נמצאים שם. 
       
       גם ועדת הפנים של הכנסת, שהיא הממונה הישיר על בתי-הסוהר וזהו תפקידה, איננה נענית לדרישתי לקיים ישיבה ולדון בכך. אני גם לא מצליח לתפוס את יושב-ראש הוועדה. בבתי-הסוהר שובתים רעב וועדת הפנים ואיכות הסביבה לא תתכנס? לא תתייחס? לא תסייר? לא תשאל? איפה אנחנו חיים? 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       נא לסיים.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       מה המצב הזה? לאן הגענו? מדובר באסירים, מה שלא תהיה הדעה הפוליטית שלהם, שלנו ושל כל אחד.
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       הם רוצחים.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אבל בסופו של דבר מדובר בבני אדם שנמצאים בבתי-כלא באחריות המדינה הזאת, השרים האלה, הכנסת הזאת, והיא לא יכולה להתעלם מכך. אני חושב שכולנו חייבים לדאוג לכך שגם האנשים האלה יזכו למינימום של זכויות, של שמירה על כבודם באשר הם, מעבר לכל דעה פוליטית, ולכל אחד יכולות להיות דעות פוליטיות כרצונו. תודה רבה, אדוני.
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה. חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב בראש, כנסת נכבדה, כבר שנים החוק הזה קיים, אבל יישומו נדחה מדי פעם, וכמעט בכל פעם שזה עולה הוא נקבר מחדש בחוק ההסדרים. מעניין שעד לאחרונה גם משרד החינוך חשב שהתוכנית אינה טובה ואולי נכשלה ושאפשר אפילו לוותר עליה. יש כאן אליה וקוץ בה. אינני מבין: מצד אחד רוצים להאריך את יום הלימודים ולהוסיף שעות, אבל מצד שני לעבור לחמישה ימי לימוד, כמו חמישה ימי עבודה. זו עבודה. אנחנו עובדים. על מי אנחנו עובדים כאן? אנחנו מדברים כאן על חינוך ילדי ישראל.
       
       אדוני היושב בראש, אני רוצה לדעת, בראש ובראשונה, האם במערכת שכבר קיימת בהתנדבות התוכנית בכלל הצליחה או לא. לפי כל הסטטיסטיקות, בלמעלה מ-50% זה נכשל. 
       
       המערכת לא ערוכה לקלוט יום לימודים ארוך. יש כאן העדר של תמיכה של משרד החינוך, שאמורה להתבטא במשאבים נלווים מעבר לשעות ההוראה. היום המצב הוא שיש מחסור בחדרי לימוד, במתקנים, בפעולות העשרה, במגרשי ספורט, בחדרי מחשב ובמעבדות, ויש קושי בהתארגנות להאכלת התלמידים שנשארים בבתי-ספר עד שעות אחר-הצהריים, 15:30 ו-16:00. המערכת לא ערוכה לזה בכלל. התנאים הירודים בבתי-הספר, ללא מזגנים וללא תנורי חימום ראויים, והשהות הארוכה בכיתות גורמים סבל לתלמידים, ואני לא יודע אם בסופו של דבר אנחנו מאורך הגלות, מאורך השעות, נצליח להפיק יותר חינוך ולימוד יותר טוב בבתי-הספר. 
       
       תוספת השעות כשלעצמה לא די בה כדי ליצור יום לימודים ארוך טוב, במיוחד כאשר לבתי-הספר חסרות שעות רוחב שמאפשרות לפצל את הכיתה לקבוצות קטנות במקצועות שבהם יש צורך בכך.
       
       צריך לזכור שלא מדובר בתוספת שעות, ויום חופשה נוסף לילדים מדי שבוע יטיל מעמסה כבדה על ההורים. זה יגרום להגדלת הפערים. השכבות החלשות לא יוכלו לממן פעילויות לילדים בימי שישי. 
       
       כיצד נוכל באמת למנוע יצירת מוקדי מצוקה ולפעול לצמצום הפערים החברתיים בחינוך?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שוחט, נא לצאת עם הטלפון הנייד.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אם רוצים לתת באמת יותר שעות לימוד, זה חייב לחול על כל המגזרים, ואין להוציא את המגזר החרדי המוכר שאינו רשמי מאותה תוכנית, אם היא תוכנית טובה וראויה. לא ייתכן שאותו מגזר, הדתי, יקופח. בעצם התוכנית מתורגמת לתקציב, והמגזרים הערבי והחרדי לא יהיו כלולים באותה תוכנית. אני מתכוון לתקציב, כי המגזר החרדי קיים בפועל ומקיים בפועל שישה ימי לימוד, ויש יום לימודים ארוך. אבל, לא יכירו בו לצורך העניין בנושא התקציב. אדוני, תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה. אחרון הדוברים הוא חבר הכנסת משה גפני. השרה תשיב, ואנחנו ניגש להצבעה.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אם כך, יש הצבעה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כן. אמרתי שאני אדון בנושא אם יבקשו ממני לא להצביע. אם מבקשים להצביע, אין שום בעיה.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שרת החינוך אמרה דבר שלא ייאמר, ואם מישהו יחפש עכשיו בהיסטוריה של שרי החינוך בכל העולם, אינני יכול לתאר לעצמי שר חינוך במדינה כלשהי בעולם, תהיה אשר תהיה המדינה הזאת, שיכול לעמוד בעזות מצח כלפי הציבור ולהגיד: מערכת החינוך איננה אחראית לפערים, מערכת החינוך איננה אחראית למצב החברתי. 
       
       אם מערכת החינוך אינה אחראית לעניין הזה, מי אחראי? כל בר-דעת, כל אדם הגון, תהיה עמדתו הפוליטית אשר תהיה, שרוצה לדבר - אתה יודע מה? אפילו ביבי נתניהו, אפילו אדם כמו ביבי נתניהו, שהוא אדם מאוד קיצוני בהשקפת עולמו הכלכלית-החברתית, לא יעז להגיד שמערכת החינוך איננה אחראית. כל אדם בר-דעת יגיד שהאחריות הראשונה, כשמדברים על פערים חברתיים, היא של מערכת החינוך, שם הבעיה ושם הפתרון. מי שיש לו פתרון אחר לבעיית הפערים החברתיים חוץ ממערכת החינוך, או שמערכת החינוך היא האוונגרד, המרכז - שיקום.
       
       מה זה שמערכת החינוך איננה אחראית לפערים? מערכת החינוך לא אחראית רק לפערים בתוכה גופא, אלא גם לפערים בחברה כולה, כי החינוך הוא המנוף העיקרי להוצאת אנשים מהשוליים, מהעוני ומהדלות לחיים נורמליים. רק חינוך יוציא אנשים מהמעגלים האלה. אינני מכיר שום מנגנון אחר שיכול להוציא אותם מהמעגלים האלה. 
       
       אבל, לגבי מה שבתוך מערכת החינוך גופא, אני מפנה את כל חברי הכנסת לאתר הרשמי של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ולנתון המדהים שתלמיד ערבי מקבל בממוצע 862 שקל. כדאי שראש הממשלה יקשיב לזה, ולא רק יישא נאומים על שוויון. ההקצבה הממוצעת לתלמיד יהודי במערכת החינוך העברית היא 4,935 שקלים. אני חוזר על המספרים: תלמיד ערבי מקבל 862 שקלים, ותלמיד יהודי מקבל 4,935 שקלים. המספר הזה גדול פי-שישה. אחר כך לך ודבר על סגירת פערים. כל עוד הפערים בהשקעה ובהכנסה לחינוך לתלמיד הערבי הם כאלה, אנחנו מנציחים, או הממשלה והמדינה מנציחות, את האי-שוויון.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הבהרת את עמדתך בצורה הברורה ביותר. בבקשה, הערה אחרונה.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       ברשותך, אומר הערה אחרונה, משפט אחד לסיום. מדברים על קיצור שבוע הלימוד לחמישה ימים. אני רוצה לבשר לכם, שבחינוך הערבי יותר מ-55 שנים לומדים חמישה ימים בלבד. מדברים על פיצוי לתלמיד - אנחנו צריכים פיצוי על 50 שנה של יום אחד פחות. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת זחאלקה, זה באמת יצירתי. אחרון הדוברים הוא חבר הכנסת משה גפני. אם שרת החינוך תרצה לומר דבר, היא תאמר.
       
       חברי הכנסת שוחט ואורון, אתם ביקשתם ממני - גם חברת הכנסת דליה איציק ביקשה - להתעניין אצל האוצר מהו המקור להוראה וההנחיה. נדמה לי שהממשלה תחזור בה מעניין זה.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כן. לאחר ששר האוצר חילק את תקציבו ובלי שהתקציב הוא תקציב שניתן על-ידי האוצר אלא הוא מתקציב משרד החינוך, נדמה לי שהממשלה מתכוונת לשקול פעם נוספת את - - -
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       בין הקריאה השנייה לקריאה השלישית?
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נכון. נדמה לי שהממשלה מתכוונת לשקול את העניין הזה. זה כל מה שאמרתי. נכון, זה בהסכמת שר האוצר. כנראה העניין יטופל בין הקריאה השנייה לקריאה השלישית. דרך אגב, שר האוצר עצמו - חבר הכנסת שוחט, כנראה הגדילו לעשות האנשים שאתה חינכת.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, גברתי שרת החינוך, שרים וחברי הכנסת, אני חושב שהצעת החוק הזאת היא הצעת חוק שאיננה טובה, איננה ראויה, והיא גם נעשית במחטף בדבר כל כך קריטי. 
       
       אבל, אני שקלתי אפילו לתמוך בהצעת החוק הזאת, ואסביר מדוע. עלה פה חבר הכנסת אופיר פינס-פז ואמר שילד בחינוך החרדי מקבל יותר מאשר ילד בחינוך הממלכתי, אלא אם כן יוכיחו לו אחרת. אני לא יודע למה הוא לא צריך להוכיח אחרת, אבל מכיוון שהוא אמר שצריך להוכיח אחרת, נעניתי לאתגר ואני מביא אתי את המסמכים שנוגעים להצעת החוק של יום לימודים ארוך, ואני אקרא מתוכם.
       
       אדוני ראש הממשלה, אם תוכל להקשיב דקה או שתי דקות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה תאמר, ותמשיך לדבר.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       לפני שאקרא את הרשימה, אקדים הקדמה. שרת החינוך הודיעה, וזה נכנס מחר לתוקף, שבגני-הילדים החרדיים, מעבר לקיצוץ הרגיל שקיים בגנים, 13% או 10%, תלוי במקומות היישוב, יהיה קיצוץ נוסף שמתחיל מחר - 15% נוספים. חבר הכנסת אופיר פינס-פז, אחרי שאמרת את הדברים שלך, מן הראוי שתשמע.
       

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני שומע.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
        שרת החינוך יכולה לאשר או להכחיש, שלראשונה בגני-הילדים החרדיים יהיה 15% פחות. כלומר, אם יש לי ילד בגן-ילדים, לעומת הילד שלך הוא ילמד פחות שעה וחצי. זה דבר ראשון.
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       חבר הכנסת פינס-פז, זה נכון.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       זה נכון. הנה, שרת החינוך מאשרת את זה. חבל רק שאת עושה זאת בגאווה.
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       לא, לא בגאווה. אני אומרת שזה נכון, אבל לא בגאווה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       בסדר, אבל זה המצב. חבר הכנסת אופיר פינס-פז עולה לפה ואומר שילדי מקבל יותר.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       הרבה יותר.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       הרבה יותר. מה זה משנה בכלל מה שאתה מבלבל?
       
       יום לימודים ארוך - בטבלאות החינוך או היישובים במצב הסוציו-אקונומי הנמוך נמצאים בדרגות הנמוכות ביותר, בין היתר, כל היישובים החרדיים: ביתר-עילית, מודיעין-עילית, עמנואל, קריית-יערים, רכסים, בני-ברק ואלעד. אדוני היושב-ראש, גברתי שרת החינוך - בזה אינני מאשים אותך, אלה שרי חינוך בעבר - בצו של יום לימודים ארוך נמצאים 70 יישובים ערביים, וזה בסדר, כל אלה שנמצאים במצב הסוציו-אקונומי הנמוך, ואין יישוב חרדי אחד. אף אחד לא בפנים. ביתר-עילית בחוץ ומודיעין-עילית בחוץ. הם נמצאים במצב הסוציו-אקונומי הכי גרוע. מודיעין-עילית בחוץ, רכסים בחוץ, אלעד בחוץ וקריית-יערים בחוץ. חשבתי שלפחות ירושלים, ששם יש גם חרדים, תהיה שם. אז ירושלים בפנים, בצו של יום לימודים ארוך, אבל השכונות החרדיות בחוץ. הן לא נמצאות ביום לימודים ארוך. 
       
       אדוני ראש הממשלה, באה הממשלה לפני שבוע וחצי ומקבלת החלטת ממשלה איפה נותנים הזנה לילדים לפי חוק ההזנה החדש. הממשלה בראשותך החליטה, שנותנים הזנה לכל אלה שנמצאים בצו של יום לימודים ארוך. כלומר, אם ביתר היתה בפיילוט של מפעל ההזנה, החלטת הממשלה אומרת שהם בחוץ מפני שהכפפתם זאת לצו יוח"א, צו יום חינוך ארוך, שם החרדים בחוץ. 70 יישובים ערביים בפנים וקריית-ארבע בפנים וכולם בפנים, והחרדים בחוץ. אדוני ראש הממשלה, הנה הצו. ביתר-עילית בחוץ, מודיעין-עילית בחוץ, אלעד בחוץ, בני-ברק בחוץ והשכונות החרדיות בירושלים בחוץ. כולם בחוץ.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני חוזר. אדוני אמר זאת, וחבר הכנסת רביץ אמר זאת. חבר הכנסת אייכלר אמר זאת.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מסיים. חשבתי לתמוך בהצעה שבעצם מבטלת את יום לימודים ארוך פחות או יותר. למה? מכיוון שאם יש אפליה נגד החרדים, כדאי לי להצביע בעד ולבטל זאת, כך שלאף אחד לא יהיה. אבל היות שאני חבר כנסת אחראי, אפילו שאת החרדים הוציאו החוצה אני אתנגד לחוק הזה מפני שהוא הורס את יום לימודים ארוך. 
       
       שחבר הכנסת אופיר פינס-פז יעלה לפה וימשיך לנבוח שהחרדים מקבלים יותר.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא לומר דברים כאלה. חבר הכנסת גפני, אדוני גם נרשם לאחר המועד וגם מקבל זכות דיבור וגוזל מחבריו דברים חשובים שהם אמרו בעצמם. זה כאילו אתה המצאת כרגע. הטענות נשמעו אחת לאחת. 
       
       רבותי חברי הכנסת, נא לשבת כי אנחנו עוברים להצבעה. חבר הכנסת הנדל הגיש לי בקשה שיוצרת בעיה חוקתית כאן.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       בעניין הבא.
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הבנתי. זה בעניין הבא. בסדר, גם שם יש בעיה.
       
       רבותי חברי הכנסת, נא לשבת, שכן מייד בתום דבריה של גברתי שרת החינוך נעבור להצבעה. שרת החינוך, בבקשה.

שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבקשת להתייחס לכמה נקודות ואולי גם חששות שהעלו כאן חלק מחברי הכנסת, ואני רוצה להבהיר כאן כמה נקודות שהן חשובות ביותר, להערכתי, לצורך החלטתם החופשית של חברי הכנסת, שאין לי ספק שיחליטו באופן חופשי לאחר שהם שמעו את הדיון כאן וישמעו גם את דברי.
       	
       ראשית, לא מדובר כאן בהחלטה על קיצור שבוע הלימודים, החלטה שהתקבלה בשבוע שעבר בוועדת החינוך של הכנסת, ובכל מקרה תוחל בפועל רק בשנת הלימוד התשס"ו, ובד בבד עם החלת יום חינוך ארוך באותם מוסדות. אני מבהירה זאת.
       
       חבר הכנסת דוד לוי, מאוד הייתי מודה לך אם תוכל להאזין לי. ברשותך, אחזור על המשפט שאמרתי. אמרתי שלא מדובר כאן בקיצור שבוע הלימודים. ההחלטה על קיצור שבוע הלימודים התקבלה בוועדת החינוך בשבוע שעבר, והיא תיושם בכל מקרה רק מתחילת שנת הלימודים הבאה, דהיינו התשס"ו, ורק בד בבד עם הארכת יום הלימודים - רק באותם מקומות שהוארך בהם יום הלימודים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אלה שני תנאים מצטברים.
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
        כן, אני רוצה להבהיר את הנקודה הזאת.
       
       עוד אני רוצה להבהיר, שהצעת התיקון לחוק שאני מביאה כאן עכשיו לא באה להפחית מאותם מוסדות שמקבלים היום יום חינוך ארוך. אף אחד מהם לא יצא החוצה. מדובר כאן במתן שיקול דעת לשר בהמשך לאותו חוק שעד היום לא יושם במלואו - במשך שבע שנים.
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, היה חשוב לי להבהיר את הנקודות הללו. 
       
       יש כאן עוד דברים רבים, אבל אתייחס רק עוד לנקודה אחת שעלתה כאן. היא עלתה כאן, וגם הפנתה את תשומת לבי יושבת-ראש ועדת החינוך של הכנסת, חברת הכנסת מלי פולישוק-בלוך, לכך שמופיע כאן, בנוסח התיקון לחוק, שההחלטה לגבי היישובים או השכונות תתקבל בהסכמת שר האוצר ובאישור ועדת החינוך של הכנסת. אני רוצה להבהיר ששוחחתי עם שר האוצר, ועל דעתו ועל דעתי התוספת הזאת תרד ולא תהיה קיימת בחוק. 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       למה? 
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       אני רוצה להבהיר עוד נקודה אחת. בדיון שהתקיים בוועדת החינוך של הכנסת - כל הקריטריונים לקביעת היישובים יתקבלו באישור ועדת החינוך של הכנסת, ובישיבה שתהיה אנחנו גם נפרט כמובן את הדברים, על מנת שלא יהיה כאן חשש כזה או אחר שאין לו בסיס, כדי למנוע חשש כזה או אחר בעניין קביעת היישובים. 
       
       שמעתי כאן עוד הרבה מאוד דברים, הרבה מאוד דברים שאין להם שום קשר למציאות, דברי הבל ברובם. אבל, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר רק משפט אחד שלא נוגע כלל לחוק הזה: השבתת החינוך המיוחד על-ידי ההסתדרות הכללית מחר, זאת ממש החלטה שמעולם לא היתה. היתה הקפדה לאורך כל השנים שלא לפגוע בחינוך המיוחד. גם הסיפור כאילו קיצצנו 13% בשכרם של העובדים אינו נכון. קוצצו 13% מהשלטון המקומי, מהרשויות, ואין זה אומר קיצוץ של 13% בשכר, בשום פנים ואופן. רוב הרשויות עובדות עם קבלנים פרטיים שייעלו, שלא יקצצו בשכר. 
       
       אני קוראת לך, אדוני יושב-ראש ההסתדרות, חבר הכנסת עמיר פרץ, אפשר להתווכח על כל דבר, אפשר לריב על כל דבר, אפשר לדון על כל דבר, אל תשביתו את החינוך המיוחד. זאת קריאתי וזאת פנייתי, ויש זמן עוד להחליט אחרת, כי זה יקר לכולנו; אני בטוחה שלכם לא פחות מאשר לי. אני פונה אליכם שתתקנו את ההחלטה הזאת. כל דבר ראוי לוויכוח או לדיבור או לדיון, אבל לא על גב הילדים האלה. 
       
       אני מבקשת להצביע, אדוני היושב-ראש. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. באמת בעניין החינוך המיוחד צריכים לבוא בדברים גם על ההפחתה של ה-13%. אני בהחלט קורא כאן לשני הצדדים לעשות כל מאמץ, שאותם חסרי ישע לא יהיו קורבן למאבקים במשק. אני חושב שכולנו מאוחדים בכך, ורצוי שנפעל בעניין זה, ויפה שעה אחת קודם. 
       
       השרים, נא לשבת. חברי האופוזיציה המיועדים לשרים, נא לשבת. חבר הכנסת דני יתום. 
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אני לא מיועד. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מפרגן לך. יש לי קשרים עם עוזי כהן, אני יכול לסדר לך. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה (תיקון מס' 3), התשס"ד-2004. נא להצביע - מי בעד, מי נגד, מי נמנע. 
       
הצבעה מס' 2
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 49
נגד – 36
נמנעים – 1
ההצעה להעביר את הצעת חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה (תיקון מס' 3), 
התשס"ד-2004, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       50 בעד, בצירוף קולו של סגן יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת אדלשטיין, 36 נגד, אחד נמנע. אני קובע שהצעת חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה (תיקון מס' 3), התשס"ד-2004, עברה בקריאה ראשונה, והיא תועבר להכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית לוועדת החינוך של הכנסת. 
       
       כפי שנאמר לי על-ידי יושב-ראש ועדת הכנסת, העניין יורד עכשיו לוועדה. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       למה? מה בוער.
       
יוסי שריד (יחד):
       
       מה בוער?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שריד, חברת הכנסת איציק, אם אתם שואלים אותי מה בוער, אין התשובה בידי. סמכותה של הממשלה וסמכותה של הכנסת – הממשלה לבקש והכנסת לדון במסגרת הוועדה. מחאתכם נשמעה. 
       
רן כהן (יחד):
       
       - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן, אתם ותיקים דייכם כדי להבין שאתם משתמשים בי כצינור להביע מחאה. המקום לדיון הוא בוועדת הכנסת, מה אנחנו יכולים לעשות? אין לי שיקול דעת בסדר-היום, כאשר הדברים בפגרה. זה אולי פגם קונסטיטוציוני שצריך להביאו לידי הוועדה. יש הרבה דברים שאנחנו מגלים. יש יושב-ראש ועדה שהוא עתיר ידע וגם בעל יכולות. אם הוא רוצה, ישנו את המצב. המצב החוקי הוא כזה. 
       

חילופי גברי בוועדות הכנסת 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת. בבקשה, אדוני. 
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, לעניין האחרון שדיברת עליו, ניתן היום פטור לכל שלוש הקריאות בעניין הזה. 
       
       הודעה לוועדת הכנסת על חילופין מטעם סיעת העבודה בוועדות הכנסת: חבר הכנסת איתן כבל יכהן כחבר ועדת החוקה, חוק ומשפט במקום חברת הכנסת דליה איציק; וחבר הכנסת גאלב מג'אדלה יכהן כחבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט במקום חבר הכנסת איתן כבל. 
       
       
הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום, כי ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת החוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – לחצן מצוקה), התשס"ג-2003, פ/206, של חברת הכנסת זהבה גלאון, לשם הכנתה לקריאה ראשונה. 
       
       ביום 2 באוגוסט 2004, ט"ו באב התשס"ד, החליטה ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון מס' 2) (פטור מתשלום למופעי תרבות), התשס"ד-2004, פ/1769, הצעת חברת הכנסת אורית נוקד, לוועדת החינוך, התרבות והספורט לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית. יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות מסר, כי הצעת החוק עברה בטעות לוועדת החינוך, התרבות והספורט, וביקש כי הצעת החוק תעבור להמשך הדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות. 
       
       ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת החוק הנ"ל מוועדת החינוך, התרבות והספורט לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, להמשך הכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית. אבקש את אישור הכנסת להמלצה זאת. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לאדוני, וגם על הודעתו על כך שוועדת הכנסת החליטה שהיא מייפה את כוחה של ועדת העבודה והרווחה להכין את הצעת החוק לקריאה שנייה ולקריאה שלישית. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת. ההודעה היא לא דרמטית, אבל עם זה אנחנו מחויבים בהצבעה. נא להצביע - מי בעד, מי נגד, מי נמנע. 
       
הצבעה מס' 3
       
בעד הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת - 63
נגד - 1
נמנעים - 5
הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת נתקבלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       64 בעד, בתוספת קולו של סגן היושב-ראש, חבר הכנסת אדלשטיין, אחד נגד, חמישה נמנעים. אני קובע שהודעת ועדת הכנסת נתקבלה. 
       

מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, הודעה לסגן המזכיר. 
       
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בהצעה לסדר-היום בדיון מהיר בנושא: סיוע אנושי לילדי חוף-עזה. תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. 
       
       
       

הודעת הממשלה על שינויים בחלוקת התפקידים בין השרים

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעת הממשלה על שינויים בחלוקת תפקידים בין השרים - יביא את הודעת הממשלה כבוד השר מאיר שטרית, היום שר התחבורה - עדיין, עד אשר נאשר. 
       
שר התחבורה מאיר שטרית:
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, לשנות את חלוקת התפקידים בין השרים, כמפורט להלן: השרה ציפי לבני תהיה שרת הבינוי והשיכון, נוסף על תפקידה כשרה לקליטת העלייה; השר מאיר שטרית יהיה שר התחבורה; השר גדעון עזרא יהיה שר התיירות, נוסף על תפקידו כשר המקשר בין הממשלה לבין הכנסת. 
       
       בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, אני מבקש את אישורה של הכנסת לחלוקת התפקידים הנ"ל. 
       
       אני מבקש, ברשותכם, להוסיף מלים אחדות של הסבר לחברי הכנסת, מהקואליציה ומהאופוזיציה. 
       
בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       הצבעה אחד אחד.

שר התחבורה מאיר שטרית:
       
       על זה אני לא מוסמך לענות. 
       
       על-פי חוק-יסוד: הכנסת, שתוקן, מסתבר שבמצב הנוכחי, כאשר שר מתפטר מכהונתו וממנים שר כממלא-מקום, תקופת מילוי המקום מוגבלת לשלושה חודשים מיום התפטרות השרים. היה ולא מונה שר, בתום שלושת החודשים הללו המינוי לא הופך למינוי קבע. התיק לא יכול לחזור לידי ראש הממשלה, וגם השרים – פוקעת כהונתם. 
       
       לכן, ראש הממשלה החליט על איוש התיקים הללו על-ידי אותם שרים שהחזיקו אותם כממלאי-מקום. אז יהיה הרכב הממשלה מלא והאחריות לתיקים תהיה בידי שרים אחראים, כי לא ייתכן מצב שיישארו תיקים בלי שרים האחראים להם. 
       
       עם זאת, ראש הממשלה גם אמר אתמול בישיבת הממשלה, שהיה ומחר ישתנה הרכב הקואליציה או תקום ממשלה אחרת, אז כל דבר ניתן לשינוי, גם התיקים הללו וגם תיקים אחרים. 
       
       אני רוצה לומר לחברי הכנסת, גם מהאופוזיציה וגם מהקואליציה: אל תעשו מזה עניין קואליציוני ואופוזיציוני. זה עניין תקני, תקנוני, של קיום חובת הממשלה והכנסת לניהול ענייני המדינה. לדעתי, אין סיבה לאיש להתנגד למינויים הללו, ואני מקווה שהכנסת תתמוך במינויים הללו ותאשר אותם במתכונתם המוצעת, כי אחרת אנחנו מגיעים לפעמים למצבים שמוכיחים פעם אחר פעם שיש בישראל הפרדת הדעת מהמדינה. תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לכבוד השר שטרית. הדיון הוא דיון סיעתי. ראשון, נציג סיעת העבודה-מימד, חבר הכנסת אופיר פינס-פז. לכל אחד שלוש דקות. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, אני שומע את השר מאיר שטרית, ואני שואל את עצמי: בשביל מה למנות שר תחבורה קבוע, כדי שיוכל לעשות עוד מינויים פוליטיים במשרד התחבורה עתיר המינויים? בשביל מה למנות שרת שיכון קבועה, כדי לבנות עוד אלפי יחידות דיור בהתנחלויות, שטומי לפיד יוכל למחוא כפיים או לעצום עיניים?
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       סנה, פואד. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       בשביל מה למנות שר תיירות, כדי לבנות אתרי תיירות ליד המאחזים הבלתי-חוקיים?
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       פואד, פואד. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       בשביל זה אתה בשלטון, כדי להשחית אותו? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בר-און, אם אדוני רוצה לקרוא קריאות, יעשה זאת בישיבה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני חבר הכנסת רוני בר-און, יש לכם עכשיו, אחרי האישור הזה, את תיקון חוק שירות התעסוקה. באמת תתקנו את חוק שירות התעסוקה. 
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       פואד ביקש ממני למסור לך, שאין לו יותר אנשים למנות, הוא כבר מינה את כולם, מה אתה רוצה? 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       תתקנו את חוק שירות התעסוקה ותגידו את האמת, ששירות התעסוקה עבר למרכז הליכוד, כי זאת המציאות. בשביל מה אתם מקיימים איזשהו שירות תעסוקה וירטואלי? מי הולך לשירות התעסוקה? את מי שירות התעסוקה ממנה? 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       תתביישו, תתביישו. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       היחידים שממנים היום אנשים הם אתם, את חבריכם, את חברי מרכז הליכוד. אני פונה ל-300,000 המובטלים במדינה: אתם רוצים עבודה, תיכנסו למרכז הליכוד או תתחברו לחבר במרכז הליכוד, זה הסיכוי היחיד שלכם למצוא עבודה במדינה הזאת. אין לכם סיכוי אחר, לא שירות התעסוקה ולא שום דבר דומה. 

גלעד ארדן (הליכוד):
       
       או שתתמכו בפואד ובסנה לראשות העבודה. יש עוד אופציות. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       שב בשקט. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ארדן, הממשלה מבקשת לאשר. כל עיכוב כרגע מעכב את האישור, אם בכלל. לכן אני מציע להיות מאופקים יותר. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, כבר שמענו על כל מיני בעיות, ראינו גם את דוח מבקר המדינה על המינויים של השר הנגבי במשרד לאיכות הסביבה. אבל אתמול הממשלה הגדילה לעשות. הסכת ושמע, חבר הכנסת בר-און. אתמול הממשלה החליטה למנות את עמירם בוגט, חברו הקרוב, ידידו הקרוב של השר הנגבי זה 20 שנה, מתא קסט"ל באוניברסיטה העברית, למבקר הפנים של צחי הנגבי. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       מה פסול בעמירם בוגט?
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       תתקוף את השר פורז - - - 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אתם מחסלים את המדינה. הפכתם את המדינה הזאת לסדום ועמורה. אין לכם כבוד לכלום. הפכתם את עובד המדינה, העצמאי והבלתי-תלוי, לזן נכחד. אין חיה כזאת. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       עמירם בוגט הציל אתכם - - - 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       חיסלתם הכול. חיסלתם כל חלקה טובה במדינה הזאת. לקחתם את הכול, השתלטתם על הכול. אין היום עובד ציבור, עובד מדינה רגיל, מקצועי, בלתי תלוי. תביאו לי דוגמה אחת. אין, זה זן נכחד, זו ארכיאולוגיה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בייגה, בייגה. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       מזוז, מזוז. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       עכשיו הגדלתם לעשות. כדי להעביר את המינויים האלה בממשלה, עשיתם עסקה עם המפד"ל, נתתם לישיבות של המפד"ל 40 מיליון שקלים כדי לקנות את הצבעתם ולהעביר את המינויים בכנסת. זו קניית שלטון בכסף, זו עבירת שוחד לכאורה, זו עבירה פלילית. אתם לא עוצרים באדום, אצלכם החוק זה מקסימום איזו הנחיה, שום דבר מחייב. תגידו לי, אתם בסדר? אתם בודקים את עצמכם? מה, הכול מותר? 
       
       ראש הממשלה, באת לציבור ואמרת שאתה רוצה להקים ממשלת אחדות לאומית. המינויים היום מוכיחים, שאחד בפה ואחד בלב, ובכל מקרה מפלגת הליכוד טרפדה את ממשלת האחדות הלאומית. 
       
       אדוני ראש הממשלה, אומנם היום הודעת על לוח הזמנים להתנתקות, ואני רוצה לברך אותך על ההודעה הזאת ומקווה שתתמיד בה – אנחנו בכל אופן נתמוך בך כאן בכנסת כשתרצה להעביר אותה – אבל אני אומר לך, אל תיכנע לליכוד, אל תיתן לליכוד להרוס את היציאה מעזה ואת ההתנתקות, אל תאפשר לליכוד לכבול את ידיך ואת רגליך. תוכיח שלפני שאתה יושב-ראש הליכוד אתה ראש ממשלה. עצה חברית קטנה: אם אתה באמת רוצה לבצע את ההתנתקות, קודם כול תתנתק מהליכוד. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. נדמה לי רק שלממשלה אין ברירה אלא להביא את האישור, כי המועד תם והחוק לא מאפשר אלא בהארכת המינוי, בין שהולכים לקואליציה מורחבת ובין שלא. לא שאני בעד או נגד, אני רק אומר לך שזה המצב החוקי, כך שאין פה ראייה או כוונה פוליטית. 
       
       רבותי חברי הכנסת, הבאה אחריו היא חברת הכנסת מלי פולישוק-בלוך או חבר הכנסת רשף חן. בבקשה, נציג שינוי, יושב-ראש סיעת שינוי, חבר הכנסת רשף חן. 
       
רשף חן (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת אופיר פינס, שמעתי אותך מדבר על נושא המינויים הפוליטיים, ואני מסכים אתך שהנושא בעייתי. הנושא בעייתי, אבל נדמה לי שמיקוד השאלה אך ורק בשר מסוים ובמשרד מסוים - - - 
       
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       למה הוא בעייתי? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, מאז יצאנו לפגרה חבר הכנסת רשף חן לא נשמע. תן לו לפחות דקה לדבר, עד שיתרגל. 
       
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, יש מינוי פוליטי של שינוי, המועמד ה-25 לכנסת, שנהיה יושב-ראש המועצה הדתית בקריית-ביאליק, מינוי של ראש הממשלה. אז מה הוא מדבר על מינויים פוליטיים?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא התפטר מהרשימה לכנסת?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. הבהרת את הערתך בצורה נחרצת. בבקשה. 
       
רשף חן (שינוי):
       
       חבר הכנסת גפני, האדם שאתה מדבר עליו הוא אפילו לא חבר בגוף הבוחר בשינוי. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       הוא נמצא במקום ה-25 לכנסת. הוא פוליטי טהור לחלוטין של שינוי. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, האם אדוני רוצה לנאום? 
       
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       תן לשמוע, אולי הוא רוצה לגנות את זה עכשיו? 
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה רואה, חבר הכנסת גפני? עכשיו אתה מקיים לי פה כנסת זוטא. חבר הכנסת וילן, מרגע זה רק חבר הכנסת רשף חן מדבר. בבקשה. 
       
רשף חן (שינוי):
       
       כפי שאמרתי לפני שהפריעו לי, זו תהיה טעות למקד את הסוגיה הזאת בשר ספציפי או במשרד ספציפי או במינוי ספציפי. אני חושב שדוח מבקר המדינה מחייב את הבית הזה לחשבון נפש מאוד מאוד נוקב בכל מה שקשור לאופן המינויים, ובכלל ההתקשרויות החוזיות שמדינת ישראל מתקשרת עם עובדיה, עם קבלניה במכרזיה, מפני שהעסק הזה לא תקין. לדעתי, יש כאן פרצה, שאם אנחנו לא נסתום אותה, התופעה תימשך. הרצון של אותם חברי מרכזים למיניהם הוא מובן, והצורך הפוליטי של אותם שרים גם הוא מובן. 

       אם אנחנו לא נמצא את הדרך להפסיק את התופעה הזאת ולא נביא לכך שיהיה בלתי אפשרי לעשות מינויים פוליטיים, המינויים הפוליטיים יימשכו. נדמה לי שדי קל לעשות את זה. נדמה לי שהדרך היא שכל המינויים בשירות המדינה, כולם עד האחרון שבהם, כל המכרזים בשירות המדינה, ייקבעו על-ידי ועדה אובייקטיבית מקצועית. עצם העובדה ששר ממנה עובד במשרדו, כאשר לא מדובר במשרת אמון - ואני שם בסוגריים משרות אמון מאוד מובהקות, חבר הכנסת ארדן, כמו מנכ"ל, שבא אתו והולך אתו; כל התפקידים האחרים לא צריכים להיות מינוי של השר, לא בתאגידים הממשלתיים, לא במשרדים הממשלתיים, שהשר הוא זה שימנה את האדם. למעשה צריכה להיות ועדה. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       ופעיל מפלגה יוכל להיבחר על-ידי הוועדה או לא?
       
רשף חן (שינוי):
       
       התשובה היא שהוועדה הזאת לא תשאל בן-אדם אם הוא פעיל מפלגה או לא פעיל מפלגה. היא לא תדע אם הוא פעיל מפלגה או לא פעיל מפלגה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מה, הוא האורים והתומים עכשיו? הוא ועדת המינויים עכשיו, שאתה שואל אותו שאלות? הוא אומר את דעתו. חבר הכנסת ארדן, אל תשים מכשול בפני חברי כנסת לא מיומנים. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אבל, חבר הכנסת ארדן, הוא עושה גם מינויים פוליטיים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, הגעת לקצה גבול סבלנותי. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
- - -
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, אתה סיימת את מכסת קריאות הביניים. עד שלא נצביע, לא נלך מכאן. 
       
חיים אורון (יחד):
       
       חבר הכנסת רשף חן, שמעתי שבקריית-מוצקין חסר משגיח כשרות.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - - קריית-ביאליק. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני וחבר הכנסת אורון. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אבל, אדוני היושב-ראש, אנחנו מתים מצחוק. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אנחנו גם מינויים פוליטיים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       קודם כול, כל יהודי הוא יהודי. חבר הכנסת רשף חן, אני כמובן עצרתי את השעון, ולא אתן לאף אחד לגזול את זמנך נטו. 
       
       
חיים אורון (יחד):
       
       במסגרת שנת הצהריים, מה המסלול שמגיעים מרמת-השרון לקריית-ביאליק למועצה הדתית?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יש טיל רמת-השרון-מועצה-דתית. 
       


משה גפני (יהדות התורה):
       
       אבל הטיל הזה רק בשינוי. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       האם היועץ המשפטי יודיע גם על זה היום?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       את כל זה אתם רוצים לדעת מחבר הכנסת רשף חן. קודם כול, מכל מלמדינו השכלנו. כמו שנאמר, כולם היו בני, כולם יושבים על-תנאי. 
       
רשף חן (שינוי):
       
       אני שמח שמצאתי נושא שמעורר אתכם.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, אדוני אולי לא הבין את אשר אמרתי. אז אולי באמת ילך ויירגע בחוץ. חבר הכנסת גפני, אני לא אוכל אלא לקרוא אותך לסדר. ובפגרה אנחנו נקרא לסדר? בימים הנוראים?
       
       
       
רשף חן (שינוי):
       
       חבר הכנסת גפני, אני אשתדל להשיב לך. לדעתי, יש תקלה חמורה בכך שהחוקים שיצאו מתחת ידי הבית הזה מורים לשר למנות אנשים, ולא לגוף חיצוני אובייקטיבי. זו תקלה חמורה. ברגע שזה המצב, השר ימנה אנשים מקרב האנשים שהוא מכיר, אחרת מה יעשה? הלוא לא הורינו לו לקיים מכרז.  
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תשובה - ברומא תתנהג כמו רומאי. 


רשף חן (שינוי):
       
       לא יצרנו שום מנגנון של בדיקה אובייקטיבית ומינוי, ולכן הדברים נעשים בצורה הזאת. לומר לך שאני מרוצה מזה? אני לא מרוצה מזה. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       זאת התשובה על קריית-ביאליק?
       
רשף חן (שינוי):
       
       כן, כי אם אתה רוצה את התשובה לגבי קריית-ביאליק, אותו אדם שמונה הוא לא חבר מועצת שינוי. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       הוא מועמד לכנסת. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, תגיש שאילתא. 
       
רשף חן (שינוי):
       
       הוא לא חבר מועצת שינוי. 
       
       
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברי הכנסת, לא יהיה פה דו-שיח. אנחנו במסגרת דיון על מינוי שרים. זה לא דיון בין שינוי ליהדות התורה. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       קריאות ביניים. 
       

משה גפני (יהדות התורה):
       
       זה בין שינוי ליושר. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה. 
       
רשף חן (שינוי):
       
       הנושא המאוד-מאוד בעייתי שרלוונטי בגופים בוחרים של מינוי בתמורה להצבעה לא קיים שם. מתוך ההיכרות האישית שלי עם אותו אדם, הוא גם מאוד ראוי לתפקיד. 
       
       ולרמה שבעיני היא היותר-חשובה פה בבית, אנחנו חייבים למצוא את הדרך שהדבר הזה לא יהיה אפשרי. הדרך הזאת היא קלה ופשוטה. מקימים ועדה. היא יכולה להיות קבועה, היא יכולה להיות שונה ממשרד למשרד. היא צריכה להיות חיצונית למשרד, כי עובדי המשרד גם הם כפופים לשר ונמצאים תחת השפעתו. צריכים להיות שם אנשים מקצועיים מהתחום הרלוונטי. יכולים להיות שם שופטים בדימוס. יכול להיות שם נציב שירות המדינה. יכול להיות שם נציג היועץ המשפטי לממשלה. הוועדה הזאת צריכה לקיים מכרז פומבי ולבחור את האדם המתאים ביותר לתפקיד. 
       
       לא יכול להיות מצב שבמדינת ישראל - וזה המצב במדינת ישראל - אנשים נבחרים לשירות הציבורי לא מפני שהם האנשים המתאימים ביותר לתפקיד, אלא בגלל הקשר וההיכרות שיש להם. זה מצב שאנחנו כבית חייבים להפסיק. אני קורא לכם להתגייס ולהפסיק את העניין הזה. תודה רבה. 
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת רשף חן. הבא אחריו - חבר הכנסת יצחק כהן מש"ס; הוא איננו נוכח. חבר הכנסת אליעזר כהן, הלוא הוא צ'יטה של כולנו, בבקשה. חבר הכנסת אליעזר כהן יביא את דבר האיחוד הלאומי. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, סיעת האיחוד הלאומי תצביע נגד המינויים המומלצים כאן היום לשרים. 
       
       אני רוצה להזכירכם שאני מייצג שני שרים שפוטרו מהממשלה הנוכחית על-ידי ראש הממשלה. הם פוטרו לא מפני שהם לא הצליחו בתפקידיהם. להיפך, ראש הממשלה בירך אותם על הצלחותיהם בכל שלבי היותם שרים. הם פוטרו לא מפני שהם לא עמדו בהסכם הקואליציוני. הם עמדו, ועמדו היטב בהסכם הקואליציוני. הם פוטרו לא מפני שהם לא עמדו בכל התחייבויותיהם כשרים במשך שנה וארבעה חודשים. הם פוטרו בצורה מבישה בהודעה בתקשורת בערב יום שישי בדחיפות, רק כדי לקיים הליך מאוד לא דמוקרטי של פיטורי שרים לפני ההצבעה בנושא ההינתקות של ממשלת ישראל. כך רצחו את תפקידם ואת מעמדם בממשלת המיעוט שנשארה אחריהם. 
       
       ועכשיו הממשלה באה אלינו ודורשת מאתנו שנתמוך באלה שירשו אותם, אחרי שגירשו אותם. הרצחת וגם ירשת? הם רוצים שאנחנו נתמוך - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני לא חושב שדווקא סיעת האיחוד הלאומי צריכה להשתמש בעניין זה ברצח. אני חושב שחבר הכנסת אלדד יסכים שאפשר לומר גנבת, אפשר לומר גירשת. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני מקבל את ההערה שלך. זה לא רצח, אבל זה בהחלט חיסול פוליטי. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חיסול פוליטי זה בהחלט לגיטימי. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       עדיין ראשינו על כתפינו. אנחנו מאמינים בדרכנו, ואנחנו מאמינים שדרכנו צודקת והיא תנצח בראש. בסופו של דבר הדרך שלנו תנצח. רק כשתשכחו מההינתקות ותקראו לנו אנחנו נחזור, מפני שאנחנו השותפים הטבעיים של הממשלה הזאת. כרגע היא ממשלת מיעוט, שלא נתמוך בה. 
       
       מלה אחת לגבי השר זבולון אורלב. השר זבולון אורלב, מקומה של המפד"ל איננו יותר בממשלת מיעוט זו. ניצלת כל שנייה בממשלה זו. הגיע זמנך לצאת ממנה. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת אליעזר כהן. חבר הכנסת אבשלום וילן יביא את דבר מרצ ויחד. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       יחד במרץ. 
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       או מרץ ביחד. 
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין לנו דבר וחצי דבר נגד שלושת השרים המועמדים. מהבחינה האישית הם בהחלט ראויים, ובממשלה הזאת הם אפילו מהטובים. אבל השאלה לחלוטין איננה אישית. השאלה היא פה במישור העקרוני. 
       
       ממשלה שלא ברור לאן היא הולכת, סיעת ליכוד לעומתית, שכל מה שהיא מחפשת הוא לעצור את התהליך המדיני ולהמשיך את מצב האלימות, מי יודע עד מתי, באה להאריך את כהונתה, כאשר הקטע המדהים - בשבוע האחרון, יום אחרי יום, התגלה מה שכולנו יודעים, שהממשלה הזאת זרועה מינויים פוליטיים מושחתים, כאשר המקום הראשון בבחירות המוקדמות בליכוד, השר צחי הנגבי, ממנה הכי הרבה חברי מרכז, מסדר להם ג'ובים, ותמורת הג'ובים הם מצביעים בעדו לאחר מכן בבחירות ברשימה לכנסת. 
       
       הקטע המכאיב, שמספר שתיים, השר דני נוה, שגמר שלישי ברשימה, גם הוא אלוף במינויים פוליטיים. תאר לך, חבר הכנסת רביץ, שהמנתח שניתח אותך, אני מאוד מקווה שעשה עבודה טובה; היית בוחר את הרופא שלך לפי השיוך הפוליטי שלו ולא לפי רמתו המקצועית? מה מנסה לעשות השר דני נוה? שהאחריות לבתי-החולים ולרפואה במדינת ישראל תהיה לפי השיוך הסיעתי, אם מישהו חבר מרכז או לא חבר מרכז - זאת התרבות. 
       
       אתה, גלעד ארדן, חבר כנסת צעיר, איך אתה לא מתבייש? איך אתה לא רואה את הכול כאשר אתה, יחד עם חברת הכנסת גילה גמליאל, בלהט כזה, חוסר בושה, מגינים על המינויים המושחתים האלה. אתה עורך-דין בהשכלתך, אתה לא יודע את הקשר בין מינוי לבין הצבעה? אם זאת לא שחיתות וזה לא שוחד פוליטי, מה זה כן? 
       
       אמר מבקר המדינה, לא צריך לפסול חברי מרכז אם הם טובים, אבל כאשר רק חברי מרכז, כאשר עוזי כהן מכתיב לממשלת ישראל מי יהיה ומי לא יהיה - - - 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       איזה עוזי כהן, זה שסידרת לו אישור כניסה לכנסת? 
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       מעניין מאוד, אני באמת רוצה לשאול את ראש הממשלה. החיים על-פי עוזי כהן. ראש הממשלה ושר המשפטים התחייבו להביא לכנסת חוק פריימריס, אדוני היושב-ראש, שמפלגה שלה מעל 15 מנדטים יהיו בה בחירות מוקדמות, כדי לבטל את התלות בין חברי המרכז ובין הנבחרים ברמה האישית הזאת, שמובילה לשחיתות פוליטית. הובטח לנו, השר מאיר שטרית עמד בראש ועדה, אני רוצה לשאול את השר שטרית, כרגע הוא הציג את ההצעה בשם הממשלה: מדוע החוק לבחירות מוקדמות לא הגיע אפילו לקריאה ראשונה? יש לי עליו הרבה הערות, צריך לשפר אותו, אבל הרעיון הכללי נכון, מוכרחים להפריד את הבחירה של חברי הכנסת מהתלות בחברי המרכז. 
       
       יושב פה השר צחי הנגבי, מינה את ידידו מימי האוניברסיטה, עמירם בוגט, למבקר המשרד לביטחון פנים. אולי ראוי ואולי לא ראוי, אבל יש פה בעיה ציבורית. 
       
       הקטע המדהים הוא, שבבחירות הקודמות השר הנגבי נפנף ברשימה של 80 התלויים בו והתלוי בהם לתפארת מדינת ישראל. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לסיים. 
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       משפט סיום לך, אדוני היושב ראש. אתה באופן אישי שילמת את מלוא המחיר אצל העוזי כהנים. אני ראיתי אותך, אתה כשר התקשורת סירבת למנות מינויים פוליטיים במשרדך - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       פעמים רבות ניסיתי, ולא הצלחתי. 
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       - - ובחרת אנשי מקצוע מהשורה הראשונה והיית שר תקשורת לתפארת. שילמת את מלוא המחיר, כאשר באו עוזי כהנים להתחשבן, שמו אותך במקום ה-36 המכובד. אני שואל אותך, אדוני היושב-ראש, ביומיים האחרונים אתה חוזר ומסביר שאתה נגד מינויים פוליטיים, אבל בכל אופן, השר צחי הנגבי לא לבד. 
       
מיכאל איתן (הליכוד):
       
       מקום 36 בליכוד זה כמו מספר 1 במרצ. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה נכון, אבל שניהם לא בטוחים. 
       
חיים אורון (יחד):
       
       יש גם מקום אחד בליכוד שהוא גרוע יותר ממקום 12 במרצ, אתה יודע למה אני מתכוון. 

אבשלום וילן (יחד):
       
       ראיתי את דבריך בעיתון "בשבע" לפני שבוע, דברים כדרבונות, אתה לוחם אמיתי. 
       
מיכאל איתן (הליכוד):
       
       התחלת לקרוא את העיתונות של המתנחלים? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה לא קורא את עיתון "הארץ"? 
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       א. אני קורא הכול, כמו שאתה יודע; ב. אני רואה שאתה שם תוקף באומץ את כל השחיתויות של משפחת ראש הממשלה, של ראש הממשלה, את כל הדברים הלא-תקינים, ופה משום-מה, בנושא הזה, אני לא שומע אותך אומר דברים כדרבונות. הייתי בשאלה ליושב-ראש, אדוני - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תשובתי אליך היא ברורה, חד וחלק. 
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       לא שאלתי, רגע, נתתי רק את התשבחות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
        בבקשה, אתה יכול לשאול. 
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       אדוני היושב-ראש, איך ביומיים האחרונים אתה מסביר לנו שהשר צחי הנגבי אינו לבד, יש גם דני נוה, יש ישראל כץ, מפא"י התחילה בזה - - - 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       השמאל המציא את השיטה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן, הוא שאל אותך? הוא שאל אותי. 
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       הכול התחיל עם מפא"י, אבל כבר נערים היינו וגם בגרנו והמחוקק שינה את החוקים. אני הייתי מצפה ממך, אדוני היושב-ראש, כמי שמסמל את טוהר הבית, כמי שגם שילם את מלוא המחיר האישי, להוביל את המאבק נגד המינויים הפוליטיים, לטהר את הממשלה הזאת מכל השרצים האלה, מכל השחיתות, לעמוד בראש המאבק, ולא להסביר לכולם שהשר צחי הנגבי איננו לבד. זה שכולם גונבים איננו נותן לרגע אחד רשות ליחיד לגנוב. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת וילן, אני אמרתי, ואני גם אומר עכשיו ל"דברי הכנסת", שעניין המינויים הפוליטיים הוא מציאות פוליטית שדעתי לא רק אינה נוחה ממנה, היא גם מתנגדת לה. עם זאת, אין כאן עניין של אדם שהוא נבדק או של משרד שנבדק - - - 
       
מיכאל איתן (הליכוד):
       
       מה זה, הוא מחלק שוקולד עבור הצבעה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שום דבר, עזוב את השוקולד עכשיו. אני רוצה לומר בצורה מפורשת, כל השרים לדורותיהם ורבים מהם, כל אחד לפי הנוהג שהוא נהג, לרבות שרים במפלגותיך לדורותיהן, מינו מינויים פוליטיים ברורים. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       ועוד איך. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היום לבוא ולומר שאחד ייתן את הדין בשביל כולם, דעתי אינה נוחה. אם אנחנו רוצים לבוא ולומר: סוף פסוק, חוקי המשחק השתנו - צריך לומר זאת בצורה ברורה. 
       
חיים אורון (יחד):
       
       זה כבר נאמר לפני כמה שנים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה אשר אמרתי, חבר הכנסת אורון, כאשר הערת לי את ההערה שמעיר כרגע חבר הכנסת וילן. הוא שואל אותה, והשאלה היא שאלה בהחלט נוקבת. אני אומר לך פעם נוספת, המבקר, שהוא באמת אלוהי הפרטים הקטנים והוא מבקר מעולה, עשה איזה דוח שאינו שונה מהדוחות של 1989, שאתה ואני היינו בהם, אדוני זוכר מי היה השר, הוא לא היה שר מהליכוד. אחר כך, ב-2001 וב-2002, לגבי שר שגם לא היה מהליכוד, ואף אחד לא זעק זעקה כמו הזעקה שהתעוררה כלפי הנגבי, כאילו הוא המציא את השיטה. 
       
חיים אורון (יחד):
       
       ולכן אי-אפשר להגיד - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גם כאשר נכשלתי, חבר הכנסת וילן - - - 
       
חיים אורון (יחד):
       
       אל תיכשל במה שאמר נשיא אמריקני מפורסם - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ששינו את חוקי המשחק - המנוולים שינו את חוקי המשחק. 
       
חיים אורון (יחד):
       
       הוא אמר עוד מלה שלא אומר אותה לפרוטוקול, שהיא לא פרלמנטרית, שאלה שינו את הכללים ולא סיפרו לנו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת וילן, ישבתי יחד אתך וזעקנו שנינו בעניין הדוח של המבקרת מרים בן-פורת, שופטת בית-המשפט העליון לשעבר, ממלאת-מקום נשיא בית-המשפט העליון, ולא זעקנו זעקות כל כך נוקבות כמו הזעקות שנשמעו כלפי השר הנגבי. עברנו לסדר-היום, התייפייפנו פה, ולאחר מכן - עוד הפעם. 
       
חיים אורון (יחד):
       
       הוא חמור במיוחד. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הזעקה היתה קשה וגדולה וחמורה ומתריסה וממש מאיימת כאשר בא הדוח הזה. אני לא אומר שהדוח הזה לא ראוי לדיון, רק אל נא נבוא ונאמר, עם צחי הנגבי נרחץ בניקיון כפינו. חבר הכנסת אורון, גם אתה היית שר, גם אני הייתי שר, שנינו היינו שרים - - 
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       שניכם לא מיניתם מינויים פוליטיים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       - - ושנינו היינו חברי אופוזיציה וחברי קואליציה, ושנינו היינו חברי הוועדה לביקורת המדינה, ועברנו לסדר-היום על דוחות קשים ביותר שהיו נחלתנו. נכון, צריך יום אחד לומר, מכאן והלאה לא יהיה עוד. 
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       אדוני היושב-ראש, המדינה הזאת קיימת 56 שנה, היא כבר התבגרה, ברור לכל אחד שמינויים פוליטיים בשירות ממלכתי הם רעה חולה. יש חקיקה - - - 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       זה לא ברור לכל אחד, זה לא ברור לך. 
       
חיים אורון (יחד):
       
       המדהים הוא, שבקרב מפלגה אחת בלבד, בקרב אנשים צעירים, הדבר האלמנטרי הזה - - - 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       זה לא ברור לך. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ארדן. 
       
       
אבשלום וילן (יחד):
       
       גלעד ארדן, בעמדה הזאת אני חושב שנעוריך מביישים אותך, וחבל שתיסחף. יגיע היום שתתבייש על העמדה שאתה נוקט. תודה, אדוני היושב-ראש. 
       
חיים אורון (יחד):
       
       אתה לא יכול להתעלם מדבר אחד, השחיתות פושטת במליאה, השחיתות מדברת מפה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כל אחד ינקה בביתו ואז נגיע למצב שיהיה טוב. אני בטוח שגם השר צחי הנגבי מקבל את דוח הביקורת ויתייחס אליו, אבל לא ה"עליהום" הזה, כאילו על-ידי כך שנמקד את הדיון ונטפל נקודתית בנושא של הנגבי כך נפתור את הבעיה. לא. הבעיה קיימת, המציאות קיימת. אני מודיע לך, אני לא בכיתי, אבל אני מודיע לך בצורה הברורה ביותר, מי שלא מרגיל את עצמו במציאות הזאת, בפוליטיקה הוא מתקשה ביותר, חבר הכנסת אורון. אנחנו צריכים לבוא ולומר אחת ולתמיד: מכאן והלאה לא יהיה. אפשר לעשות את זה לא רק על-ידי השארת הנושא למצפונו או לשיקול דעתו. 
       
       
חיים אורון (יחד):
       
       מכאן והלאה לא יהיה, אבל מכאן והלאה יהיה. אדוני היושב-ראש, אתה מס' 36, הוא בטח מס' 10; הוא קובע, לא אתה. השחיתות יושבת פה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       פעם אתה מס' 10, פעם אתה מס' 36, בפוליטיקה יש עליות, ירידות, הכול בסדר.
        
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       אני מיניתי המון אנשים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים. חבר הכנסת ניסן סלומינסקי – אינו נוכח. חבר הכנסת אברהם רביץ - בבקשה, אדוני. אחריו - חבר הכנסת אחמד טיבי. אחריו - חבר הכנסת זחאלקה. אחריו - חבר הכנסת דהאמשה. 
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני שאדבר לגופו של עניין, אני בכל זאת מוכרח להתייחס לדברים שעלו כאן עכשיו, שהם לא בדיוק לגופו של עניין. אני באמת עומד ומתריע. לגבי הסוגיה עצמה, האם יש אפשרות למנות את חברי מפלגתך לתפקידים מסוימים, אולי תפקידים רבים, יש ויכוח. יש ויכוח בעולם הדמוקרטי כיצד מיישמים את הדמוקרטיה. ארצות-הברית, הגדולה שבדמוקרטיות, מיישמת את הדמוקרטיה דווקא על-ידי החלפת האישים שם בשורה ארוכה של כמה אלפי איש, שיודעים מראש שהם מגיעים לשרת את הנשיא הנוכחי ואחר כך יבוא נשיא אחר והם יעזבו את תפקידיהם ויבואו אחריהם אחרים אשר מבטאים יותר את דעתו של הנשיא החדש או של האדמיניסטרציה החדשה. זה נתון לוויכוח, לוויכוח לגיטימי, ואין שם טובים ורעים. 
       
       מתי מתחיל העסק להריח קצת לא טוב - כאשר ממנים אנשים לא ראויים בכלל. זה קו דק מאוד שמפריד, כדי להבחין בין מי שראוי לבין מי שאיננו ראוי. סך הכול, חלק גדול מהתפקידים הם תפקידים שההצטיינות בהם היא מאוד אישית, לא מעבר לזה, היא לא מקצועית. אבל יש פעמים שהאבסורד זועק. כאשר אתה ממנה לתפקיד אדם שהוא מראש נגד התפקיד, שהוא רוצה לחסל את התפקיד, שם אין לך ספקות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אלא אם כן יש לך מגמה לחסל את התפקיד. 
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       כן, אם זאת המגמה, אבל יש אפשרויות אחרות. כאשר אתה ממנה אדם שהוא אנטי-דתי בהגדרה שלו, איש שהוא אפילו לא איש קריית-ביאליק, ואותו ממנים למלא את התפקידים הקשים של יושב-ראש המועצה הדתית בקריית-ביאליק. דרך אגב, קיבלתי הדלפה, שדווקא המינוי הזה לא נעשה מסביבתו של ראש הממשלה, היה משהו אחר שם, נוח לי לחשוד ב"כשרים", במפלגה שהוא מייצג. זה כבר זועק לשמים, זו כבר לא שאלה של הבחנה בין תכלת לכרתי, זה בין שחור ללבן. זה פשוט דבר שבחברה מסודרת - ולו היינו סומכים על פסיקותיו של הבג"ץ והיינו מקבלים את יומנו פעם אחת שם, יכול להיות שהיה פה מקום להגיש בג"ץ נוסף. 
       
       אני רוצה להתייחס לשאלה הנדונה לפנינו. חברי הכנסת, בואו נהיה כנים עם עצמנו, אנחנו דנים כאן בעניין טכני לחלוטין. אנחנו מדברים על שרים שמכהנים בממשלה ובתפקידים האלה. יש כאן איזו פרוצדורה, יש לקבל החלטה היום, לפי גרסה אחת בעוד חודש, יש לקבל החלטה, האם הם ממשיכים בתפקידיהם. 
       
       כאן אני רוצה לדבר בגילוי נאות. אין זה סוד שאנחנו מנהלים משא-ומתן קואליציוני. לא נוכל לשבת בקואליציה, לפי מה שאמרתי בדברים הקודמים שלי, לא נוכל ליישם את מטרתה של מדינת ישראל כמדינה יהודית עם כאלה שבתפקידיהם ובהגדרתם אינם רואים עין בעין אתנו מה היא מדינה יהודית. יש עיכובים רבים, נראה מה יקרה, אבל ככלל, אנחנו מנהלים משא-ומתן להצטרף לקואליציה - אני אומר את זה בגלוי - כדי לשמור על קיומנו היהודי במדינת ישראל. 
       
       אני רואה בזה עניין טכני, ואני אגיד לכם איך אני דן בעניין טכני. אני רוצה להסתכל מי הם השרים הנדונים. כמובן, לא לכל שר היינו מוכנים, ועוד מעט אומר לכם מה ההחלטה של סיעתנו, אבל יש לנו כאן עניין עם שלושה שרים - אינני מתבייש בזה, אני דן כל שר בממשלה לפי יחסו אל היהדות. בשבילי זה חשוב מאוד. אני לא אומר שזה הדבר היחיד, יש כמובן המקצועיות והיושר - יחסו ליהדות זה גם היושר מבחינתי. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תסיים. 
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       אני מסיים, אדוני. לפיכך, כדי למלא את מצוותיו של היושב-ראש, אני לא אלך להחמיא לכל אחד מהם. יש לי ציטטות של כל אחד מהם על הבמה הזאת, והיחס שלהם, בגדול - הם רואים שיש להיאבק ולשמר את היהדות במדינת היהודים. לכן, סיעתנו לא תצביע נגדם. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת רביץ. חבר הכנסת אחמד טיבי, בשם סיעת תע"ל-חד"ש. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       תודה רבה. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת היא, שחלק מהשרים המובאים כאן לאישור, למשל השר מאיר שטרית, באופן אישי יש לי כבוד והערכה אליו, אפילו סימפתיה - - - 
       
שר התחבורה מאיר שטרית:
       
       זה יזיק לי. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אני לא רוצה להגיד יותר על מנת לא להזיק לך בחברת עוזי כהן company and. אולי גם חמותו תכעס, של עוזי כהן, כי היום הוא העלה את עניין המשפחה עוד דרגה ב"גלי צה"ל". ב"גלי צה"ל" או ב"רשת ב'" זה היה? 
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       "רשת ב'". 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       הוא ביקש למנות גם את חמותו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לגבי חמותו, אדוני קשור לזה בקשר ישיר, כי מי שבוחר את מבקר המדינה, זה לא מרכז המפלגה אלא הכנסת. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אגב, אני בתור רופא חושב להיעזר בכמה רופאים כאן בכנסת כדי לבדוק את המיוחדות הגנטית האינטליגנטית של המשפחה הזאת ששולטת במדינה. יש אפשרות לגלות הרכב מיוחד במינו שאין למשפחות אחרות. לא כל משפחה ניחנה בכשרון הפוליטי, המנהיגותי המינהלתי הזה. פתאום אתה מסתכל בלשכות השרים, והן מעוטרות במשפחת כהן מרעננה. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       זה מתחיל בזה שהם 13 אחים. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       נדמה לי 14, כי יש עוד אח מאומץ. כל חברי הכנסת חייבים לדעת בעל-פה את הכרוניקה ואת תולדות המשפחה הזאת, משפחה חשובה, מה עוד שהיא משפחת כהן, צ'יטה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טיבי, נדמה לי שמי שנתן את המעמד המרכזי בפוליטיקה הישראלית למשפחה הזאת, למשפחת כהן, זה דווקא התקשורת, שהביאה אותו למעלות אדירות. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       חבר הכנסת טיבי עוזר להם. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):


       אתה מספיק אינטליגנט לדעת מה המטרה שלי - היא אותה מטרה של התקשורת. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין לי ספק בעניין זה. 
     
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את העובדה ששר התחבורה פה ולספר לך סיפור שהתרחש לפני שבועיים בערך. אזרח ערבי מהצפון, קוראים לו אמין ג'מיל, הוא טייס אזרחי ברשיון כבר כמה שנים. הוא מטיס את מטוסו בדרך כלל משדה-התעופה בחיפה. לפני שבועיים הוא הגיע יחד עם שני קרובי משפחה שלו, בשביל לעשות עליהם רושם, להטיס אותם, לשמוח, מה שהוא עושה כבר שנים. נכנס - משהו מוסדר - לשדה, ואז עיכבו אותו אנשי הביטחון, אמרו לו: אין טיסה. מה אין טיסה? אני אמין ג'מיל, שנים אני פה, מה קרה? אמרו לו: אתה רוצה לטוס לבד, טוס, אבל עם בני המשפחה אסור. אמר: בני המשפחה, אזרחים, כמוני. תבדקו. אם יש בעיה, תגידו לי. אמרו לו: לא. אתה מבין. ה"אתה מבין" הזה, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, צורם מאוד. 
       
שר התחבורה מאיר שטרית:
       
       מה הוא מבין?
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       מה שאתה מבין. 
       
       יש כאן יחס מפלה, בלתי שוויוני. הם גם הסבירו לו, נתנו לו להבין, שאחרים נוסעים עם בני המשפחה, עם חברים. אבל הוא - שלושה במטוס, מאותו זן, זה בעייתי. מאותו זן. שלושתם ערבים, באותו מטוס. זו עבירה קשה על כל תקנון של תעבורה. ולכן, אדוני שר התחבורה - ואני מאחל לך הצלחה בתפקידך – אי-אפשר לעבור על הדברים האלה לסדר-היום. 
       
       היום קיבלה ממני לשכתך - לפני חצי שעה - מכתב עם הפרטים. זה צורם. לאחרונה קורים דברים רבים. אדוני היושב-ראש הזמין אליו, ללשכתו, את לוטפי משעור בגלל דברים דומים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני לא חושב שמישהו יכול היה לומר לו דבר כזה. אני פשוט לא חושב שמישהו היה יכול לומר לו דבר כזה. 
       
שר התחבורה מאיר שטרית:
       
       אדוני היושב-ראש, העניין ייבדק - - -
       
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אני מודה לך, אדוני השר. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ועכשיו לסיום?
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אני מאחל לשר שטרית הצלחה, ואני מאחל לממשלה כישלון. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת טיבי. אני מאוד מודה לו. עכשיו חבר הכנסת עמיר פרץ. בבקשה, חבר הכנסת פרץ. אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו – חבר הכנסת יצחק כהן. מייד אחרי חבר הכנסת דהאמשה אנחנו נצלצל. אתה רוצה לענות?
       
שר התחבורה מאיר שטרית:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ודאי, ודאי. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, כבוד השר, מכל השרים המצטרפים, דווקא אותך שמו כאן? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אהה.
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       זה מוריד לי את - - -

אילנה כהן (עם אחד):
       
       - - -
היו"ר ראובן ריבלין:
       
	שמע, גם אנחנו יודעים. גם אנחנו יודעים לסחוט אמוציונלית. אתה רואה. זו נקראת סחיטה אמוציונלית פר-אקסלנס. מביאים את מאיר, ומי יכול - אפילו אחמד אמר לו כן. 

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אני, ראשית, רוצה לברך את השרים המצטרפים, לאחל להם הצלחה בתפקידם. אין ספק שבתקופה זו כל הצלחה של הממשלה להפעיל את המערכות השונות - טובתה של מדינת ישראל היא שעומדת לנגד עינינו בראש ובראשונה. אני מאחל גם לשר שטרית הצלחה בתפקידו החדש, אחד התפקידים המורכבים, אולי אחד מהצמתים החשובים שיש לנו בימים האלה. אני בהחלט מדגיש שכל הדברים שאנחנו אומרים כאן - בעיקר אני מקפיד שאנשים ידעו, שאנחנו מנהלים ויכוח על מדיניות ועל תפיסת עולם, ולא מנהלים ויכוח לגופו של אדם זה או אדם אחר. 
       
       אני בהחלט חושב שהיום, כשמצרפים שרים חדשים לממשלה, מן הראוי היה שראש הממשלה יתייצב כאן, ינצל את העובדה שאנחנו נמצאים כאן ימים אחדים לפני ראש השנה. אין ספק שכל אזרח בישראל מצפה היום שראש הממשלה יבוא וייתן דיווח ביניים על המצב המדיני ועל המצב הכלכלי-החברתי. 
       
       המצב המדיני, לצערי הרב - גם אלה שחולקים על דעתו של ראש הממשלה בכל מה שקשור להתנתקות, היו צריכים להשאיר את זה בממד המאוד-מאוד עמוק של הוויכוח על ההתנתקות, כפי שהוא צריך להתקיים באמת. אני באמת מעריך את המתנחלים ברצועת-עזה על הדרך המיוחדת שבה הם פועלים כדי לשבות את דעתו של הקהל הישראלי, וזה לגיטימי. זה בסדר גמור. אנחנו במדינה דמוקרטית, וזכותה של כל קבוצה להשתמש בכלים הדמוקרטיים כדי לשכנע ולהבהיר את הקשר בין מעשיה לבין העתיד והאחריות הלאומית. אבל, אני חושב שהעובדה שזירת ההתנתקות הפכה למוקד, או התגלגלה לתוך זירה מפלגתית מאוד צרה - לדעתי זהו דבר שבהחלט מעמיד את מדינת ישראל, באחת השעות החשובות שלה, באור מאוד-מאוד שלילי, גם באירופה, אבל בוודאי בארצות-הברית. 
       
       ואני אומר: הגיע זמן הכרעה. אני, כתושב שדרות, עיר ה"קסאמים", אומר לכם: אין דרך אחרת. אין תחליף למהלך מדיני. אני גם פונה שוב - בכל פעם שאני עולה אני פונה לכל האנשים הפוליטיים שזכותם להביע עמדות אבל לא להשתמש בניסיון ליצור אימה בתוך יישוב מסוים, ולהפוך אותו למקום שממנו אתה מסביר את דעתך. אין צורך לבוא ולהסתובב בין התושבים ולהסביר שם לאנשים עד כמה יגדל מספר ה"קסאמים" אם תהיה התנתקות. 
       
       דבר שני, אני חושב שראש הממשלה היה צריך לבוא ולומר לנו: זה מה שיהיה. היה כנס קיסריה. בא שר האוצר ואמר שהפערים החברתיים הם סכנה לישראל. בא נגיד בנק ישראל ואמר שהפערים החברתיים הם סכנה למדינת ישראל. בא ראש הממשלה ואמר שהפערים החברתיים הם סכנה למדינת ישראל. נו? התקציב שמונח בפנינו הולך להגדיל את הפערים האלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה לא נאום על התקציב. 
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       הנאום הוא על מדיניות הממשלה. ולכן, לצערי הרב, אני אצביע נגד, מכיוון שלדעתי הממשלה הזאת חייבת לסיים את דרכה, מכיוון שהיא נכשלה, גם בנושאים המדיניים ובוודאי בנושא החברתי-הכלכלי. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת עמיר פרץ. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. סיעת ש"ס תקבל את זכותה גם היא, ויסיים נציג הליכוד, יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת גדעון סער. אם השר ירצה להשיב, כמובן ישיב. בבקשה, אדוני. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני באתי לברך. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       מה?
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       באתי לברך. מדוע אמרתי: באתי לברך? תקשיב. אם זיכרוני אינו מטעה אותי, כמעט כל הממשלות שנפלו, הצעד הראשון בנפילה שלהן היה החלפת כיסאות בתוך הממשלה. זה תמיד היה הצעד הראשון. הצעד של - לא מאה מייל, אלא של חצי קילומטר - התחיל בצעד הקטן הזה של החלפת כיסאות בתוך הממשלה, אחר כך התחילו בעיות אחרות, ולבסוף נפלה הממשלה. ולכן יש בהצעה שאנחנו דנים בה היום משהו לברכה. לפחות יש אור בקצה המנהרה של הממשלה הזאת, אור של נפילת הממשלה. ממשלה רעה, שמאז התחילה, לא השאירה אבן על אבן, לא עשתה כמעט שום דבר טוב. 
       
       יותר אנשים מתו מאז באה הממשלה הזאת, נהרגו יהודים וערבים, יותר עוני, פחות חינוך, יותר אפליה, זו ממשלה שצריכה ללכת, וצריך לברך אותה בצעד הראשון שלה לקראת הליכתה. 
       
       צר לי על השר שמעון שטרית, שקיבל משרד שהוא קטן עליו - - -
       
שר התחבורה מאיר שטרית:
       
       מאיר, מאיר. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       מאיר שטרית. למרות - עם כל הכבוד למשרד התחבורה, אני חושב - - -
       
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       - - - שמעון שטרית היה שר הכלכלה והתכנון. לכן מה שאתה אומר הוא נכון.


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין ספק. אין ספק. דרך אגב, הוא היה גם שר הדתות. בבקשה. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רגע, האם חבר הכנסת כהן רוצה, על חשבון הדיבורים שלו, לומר - - - 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - -
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא. אז תן לו לסיים. רבותי, חברים, לא. אנחנו לא יכולים. תנו לחבר הכנסת זחאלקה למלא את מכסתו. בבקשה, אני נותן לך עוד 40 שניות. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       כבוד היושב-ראש, אני באמת ובתמים חושב שמשרד התחבורה קטן על השר שטרית. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       או.קיי. 
     
     
     
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
     
       מגיע לו שיקבל משרד בכיר יותר, גם בגלל עמדותיו, מרצו, סגנונו וניסיונו. הוא קיבל את משרד התחבורה. אתם יודעים מה? זה גם מראה איזו ממשלה יש לנו, שהוא נדחה לפינה הזאת של משרד התחבורה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       משרד התחבורה הוא משרד - -
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       חשוב. בסדר.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       - - קל בעיניך?
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       מתחילים בו ולא מסיימים בו.
       
שר התחבורה מאיר שטרית:
       
       - - -
       
אילנה כהן (עם אחד):
       
       - - -
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       בכל זאת, ראש הממשלה פה, ואני רוצה שהוא ישמע שאני בירכתי על הצעדים האלה, כי הם צעד ראשון לנפילת הממשלה. כמעט כל הממשלות שנפלו התחילו בצעד הראשון של חילופי כיסאות. לכן, הממשלה נמצאת במצב רע. כל מנתח של המצב הפוליטי ידע ויִראה, שהממשלה הזאת היא בדרכה לנפילה.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אל תסמוך על זה יותר מדי.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אנחנו יודעים לעשות חישובים פוליטיים. ברור שמצבך לא טוב. מצבך הפוליטי לא טוב, ואתה הולך לסיים את תפקידך.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       - - -
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אתה יודע מה? היה בי שביב של תקווה, כשמר שרון עלה לשלטון, ואמרתי: הנה, יש ראש ממשלה חזק, יש לו כוח, והוא יכול לעשות דברים ולעשות מהלכים. בסוף הוא לא עשה כלום, חוץ מלהמשיך את אותה מדיניות. היתה לו הזדמנות, ועדיין יש לו הזדמנות בתקופה הקצרה שנשארה לו, לעשות שינוי מהלך ולעשות משהו ולהיות כמו דה-גול או דה-קלרק. להביא שלום במזרח התיכון זה בידו, אם הוא רוצה. הוא יכול, אבל הוא לא רוצה. 
       
       אני חוזר ואומר: כל מדינות ערב מוכנות לשלום מלא עם מדינת ישראל ולהכרה מלאה ולנורמליזציה של היחסים תמורת סיום הכיבוש. את זה זורקים לפח והולכים על תוכנית התנתקות והתנחלות, במקום לראות את ההיסטוריה ולראות שהוא יסיים את תפקידו כשהוא משאיר אדמה חרוכה ומלחמת תמיד מאחוריו. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה. חבר הכנסת יצחק כהן, שיהיה נוכח, שכן אנחנו לא נוכל לדחות אחרי זה עוד פעם את דבריו. מייד אחרי חבר הכנסת דהאמשה עולה חבר הכנסת יצחק כהן, אם יהיה נוכח, ואם לא - חבר הכנסת גדעון סער עולה והשר יסיים, ואז אנו ניגש להצבעה.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, מכובדי, ראש הממשלה והשרים, חברי חברי הכנסת, קשה להתנגד במישור האישי לשרים שעומדים למנותם. אני מסתכל על הבעיה באופן גלובלי, ודברי הם כלפי הממשלה כולה כפי שהיא מתפקדת, כפי שהיא נראית בציבור. 
       
       ובכן, אדוני ראש הממשלה, הממשלה הזאת לא רק סיימה את תפקידה, סיימה את סדר-יומה, אלא שעכשיו היא הולכת בסדר-יום ממש שלילי והפוך. ממשלה של ג'ובים, ג'ובניקים, בכל משרד. כל שר ממנה את הג'ובים, וכמה שיותר, באופן הפוליטי ביותר, באופן הלא-חוקי, באופן שכל המדינה עכשיו מדברת עליו. בכל מדינה מתוקנת שר שמינה מינויים פוליטיים, אם הוא לא היה מתפטר מהר, היו מפטרים אותו.
       
       אינני רוצה לדבר על הבעיות הבוערות. דיברתי בהזדמנות קודמת על אלפי שובתי רעב. גם אם הם אסירים, אז מה? הם לא בני-אדם? הם שובתים, הם מוחים. הם מוכנים למות, כדי לשמור על כבודם. מבזים אותם, מכים אותם ודורסים אותם יומם ולילה. הם אומרים דבר אחד פשוט: נענשנו לשבת בבית-סוהר - בסדר, את העונש הזה מקבלים. אבל, לא יענישו אותנו יום-יום מחדש מפני שאנחנו כאלה או אחרים. אחד מהם אפילו אמר זאת במפורש: שייתנו לנו את הזכויות של יגאל עמיר. מה שנותנים ליגאל עמיר, רוצח ראש ממשלה בישראל, אנחנו מוכנים לקבל, ולא יותר, ואולי גם הרבה פחות.
       
       על מה אפשר לדבר? כל חלקה טובה מקולקלת במדינה הזאת. גם כאשר הממשלה הזאת רוצה, ואני לא יודע אם זה בטוח - אני לא מסתכל אל ראש הממשלה בעיניים - ואני עוד לא בטוח שזה אכן מה שהוא מתכוון לעשות, אף שהוא אומר זאת והוא נראה נחרץ ומלא אומץ ומתכוון אולי. אני לא יודע. אפשר להאמין לו ואפשר לא להאמין לו. כשהיא, הממשלה, רוצה לעשות משהו בכיוון החיובי, בכיוון שיכול להוציא את כולנו, ולא רק את המדינה הזאת אלא את כל האזור, משפיכות הדמים, מהאין-קץ אלימות, היא עושה זאת בדרך הרעה ביותר. היא עושה זאת בדרך שלא תשים קץ לשום אלימות, אלא רק תעמיק את הסכסוך ותגדיל את שפיכות הדמים בשני העמים.
       
       אדוני ראש הממשלה, אם אתה רוצה לעזוב את עזה, מה אכפת לך לעשות זאת לפי מפת הדרכים, ושיהיו בעזה אנשים שיקבלו שם את השלטון ואת השטחים? למה לעשות את זה באופן חד-צדדי? למה לא לעשות זאת בתיאום? אתה תזכה לתפארת עמים ועולם. יגידו: הנה, ישראל רוצה שלום. מר שרון, שעליו דיברתם, הוא יוצא מעזה למען שלום ולמען הסדר וכצעד במפת הדרכים. את זה אתה לא רוצה. זה מעורר ספק בכלל ברצינות כוונתך - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לסיים.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - אם לצאת ואם לצאת בכיוון חיובי ובכיוון שיכול להביא באמת לאיזו ישועה או לאיזו עלייה על דרך אחרת.
       
       שבענו שפיכות דמים, שבענו אלימות. העם הזה אומר: די. העם הפלסטיני אמר זאת גם כן די מזמן. אין איש שפוי במזרח התיכון שלא רוצה לשים קץ לסכסוך הזה. בידך הקלפים. אתה יכול לעשות את זה, ואתה יכול גם לעשות זאת אחרת. תודה רבה.
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. חבר הכנסת יצחק כהן, בשם סיעת ש"ס, גם לאדוני שלוש דקות, והוא ימצה אותן. לא להתחיל דקה לפני הסיום את עיקר הדברים אלא מהתחלה להתחיל במלוא המרץ והעוצמה. אדוני, בבקשה.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אני חושב שהשר שטרית, השרה ציפי לבני והשר גדעון עזרא הם אכן אנשים ראויים. חוץ מזה שהם אנשים ראויים, בקטע הזה של הממשלה, זה - - -
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה להעביר אותך במנהרת הזמן. בוא ונתאר שיעור בהיסטוריה בעוד 20 שנה. יעמדו מחנכים מול ילדים ויספרו להם, שב-1948 קמה פה מדינה לאחר אלפיים שנות גלות ולאחר שואות ורדיפות. עמד דוד בן-גוריון והקריא מתוך מגילת העצמאות ש"בארץ-ישראל קם העם היהודי, בה עוצבה דמותו הרוחנית". הימים היו הימים שאחרי השואה. ואז קם פה באמת מפעל אדיר. קמו פה ראשי ממשלות לפניך, אדוני ראש הממשלה, והקימו ועשו, ואחד מהם יושב פה. הם הקימו מפעל אדיר. 
       
       דבר ראשון, הם הקימו את המרכז הרוחני הגדול ביותר בעולם לאחר חורבנו בשואה - את עולם הישיבות, עולם התורה, שנחרב בשואה. הקימו אותו פה בארץ-ישראל. הקימו מפעל התיישבות לתפארת. הקימו מדינת רווחה לתפארת. לא היה רעב. אדוני ראש הממשלה, לא היה ילד שהלך לישון רעב, עד שאתה הגעת לשלטון, עד שאתה תפסת את רסן השלטון. 630,000 ילדים הולכים לישון עם בטן רעבה ועם דמעות בעיניים. מיליון איש דחסת מתחת לקו העוני. הרסת את המרכז הרוחני הגדול ביותר בעולם שקם במדינת ישראל.
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       דמגוגיה - - -
       
מיכאל רצון (הליכוד):
       
       - - -
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       חבר הכנסת מיכי רצון, שמעתי אותך הבוקר, מה אמרת לראש הממשלה. שמעתי, ודרך אגב, אתה צודק.
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, הוא אומר את דבריו. אם אתם רוצים קריאות ביניים, אני עוצר את השעון.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       חבר הכנסת מיכאל רצון, אתה צודק.
       
       הרסת את המרכז הרוחני הגדול ביותר שקם במדינת ישראל לאחר השואה. הממשלה שלך, עם טומיסלב למפל, המכונה טומי לפיד, זרקה את התפילין והטלית, ואתה נשארת ושתקת. נתת לו לרמוס כל ערך יהודי. המדינה החברתית - לא השארת אבן על אבן. שלחת 630,000 ילדים לילה-לילה לישון עם בטן רעבה ועם דמעות בעיניים.
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       - - -
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       גם דרוזים. גם הם רעבים. גם הם הפכו להיות רעבים.
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       נכון. אבל למה הדמגוגיה הזאת?
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       המצב הביטחוני - חבר הכנסת פואד בן-אליעזר, אני לא יכול לשכוח שראש הממשלה אמר בשדרות: פה לא ייפלו יותר "קסאמים". הוא לא גמר את המלה, והיתה שריקה של "קסאם" ליד האוזן שלו. עד היום, מאז שהוא אמר שלא ייפלו פה "קסאמים" - - -
       
       תן לי מיקרופון. אין לי מיקרופון.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ועוד איך יש לך.

יצחק כהן (ש"ס):
       
       הוא לא גמר את המלה, ונפלו "קסאמים" בשדרות. עד היום, אף אחד כבר לא סופר אותם. מאז שהוא אמר שלא ייפלו יותר "קסאמים", הפסיקו לספור את ה"קסאמים".
       
       הבידוד הבין-לאומי - היה מצב כזה? בנורבגיה, מדינה ידידותית, כתבו כאלה מאמרי שטנה והפכו אותנו לאחת המדינות המתועבות. היה כזה בידוד? אני לא אשכח את הנפנוף של מסמך בוש.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       מה אתה רוצה מהנורבגים?
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       לא יבשה הדיו על מסמך בוש, וכבר הוא דורש את מעלה-אדומים. חבר הכנסת מיכאל רצון, את מעלה-אדומים בוש דורש. בוש דורש את מעלה-אדומים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בר-און, נא לשבת.
       
מיכאל רצון (הליכוד):
       
       אל תדאג. הוא לא יקבל.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       לא. אתם באתם עם מסמך בוש.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, הוא סיים את זמנו. אני מבקש להפסיק את קריאות הביניים.
       
מיכאל איתן (הליכוד):
       
       - - - נורבגיה?
       

יצחק כהן (ש"ס):
       
       תקרא מה שכותבים, ואל תזלזל. למה אתה מזלזל? אתה מזלזל בהם? אל תזלזל. חבל. זה לא מתאים לך. אתה נבחרת לחבר הכנסת ההגון.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יצחק כהן, הבהרת את עמדתך בצורה הברורה ביותר. נא לסיים.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, לכל ממשלה יש איזה הישג או משהו. ההישג של הממשלה הוא שהיא לא השאירה מפעל אחד יפה שהיא לא הרסה אותו עד היסוד. לא היה דבר אחד שהממשלה הזאת לא הרסה. זה כאילו היא עוברת ב-scanner וסורקת: מה נבנה ב-56 שנה? - אנו נהרוס. התיישבות - נהרוס, מצב ביטחוני - נהרוס, מצב חברתי - נהרוס, מצב דתי-יהודי - נהרוס, את החברה - נהרוס.
       
מיכאל איתן (הליכוד):
       
       את ש"ס - נהרוס.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אדוני ראש הממשלה, נכשלת. קום ותתפטר מהממשלה שלך. צא לבחירות. תכריז על זה עוד היום.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת יצחק כהן. יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת גדעון סער, יהיה אחרון הדוברים. אחריו נשמע את השר ונקיים הצבעה. קודם קיום ההצבעה אנו נקיים אזכרה זוטא לסופר משה שמיר. חבר הכנסת גדעון סער, בבקשה.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בכל הכבוד לדובר שקדם לי, חבר הכנסת יצחק כהן, אנסה להתאים את טון הדיבור.
       

יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יצחק כהן, קולך נשמע ברמה.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       הרי להתלהם תמיד אפשר, ואחרי האירוע הקשה שהיה לפני שעה קלה בבאר-שבע אני חושב שכדאי קצת להוריד את הטון. כך אנסה לעשות.
       
       הנושא שמובא בפני מליאת הכנסת הוא נושא פשוט ונובע מחוק-יסוד: הממשלה. מילוי מקום אפשרי לפרק זמן מסוים, ופרק הזמן מסתיים ב-6 בספטמבר. יש חוק, ויש גם חוות דעת של היועץ המשפטי לממשלה לגבי המשמעויות של הנושא הזה, כאשר הנושא הזה אינו מוצא את פתרונו. אנחנו לא נמצאים במצב של חוק-היסוד הקודם אלא נמצאים בוואקום. כלומר, אין במדינת ישראל שרים המופקדים על המשרדים החשובים הללו: משרד התחבורה, משרד הבינוי והשיכון ומשרד התיירות. הרי אתם באופוזיציה לא מכחישים שאלה משרדים חשובים. לכן באה הממשלה ומבקשת בקשה פשוטה; אופוזיציה רצינית, אחראית, מאמצת גישה עניינית.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       מה אתה אומר?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       כן, חברת הכנסת איציק.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):

       קול ממלכתי נהיה לך.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       חברת הכנסת איציק, אני יכול לחשוב רק על סיבה אחת, סיבה יחידה, שבגללה אתם יכולים להתנגד להצעה שהממשלה מביאה היום לאישור הכנסת - שאתם רציתם לשבת בכיסאות האלה, שאתם רציתם את התיקים האלה. אחרת - - -

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       למשל, שאתה השתתפת במשא-ומתן שהיית נגדו.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       מה זה לשון העבר הזאת: רציתם? הם לא רוצים עכשיו?
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אנחנו מצטערים על זה.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אני מתקן את עצמי, כי לדעתי, חבר הכנסת בר-און - - -
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       - - - להציל את המדינה מהידיים - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת איציק.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       במקרה הזה, חבר הכנסת בר-און קרוב יותר לאמת. לא רק רציתם, אלא אתם עדיין רוצים.
       
חיים אורון (יחד):
       
       אתם רוצים אותנו בתור מגשרים?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       לא. אני חושב שאנחנו מסתדרים.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת אורון, על זה אנחנו צריכים לתת - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       אני חושב בכל הרצינות. גם קראתי היום באחד העיתונים החשובים במדינה, ואינני רוצה לדרג את העיתונים, שאתם כבר מתייהרים שלא יהיה רוב לקואליציה היום הזה לבקשתה לאישור השרים החדשים.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       גמרת את בעיות הסיעה שלך?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       חברת הכנסת איציק, הרי אתם - - -
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       סיימת את בעיות הסיעה שלך?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       בסיעה שלנו אין המצב שיש לך, שמתוך 19 חברי סיעה יש לך 18 מועמדים לראשות ממשלה. לזה עוד לא הגענו.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       - - - ראש ממשלה אחד.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       - - -
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       לא כל המועמדים בבת אחת, אלא אחד-אחד.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יושב-ראש הקואליציה לא נמצא פה בשעת שאלות ותשובות. אני לא סופר לך את הזמן.
       

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אתה במרכז הליכוד הצבעת נגד ראש הממשלה. מה אתה מדבר?
       
חיים אורון (יחד):
       
       מה דעתו על מפת הדרכים?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברי הכנסת, האם אתם מבקשים שאלות תשובות ליושב-ראש הקואליציה? אשקול זאת, אם תביאו לי 25 חתימות.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       לא להגזים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא להגזים? אז נא לא להגזים בקריאות הביניים.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       חשבתי ששמתם - - -
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       חבר הכנסת יתום הפתיע אותי עכשיו, ואני תוהה אם הוא אמר את מה שהוא אמר בגין מיומנות שהוא רכש במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       - - - לביטוח לאומי.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       הרי ההצבעה בוועידת הליכוד היתה הצבעה חשאית. אני עוד לא הודעתי לאיש כיצד הצבעתי. איך דווקא אתה מכולם - - -?
       
       
       

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אתה חושש להודיע?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       לא.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       תסתור את דברי ותודיע - - -
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       חבר הכנסת דני יתום, אגיד לך. אני הודעתי הודעה פשוטה אחרי החלטת הוועידה, שאת הכרעת הוועידה יש לכבד.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       למה אתה לא מספר מה הצבעת?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       כל דבר אתה צריך לדעת? אתה כל כך חשוב? תנוח לך בספסלים האלה בשנים הקרובות.
       
גאלב מג'אדלה (העבודה-מימד):
       
       מי מפחד?
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       חוץ ממך מי עוד חושב שאתה חשוב?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אני לא חושב שאני חשוב.
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, אם אתם פונים אליו כנציג מרכז הליכוד, אבקש מהשר ישראל כץ לבוא לפניכם. מה העניין פה? מה זה? זה ויכוח פנים-מפלגתי?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       עוד לא ראיתי עניין כזה שמגלים נציגים של מפלגות אחרות במוסדות הנבחרים ובהכרעות של תנועה אחרת.
       
       לסיכום: הגישה שלכם, כפי שבאה לידי ביטוי בעמדה בדיון הזה, וההצבעה כפי שאתם מתכוונים להצביע בעוד רגעים מספר, שתיהן מוכיחות שאתם אופוזיציה לא רצינית, לא אחראית ולא ראויה לאמון. תודה רבה.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       מרכז הליכוד - - -
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת סער, לפחות כשאתה משקר תחייך.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברי הכנסת, לפני שניגש להצבעה, אני מבקש מכם לתפוס את מקומותיכם.

דברי יושב-ראש הכנסת לזכרו של חבר הכנסת לשעבר משה שמיר, זיכרונו לברכה
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, אני מבקש לתת כבוד לחבר הכנסת לשעבר שהלך לעולמו. 
       
       רבותי חברי הכנסת, בשבוע שעבר הובא למנוחת עולמים הסופר והמחזאי משה שמיר, זיכרונו לברכה. 
       
       משה שמיר היה חבר הכנסת התשיעית מטעם תנועת הליכוד, ופרש ממנה בעקבות המחלוקת על הסכמי קמפ-דייוויד ונמנה עם מקימי תנועת התחיה.
       
       רבותי חברי הכנסת, חברי הממשלה, אדוני ראש הממשלה, נכבד את זכרו בקימה.
       
       (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.)
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לשבת.
       
       אדוני ראש הממשלה, כבוד השרים, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, חברי הכנסת, משה שמיר, האיש שהלך בשדות תש"ח, הלך לבית-עולמו. עם מותו אבד לסיפורת הישראלית סופר גדול וחשוב. לנו אבד אדם וידיד יקר, מלח הארץ. 
       
       מימי ילדותי, כשקראתי את ספר הביכורים שלו, "הוא הלך בשדות", רותקתי אל יצירותיו. הספר "פרקי אליק", שנפתח במשפט "אליק נולד מן הים", על אחיו אליק שנלחם ונהרג במלחמת העצמאות, נחרת בזיכרוננו כסמל, אנדרטה ספרותית לנופלים בני דור תש"ח, שהיו מגש הכסף שעליו ניתנה לנו מדינת היהודים. גדלנו על "מלך בשר ודם", שהאיר פרק מפואר בהיסטוריה של ימי הבית השני. דרכו התוודענו לדמותו המורכבת של דוד המלך ברומן התנ"כי "כבשת הרש". זרמנו עם "מקום תחת השמש" ו"חיי עם ישמעאל" ועם ספרים רבים וטובים, שהאחרון בהם מוקדש לאפוס הגבורה של "יאיר" מפקד הלח"י. יבול ספרותי עשיר זה זיכה את משה שמיר בפרסים רבים, בהם פרס ישראל.
       
       מלחמת ששת הימים חוללה תהפוכות בחייו של הסופר. איש השמאל, שבצעירותו היה חבר ב"שומר הצעיר", חבר יחד עם המשורר נתן אלתרמן ואנשי רוח אחרים, והיה לנאמן "עד תום" לחזון ארץ-ישראל השלמה. בשירות רעיון זה נבחר לכנסת. 
       
       ציוני בכל מאודו, אדם הדבק באמונתו. "על אף המלחמות", אמר, "נמשיך, על אפם וחמתם של אויבינו, לבנות את בתינו וליצור משהו חיובי, יפה ואנושי - - -"

	משה שמיר האמין בכוחו של בית יהודי במולדת. "מקום שיישוב יהודי תקע בו יתדותיו - שום כוח שבעולם לא יעקרנו מידיו", כך כתב בצאתו נגד עקרון הנסיגה, נגד האשליה כי ניתן להשיג שלום תמורת ויתור על שטחים מארצנו, לפי דעתו. 

	חייו של משה שמיר תמו. יצירתו הגדולה שהיא ארץ-ישראל האמיתית, נשארת נכס לנו ולדורות שיבואו אחרינו. 

	לאלמנה צביה, לבנות ענולה ויעל, לבן אלי-אליהו, הנקרא על שם אחיו של שמיר, אליק, שנפל במלחמת השחרור, ולכל בני המשפחה, תנחומים. 

	יהי זכרו ברוך. 



       
הודעת הממשלה על שינויים בחלוקת התפקידים בין השרים

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אני מתכוון להצביע על הצעת הממשלה לאישור השרים. הודעה לסיעת האיחוד הלאומי מפי יושב-ראש הסיעה, חבר הכנסת צבי הנדל. בבקשה, אדוני. 

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקש לראות בהצבעה על מינוי השרים הצבעת אי-אמון בממשלה, מאחר שכל ההצעה הזאת נולדה בחטא על-ידי פיטורי שני שרים, ולכן אני מבקש להעביר את זה לאי-אמון.
       
       אני רוצה להוסיף משפט לפרוצדורה. מאחר שיושב-ראש הכנסת לימד אותנו שצריכים 61 חברי כנסת בשביל אי-אמון, הואיל והבקשה שלי לאי-אמון תידון רק אחרי הפגרה - אין בעיה של ה-61 בנושא הזה. תודה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. כאן נוצרת כמובן פעם נוספת שאלה חוקתית, שאין עליה תשובה מפורשת. הרי אנחנו קבענו שהנוהג הוא שאין מגישים הצעות אי-אמון בפגרה. לכן, באתי וקבעתי שרק 61 יכולים להגיש בקשה לאי-אמון בפגרה.
       
       פה מבקשים בקשה לראות בהצבעה על החוק הצבעת אי-אמון, שבדרך הטבע היתה עוברת לדיון בישיבה הרגילה הראשונה של הכנסת מייד לאחר הפגרה.
       
       אולם, גם לממשלה יש הזכות, בכל פעם שמישהו מחברי הכנסת מבקש לראות בהצעת חוק הצעת אי-אמון ובהצבעה עליה הצבעת אי-אמון. אני דרשתי מהממשלה בכל פעם שהיא מבקשת הצבעת אמון, לתת לי גם 61 חתימות על מנת שלא יוכלו לעשות בפגרה שימוש באמצעי האמון, כדי לבקש מחברי הכנסת להצביע בהתאם למחויבותם הקואליציונית. 
       
       לפיכך, אני אומר כך, או שאתה תחזור בך, או אם תבקש, אני מייד אהיה חייב לאפשר לממשלה גם בפגרה לבקש אמון. אז אחת מהשתיים, אם אדוני מבקש לראות זאת כאי-אמון, כמובן אני אאפשר לממשלה, בלי 61 גם היא, לבוא ולענות תשובה.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בר-און, סגן ראש הממשלה ביקש לענות. אדוני יענה אחרי שחבר הכנסת הנדל - - - נמצא פה סגן ראש הממשלה, אולי תתאמו. בבקשה.

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מכובדי היושב-ראש, ציינתי שבקשתי לאי-אמון לא תידון ממילא בפגרה, ולכן אני לא זקוק ל-61. אם הממשלה מתעקשת להצביע אמון בפגרה - היא זקוקה ל-61, אבל אני לא.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הבנתי את טענתך מראש, ואני מודה לך עליה. סגן ראש הממשלה, ואם יחשוב יושב-ראש ועדת הכנסת שהוא יכול להוסיף - אתן לו. בבקשה, אדוני. 

שר החוץ סילבן שלום:
       
       אדוני היושב-ראש, אתה קבעת נוהל מאוד ברור, שגם הוא תקדימי - שאפשר לעשות הצעת אי-אמון רק אם יש 61 חתימות. גם כך יש איזשהו שינוי לעומת מה שהיה נהוג במשך עשרות שנים. 
       
       אני חושב שזאת התחכמות שתאפשר מעתה ואילך להגיש הצעות אי-אמון בפגרה כל הזמן - - - 

קריאות:
       
       - - -

שר החוץ סילבן שלום:
       
       - - - אפשר להגיש הצעת אמון מייד אחרי. זה בעצם הופך את העניין - - -

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני מציע שלא תביאו חוקים בפגרה - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי. רבותי. 




שר החוץ סילבן שלום:
       
       כל עוד אין 61 חתימות, אין אפשרות להציע. לכן, הממשלה לא צריכה לענות על העניין וצריך לעשות הצבעה רגילה. יביאו הצעה של 61 חתימות - נעשה כאן את ההצבעה. אם לא - צריכים לעשות הצבעה רגילה. הממשלה לא רוצה לבקש אמון, בשל העובדה שהדבר הזה יהווה תקדים. מעתה ואילך יבקשו כינוס מיוחד על כל נושא ויהפכו את העניין להצעת אמון.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לסגן ראש הממשלה. יושב-ראש ועדת הכנסת, יש לך מה להוסיף?

רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אז רק ימתין אדוני. חבר הכנסת אורון, בבקשה. אני מבקש ללכת למיקרופון. גם אתה, חבר הכנסת בר-און, נא לגשת למיקרופון. 

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
        גם אני יכול?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת הנדל הציג את עמדתו בצורה ברורה. אם יהיה צורך להשיב, כמובן אתן לכם להשיב.

חיים אורון (יחד):
       
       אדוני היושב-ראש, לדעתי יש רק שתי אפשרויות. האחת - חבר הכנסת הנדל ימשוך את בקשתו; השנייה - היושב-ראש יקבע שאין בכך תקדים לאי-אמון בפגרה. כי אם נתחיל תהליכים של אי-אמון בפגרה - אנחנו נמצאים בעולם לגמרי אחר. אני לא יודע לטובת מי זה עובד. 
       
       יש אי-אמון ויש אמון. בפגרה אין אי-אמון. היושב-ראש קבע כלל מיוחד של 61 - גם אותו צריך עוד לבחון, לפי דעתי, ולראות אם הוא ממש בתקנון או רק קביעה של היושב-ראש. 
       
       לקבוע אי-אמון בפגרה, על-פי כל מספר של חתימות, זה עולם חדש, ואני מציע לסיעת האיחוד הלאומי שלא להיכנס ככה במקרה לתוך העולם הזה, כי לא ברור בדיוק לאן מגיעים ממנו. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. האם מישהו ממפלגת העבודה ביקש?

רן כהן (יחד):
       
       אין צורך שהוא ימשוך, כיוון שהוא לא קיים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבל יש פה בעיה שהחוק קובע שאפשר לבקש להכריז על חוק כאי-אמון. הבעיה היא לא פשוטה, אבל אני מקבל - עמדתו של חבר הכנסת אורון ברורה לי לחלוטין. יושב-ראש ועדת הכנסת - בבקשה, אדוני. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ממש ערב הפגרה, באחד הדיונים האחרונים - או הדיון האחרון של ועדת הכנסת, או זה שלפניו - דנו בנושא של הצעות דחופות בפגרה. אני מזכיר לאדוני, מהפגרה הקודמת - שלוש דקות, או עשר דקות. 
       
       עלה הנושא של האי-אמון, בדיעבד, ואנחנו דנו בעניין הזה וקבענו שלא יהיה סוג כזה של מחטפי הצבעות אי-אמון אגב דיון במליאה, לא לכיוון אחד ולא לכיוון שני.
       
       לכן, גם בלי שהשתתפת, אדוני היושב-ראש, בדיון הזה בוועדת הכנסת, ההחלטה שלך שלא לראות בקריאה הזאת דיון ולקיים אותו כהצבעת אי-אמון עולה בקנה אחד עם רוח הדברים, תמימות הדברים או תמימות הדעים שהיתה בוועדת הכנסת. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת. חבר הכנסת הנדל, בבקשה.

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מכובדי היושב-ראש, הואיל ובניגוד לידידי ממרצ, אני לא מדבר על אי-אמון בפגרה, אני חושב שהנושא הזה הוא רגיש, זה מחייב מינימום ישיבה עם היועצת המשפטית בוועדת הכנסת, לדסקס את הנושא, כי מה שאני מבקש - זה לא בפגרה; מה שהממשלה אמורה לבקש זה בפגרה.
       
       אנחנו דיברנו על אי-אמון מזדמן שאנחנו יוזמים. פה הממשלה יוזמת מינוי שרים. זה דבר אחר לגמרי. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. הנימוק ברור. 
       
       ובכן, רבותי, כדי לא לאפשר לממשלה להגיש אמון בפגרה אלא ב-61 חתימות, אני לא יכול לראות בהצעת האיחוד הלאומי הצעת אי-אמון, ולכן אני דוחה אותה. סיעת האיחוד הלאומי מוזמנת על-ידי להגיש הצעת אי-אמון בממשלה, שתידון - בגלל קבלת החוק הזה או הצעת החוק הזאת – כמובן בשבוע הראשון מייד לאחר חזרתנו מהפגרה. לכן אני קובע שאנחנו נצביע על הצעת החוק הזאת - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       על הודעת הממשלה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       על הודעת הממשלה, סליחה, אני מתנצל. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שאלתי האם מפלגת העבודה, יש לה - - - לפני שאני עניתי. חבר הכנסת פז, אני לא נכנס לוויכוח כרגע כי כבר פסקתי, לא אחזור, אז עכשיו אם אדוני יש לו משהו לומר - יאמר. אני לא חוזר בי. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       אין לו מה לומר. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת סער, מה קרה?

קריאות:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בר-און, שמעתי, שמעתי, אמרתי לו כבר ללכת - ילך. אינני חוזר בי מהחלטתי, אפילו יאמר עכשיו דברי אלוהים חיים, שהרי הוא לא יאמר.

שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שהרי הוא לא יאמר. שהרי הוא לא יאמר. חבר הכנסת פז, בבקשה.

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, התפרסם אתמול מפיו של השר אורלב, שהמפד"ל מתכוונת להצביע נגד מינוי השרים. היום התפרסם שהמפד"ל שינתה את דעתה ומתכוונת להצביע בעד, בעבור חופן שקלים; בעבור עשרות מיליוני שקלים. אני רוצה לשאול את שר האוצר, האם הוא קנה את ההצבעה של סיעת המפד"ל, או שמא הכול סיפורי מעשיות?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. נא לשבת. אתם רואים, לא הייתם צריכים להתפרץ. הוא שואל שאלה שהיא בהחלט לגיטימית, אבל אין לה שמץ של חוקיות. היא לגיטימית אבל היא לא חוקית. היא לגיטימית פוליטית, והיא נשאלה לאוויר העולם ויפה שהיא נשאלה. מי שרוצה להשיב, שישיב לו. אדוני יודע היטב, אני מכיר את חבר הכנסת פינס-פז, שמדובר רק בהרכבת ממשלה או בכינון ממשלה - - -
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       רק בהסכם בכתב.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       - - - נכון, בהסכם בכתב. אני מודה לכם, ואני מוכרח לומר לכם שכולכם חברי כנסת מצטיינים ומצוינים, המכירים ובקיאים בהלכות החוק והתקנות.
       
       רבותי, חברי הכנסת - - -


יעקב מרגי (ש"ס):
       
       יש פיגוע רציני בבאר-שבע, שלושה פיגועים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מרגי. חבר הכנסת הנדל, אין צורך יותר. עכשיו אנחנו בשלב הצבעה.

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו:
       
       יש צורך. אני מבקש משפט אחד.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין צורך. קבעתי. אל יעמיד בפני מכשול, אולי נכשלתי? אני לא אשנה את דעתי. אחרי שאני מצביע, אתן לך לדבר. בבקשה לשבת.

שאול יהלום (מפד"ל):
       
	- - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יהלום, אדוני מלמד אותי איך לנהל את ועדת העבודה והרווחה? הרי לא יעלה על דעתי להתערב בדיוניו שם.
       
       רבותי חברי הכנסת, נא להצביע מי בעד הודעת הממשלה על שינויים בחלוקת תפקידים בין השרים ומי נגד. נא להצביע.

הצבעה מס' 4

בעד הודעת הממשלה – 44
נגד – 32
נמנעים – 3
הודעת הממשלה על החלטתה לשנות את חלוקת התפקידים בין השרים נתקבלה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       44 בעד, עם קולו של סגן היושב-ראש יולי אדלשטיין, 32 נגד, שלושה נמנעים. אני קובע שאושר מינוים של השרים הנכבדים. 
       
       אני מברך את השר מאיר שטרית, את השרה ציפי לבני ואת השר גדעון עזרא על התפקידים הקבועים שהם קיבלו. כל טוב לכם.
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.
       

הצעת חוק שירות התעסוקה (תיקון מס' 14), התשס"ד-2004 
       [מס' מ/96; "דברי הכנסת", חוב' ל"ו, עמ' 14506; נספחות.]
(קריאה שנייה וקריאה שלישית) 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יעלה ויבוא יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה. האם יש הסתייגויות? לפני כן, נא לפתוח את המיקרופון לחבר הכנסת הנדל.

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מכובדי היושב-ראש, משום הכבוד שאני רוחש לך, ודאי פסיקתך היא פסיקה להיום. אני מציע ומבקש, על מנת שלא נצטרך לבחון את הסוגיה בבג"ץ, שיתקיים על זה דיון אחרי ההצבעה, עניינית, אם הממשלה מביאה חוק בשיטה שהיתה פה, מה הכללים אומרים, כי לדעתי זה לא סגור.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לך. לגבי חוק, היתה לי התלבטות יותר גדולה מאשר לגבי החלטה. אבל אז הייתי מאפשר כמובן לממשלה אותה מידה, כי חייבים לנקוט מידה כנגד מידה, כמצוות רבי הלל. אחת משלוש המידות. בבקשה, יושב-ראש הוועדה.
       
שאול יהלום (יו"ר ועדת העבודה והרווחה):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי הכנסת, לפני שאציג את הנושא אני רוצה להעיר, שבדקות האחרונות היו שני פיגועים בבאר-שבע, ובהם עשרות נפגעים. אני חושב שאני אבטא את דעת כל הבית בזה שאומר שאנחנו כולנו מזועזעים מכך. אנחנו קוראים לכוחות הביטחון לתת את המענה ההולם. נקווה שכוחות ההצלה עוסקים עכשיו בפינוי הנפגעים. רפואה שלמה לכל הנפגעים, ונקווה שהנזקים בגוף ובנפש יהיו עד כמה שיותר קטנים ושפיגועים כאלה, בעזרת כוחות הביטחון, לא יקרו עוד.
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק שירות התעסוקה (תיקון מס' 14), התשס"ד-2004. זוהי הצעת חוק ממשלתית. 
       
       הצעת החוק שלפנינו באה להסדיר איסור גביית תשלומים מעובדים זרים בכל הנוגע לתיווך עבודה, גבייה הנעשית במישרין או בעקיפין בישראל או בארצות מוצאם של העובדים הזרים. 
       
       אדוני היושב-ראש, חוק שירות התעסוקה, התשי"ט-1959, בנוסחו היום, אוסר על לשכה פרטית בישראל לגבות תשלום בגין תיווך עבודה ממבקשי עבודה. בדיוני הוועדה שלנו, ועדת העבודה והרווחה של הכנסת, התברר כי עובדים זרים המבקשים לעבוד בישראל נדרשים לא אחת לשלם למי שמתווך בינם לבין המעסיקים בישראל - לשכות עבודה זרות, לשכות עבודה ישראליות ומתווכים העובדים עמם - סכומי כסף גדולים ביותר כעמלות תיווך.
       
       אדוני היושב-ראש, רצונם של העובדים הזרים לעבוד בארץ מביא אותם לעתים לשלם סכומים גבוהים ביותר ולצורך כך ליטול הלוואות בארצות מוצאם ואף למשכן את בתיהם. 
       
       עוד התברר בדיוני הוועדה, כי ללשכות הפרטיות בישראל הוצאות שונות, אמיתיות, לצורך איתור, תיווך והבאתם של עובדים זרים לישראל, אשר יש להביאן בחשבון בגביית התשלומים שמותר ללשכה פרטית לגבות. 
       
       הצעת החוק שלפנינו באה לאזן בין הרצון להגן על העובדים הזרים ולאסור ככלל גבייה מהעובדים הזרים, אלא אם כן התשלום הותר במפורש, לבין הרצון לאפשר ללשכות הפרטיות להתקיים ולפעול באופן חוקי. 
       
       הצעת החוק קובעת, כי לשכה פרטית לא תגבה ולא תקבל ממבקש עבודה במישרין או בעקיפין, בישראל או מחוץ לישראל, תשלום כלשהו, אלא אם מדובר במה שהצעת החוק קוראת תשלום מוכר. קרי, תשלום ששר התעשייה, המסחר והתעסוקה התיר לגבותו. כן נקבע בהצעת החוק, כי שר התמ"ת, בהתייעצות עם שר המשפטים ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, רשאי לקבוע סכום מרבי שאותו מותר יהיה לגבות ממבקש עבודה, וזאת למעט הוצאות התחבורה. 
       
       לבקשת הוועדה הציגו נציגי משרד התמ"ת טיוטה של תקנות בדבר הסכום המרבי שבכוונת שר התמ"ת להביאן לאישור הוועדה, ולפיהן הסכום המרבי שניתן יהיה לגבות מעובד זר יהיה כ-120% של שכר המינימום בישראל, כלומר כ-4,000 שקלים - כידוע, היום שכר המינימום הוא 3,335 שקלים - וכן החזר בעד הוצאות הטיסה שבה הגיע העובד לישראל.
       
       הצעת החוק גם אוסרת על אדם שאיננו לשכה פרטית, מתווכים למיניהם, לגבות תשלומים שאינם תשלומים מותרים. 
       
       בהצעת החוק מוצע לחייב לשכה פרטית, המתקשרת עם לשכה זרה בהסכם לתיווך בנוגע לעובדים זרים, לכלול בהסכם התניה המגבילה את גובה הסכום שתגבה הלשכה הזרה מהעובד הזר, באופן שסך כל התשלומים לא יעלה על התשלום המרבי. בנוסף, במטרה להרתיע לשכות זרות מגבייה מעבר לסכום המרבי, אוסרת הצעת החוק על לשכות פרטיות בישראל להתקשר עם לשכות זרות שגבו תשלומים מעבר לסכום המרבי ומחייבת אותן לסיים התקשרות עם לשכה זרה שפעלה בדרך זו.

       בהצעת החוק גם נקבע מנגנון במשרד התמ"ת, שיאפשר איסוף מידע בנוגע ללשכות זרות הגובות תשלומים חריגים, והעברת המידע לידיעת לשכה פרטית המבקשת לברר פרטים בנוגע ללשכה זרה.
       
       אדוני היושב-ראש, הצעת החוק מחייבת לשכה פרטית למסור לעובד זר מידע בדבר התשלום המרבי שמותר לגבות מעובד זר, וכן כל מידע אחר שיש בו כדי לסייע בהגנה על זכויות עובדים זרים, לרבות עיקר זכויות העובדים לפי הדין בישראל, מידע בדבר זהות המעביד, קיום אשרה ורשיון לישיבת ביקור, תיאור העבודה, תקופת העבודה ואומדן השכר הצפוי בישראל.
       
       הצעת החוק מגבירה את הענישה הפלילית. כדוגמה: נקבע קנס של 200,000 ש"ח וחצי שנת מאסר בגין גבייה מעובד מעבר לסכום שהותר, על-ידי לשכה פרטית. כן קובעת הצעת החוק עבירה פלילית שהקנס עליה הוא 26,000 ש"ח ללשכה פרטית אשר לא מסרה מידע לעובד הזר כנדרש בחוק, או אשר לא כללה בהסכם עם הלשכות הזרות את ההוראות בדבר ההגבלות על גביית תשלומים מהעובד הזר. 
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הצעת החוק שלפנינו באה להגן על העובדים הזרים. הצעת החוק מבהירה ומפרטת את הפעולות שחובה על הלשכות הפרטיות בישראל לנקוט בכל הנוגע לעובדים הזרים, ומגדירה בבירור את האיסורים והגדרים בנוגע לגביית תשלומים מעובדים זרים. מטרת הצעת החוק למגר – ואני מקווה שהיא אכן תעשה זאת – את נגע הגבייה האסורה מהעובדים הזרים. כולנו מחויבים לסייע ולהגן על עובדים בכלל, ומבחינה אנושית ויהודית על עובדים זרים בפרט. הם מגיעים לארץ זרה בודדים, ולפעמים חלשים. חובה עלינו לסייע להם, הגרים הגרים עמנו. 
       
       הצעת החוק מוגשת בצירוף הסתייגות. אני מציע לאשר את הצעת החוק בנוסח הוועדה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית. 
       
       זהו המקום להודות לכל מי שהיה שותף בחקיקת החוק. ראשית, הוועדה בראשות המנכ"לית הגברת וילמה מאור; הלשכה המשפטית בראשות היועצת המשפטית עורכת-הדין יהודית וסרמן; אנשי משרד התמ"ת, שהיה שותף אתנו בחקיקה; כל האגודות הפועלות למען זכויות עובדים זרים, שראו בחקיקה הזאת התקדמות יפה וראויה מבחינה אנושית; ולכל השאר שעבדו וסייעו לנו. תודה רבה. 
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת יהלום רב הפעלים. רבותי, יש הסתייגות אחת של חברי הכנסת מח'ול, ברכה וטיבי שאינם נוכחים, לכן אנחנו הולכים להצבעה. האם היה צלצול? היה צלצול. רבותי חברי הכנסת, חברי הממשלה, נא לשבת במקומותיכם – כל מי שמבקש להצביע. אבקש שלא לדבר בטלפונים בתוך המליאה. חבר הכנסת יצחק לוי, במטותא ממך, נא לא לדבר. 
       
       רבותי חברי הכנסת, רבותי חברי הממשלה, אני עובר להצבעה. אנחנו מצביעים על הצעת חוק שירות התעסוקה (תיקון מס' 14), התשס"ד-2004, בקריאה שנייה כמקשה אחת, שכן אין התנגדויות והסתייגויות. נא להצביע. מי בעד הסעיפים 1-10 של הצעת החוק - יצביע; מי נגד, מי נמנע? 
       
הצבעה מס' 5
       
בעד סעיפים 1-10 – 24
נגד – 3
נמנעים – 1
סעיפים 1-10 נתקבלו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       24 בעד, שלושה נגד, נמנע אחד. אני קובע שהצעת חוק שירות התעסוקה (תיקון מס' 14), התשס"ד-2004, עברה בקריאה שנייה.
       
       אנחנו עוברים מייד לקריאה שלישית. ובכן, רבותי חברי הכנסת, נא להצביע בקריאה שלישית על הצעת חוק שירות התעסוקה (תיקון מס' 14), התשס"ד-2004. מי בעד, מי נגד, מי נמנע – נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 6
       
בעד החוק – 21
נגד – 4
נמנעים – 1 
חוק שירות התעסוקה (תיקון מס' 14), התשס"ד-2004, נתקבל.
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבקש מהשר עזרא להמתין כאן, בבקשה. 
       
       21 בעד, ארבעה נגד, נמנע אחד. אני קובע שהצעת חוק שירות התעסוקה (תיקון מס' 14), התשס"ד-2004, עברה בקריאה שלישית. החוק ייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל. 
       
       אדוני יושב-ראש הקואליציה, רבותי חברי האופוזיציה, אדוני חבר הכנסת אורון, חברת הכנסת דליה איציק, חבר הכנסת סער, הוגשו הצעות לסדר-היום על-ידי 75 חברי כנסת. אני חושב שנוכח האירועים המתרחשים עתה בבאר-שבע, הייתי מציע לחברי הכנסת - - -
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אנחנו מוותרים על - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מוותרים על ההצעות. השאלה שלי היא כמובן האם אנחנו נוותר היום גם על הקריאה השנייה והשלישית בחוק - - -
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       - - - 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       למה? למה לא? 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       - - - למה? ככה. - - -
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       תראה איזו תשובה - - -
       
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       - - -
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       תשובה של דיקטטור. תתבייש.
       
חיים אורון (יחד):
       
       אבל למה אתה עונה כך?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מבקש לא להתווכח. חברת הכנסת איציק, חבר הכנסת סער, אני שואל אתכם: אם אנחנו ממשיכים את הישיבה - - -
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       למה אתה עונה כך, בצורה מחוצפת?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       כי את מדברת - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת איציק, אולי תיתני לי. כבוד מרכזת האופוזיציה, יושב-ראש הקואליציה, יש לי שאלה: אם אנחנו מבטלים את ההצעות לסדר-היום ומסיימים את הישיבה, יש בכך היגיון. אם אנחנו לא מסיימים את הישיבה עקב האירועים, ניתן להעלות גם את ההצעות לסדר-היום - אלו שמבקשים להעלות. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אין לי בעיה. אז גם אנחנו עומדים על הצעתנו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ברור, אין ויכוח. אני רק בא ואומר: אני כיוונתי את הבקשה שלי לבטל את - - - אם כך, אנחנו ממשיכים בסדר-היום כרגיל.
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת סער, תחשוב על זה רגע. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       יש פסק-דין של בג"ץ. אם הייתם שומעים את הדיון - - - 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אדוני יפסיק את הדיון לחמש דקות. 
       
חיים אורון (יחד):
       
       אדוני היושב-ראש, תכריז על הפסקה של חמש דקות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אני מכריז על הפסקה של רבע שעה. הדיון יתחדש בשעה 16:00. תודה רבה.
       
       
       (הישיבה נפסקה בשעה 15:47 ונתחדשה בשעה 16:34.)

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני פותח את הישיבה. נאמר לי על-ידי נציגי האופוזיציה, שנוכח המצב הם ויתרו על ההצעות לסדר-היום, וזה כמובן מותנה בזה שגם אתה תוותר על ההצעה לסדר-היום מטעמך. בבקשה, אדוני. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       מקובל עלי שגם אני אוותר על ההצעה. אנחנו נצטרך הפסקה נוספת עד שנחזור לחוק. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בלי כל ספק, הרי לא נשב כאן עד בוש. לפי הערכה של מזכירות הכנסת, הדפסת החוק, על כל מכלול ההסתייגויות שלו, תארך כשלושת-רבעי שעה. לכן אני קובע שאני מכריז על הפסקה. ישיבת הכנסת תתחדש בשעה 17:15. 
       
       לגבי ההצעות לסדר-היום אשר הוגשו על-ידי הסיעות כולן, הסיעות חזרו בהן, והן לא יועלו היום, כך שסדר-היום יימשך כאשר נביא לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה, אשר הכנתו לקריאה שנייה ושלישית נסתיימה בדיוני ועדת החינוך והתרבות של הכנסת. יושבת-ראש הוועדה תביא את ההצעה לקריאה שנייה ושלישית בשעה 17:15, ועד אז אנחנו מכריזים על הפסקה. תודה. 
       
       (הישיבה נפסקה בשעה 16:36 ונתחדשה בשעה 17:54.)

       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גברתי השרה, חברי הכנסת, אני מתכבד להמשיך את ישיבת הכנסת אשר התחלנו הבוקר. נושא הדיון הוא הצעת חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה (תיקון מס' 3), התשס"ד-2004, קריאה שנייה וקריאה שלישית. בעוד שעה קלה תעלה ותבוא יושבת-ראש הוועדה ותציג את החוק, אבל קודם לכן הודעה למזכיר הכנסת. בבקשה, אדוני.
       
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה (תיקון מס' 3), התשס"ד-2004, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.

הצעת חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה (תיקון מס' 3), התשס"ד-2004
        [מס' מ/129; "דברי הכנסת", חוברת זו, עמ' 15298; נספחות.]
(קריאה שנייה וקריאה שלישית)

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ובכן, רבותי חברי הכנסת, ביקשתי מיושבת-ראש הוועדה לעלות לדוכן כדי להציג את הצעת החוק כפי שהוכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, את ההסתייגויות ואת עמדת הוועדה לגבי ההסתייגויות שלא נתקבלו. קיימות הסתייגויות לשם החוק, לסעיף 1 ולסעיף 2. אני מבקש מכל חברי הכנסת אשר הגישו הסתייגויות לעלות לדוכן לאחר שאקרא בשמותיהם כדי לנמק את הסתייגויותיהם. לכל חבר כנסת ניתן חמש דקות לנמק את כל הסתייגויותיו.
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       לא יהיו כאן הרבה מסתייגים – נשארנו לבד.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אנחנו מחויבים לעבודת הכנסת. חברי הכנסת אשר מבקשים לנמק את הסתייגויותיהם יעשו זאת על-פי מידת רצונם. חבר כנסת שלא יהיה נוכח באולם, כאילו לא קיימת הסתייגות מטעמו; אבל אני רואה פה מסתייגים לא מעטים. גברתי יושבת-ראש הוועדה, בבקשה.

מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו נדרשים היום לתקן תיקון מס' 3 בחוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה, התשס"ד-2004. לא אחזור על דברי השרה, שהציגה את החוק, כדי לחסוך בזמנכם, אבל אני רוצה להדגיש שבדיון בוועדה עשינו שינוי אחד – התיקון שנתבקש בסעיף 5(ב), הורדת המלים "בהסכמת שר האוצר ובאישור הוועדה". כמו כן, מכיוון שאישור הצעת החוק נעשה בצורה מהירה מדי לטעמנו, קבענו כמה דרישות, ואלה יבואו לידי ביטוי במהלך חודש אוקטובר. 
       
       אני רוצה להזכיר לחברי הכנסת, שיישום הצעת החוק וביצועה מותנים בצו מכוח סעיף 4(א). הצו חייב להיות מאושר בוועדת החינוך בתוך 60 יום מיום פרסום החוק המוצע ועד לאישור הצו עצמו. דרשנו כמה דברים, ואותם אני רוצה להקריא לפניכם.
       
       אנחנו מודעים למאמצים שמשרד החינוך עושה, למרות האילוצים התקציביים שעומדים לפניו, כדי להמשיך להחיל את חוק יום חינוך ארוך גם על יסוד המלצות דוח ועדת-דברת, ומודים לו על כך. עם זאת, אנחנו חרדים לפגיעה נוספת בחוק הקיים, ואפילו בחוק אחרי התיקון, ודורשים משר האוצר שיקציב כבר בתקציב 2005 משאבים כדי להמשיך ליישם את החוק גם בגני-הילדים, שכפי ששמענו, רק ברבע מהם יושם החוק, ולא בכולם. אנחנו מדברים על היישובים הבעייתיים – כ-100 יישובים שבצו הקיים.
       
       אנחנו דורשים ממשרד החינוך שיקבע קריטריונים מפורטים וברורים להעברת מוסדות החינוך ליום חינוך ארוך. אנחנו דורשים הסבר, מה פירוש: "לדעת השר זקוקים בסיוע נוסף בחינוך", ופירוט על כך. נדרוש שהקריטריונים האלה יהיו מפורטים בצו, ונקיים על זה דיון נוסף בוועדה בחודש אוקטובר, והכול כדי למנוע לחצים לא-ענייניים בהפעלת החוק. 
       
       נוסף על כך החליטה הוועדה, כי עד סוף חודש דצמבר השנה יציג לפניה משרד החינוך: דבר ראשון – תוכנית עבודה להמשך יישום חוק יום חינוך ארוך עד ליישומו המלא. בתוכנית יפורטו מדיניות המשרד, היערכותו ליישום החוק בשטח, המסגרת התקציבית הנדרשת ולוח זמנים לביצוע. דבר שני – סיכום לקחים פדגוגיים וארגוניים על ביצוע החוק עד כה. להזכירכם, חקיקת החוק החלה ב-1998. היו הצלחות, היו גם כשלים והיו קשיים. את כל אלה אנחנו רוצים לפרט בדוח שיוגש לוועדה, כדי למנוע חזרה על טעויות העבר וכדי להסיק מסקנות מושכלות להמשך יישום החוק כנדרש.

	אני מבקשת מחברי חברי הכנסת לאשר את התיקון שהוצע ולהסיר את ההסתייגויות - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לדחות את ההסתייגויות.
       
מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       - - ודאי, לדחות את ההסתייגויות, שעל רובן הצבענו בוועדה והן נדחו. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה ליושבת-ראש ועדת החינוך של הכנסת, חברת הכנסת מל פולישוק.
       
       רבותי, יש לנו כמה מסתייגים. כמובן, מי שאקרא בשמו ולא יהיה נוכח מוותר על הסתייגויותיו. אני אבקש מכל המסתייגים לנמק את כל הסתייגויותיהם מקשה אחת ובבת אחת. אני רואה שראשון המסתייגים הנמצאים באולם הוא חבר הכנסת יוסי שריד. יש לו שלוש הסתייגויות, וכמובן אאפשר לו לדבר עשר דקות. לכל הסתייגות ניתן שלוש דקות, אבל לא אפסיק איש מהמסתייגים אם ידבר לגופו של עניין. כל מי שיש לו יותר מהסתייגות אחת ידבר כל עוד הוא מדבר דברים לגופו של עניין. בבקשה, חבר הכנסת שריד.

יוסי שריד (יחד):
       
       אדוני היושב-ראש, על-פי מצוותך אעשה כמיטב יכולתי – ואני מקווה גם להצליח – לנסות לדבר לגופו של עניין.
       
       ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני בטוח שגם בשמך, אי-אפשר לעלות על הדוכן בלי – יש שם רעש נורא, העסק כאן הופך להיות שוק.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה לא רק היום.

יוסי שריד (יחד):
       
       כן, תיכף אגיד משהו בעניין זה. 
       
       אי-אפשר לעלות על הדוכן בלי לזכור שעומדות רגלינו ביום נוסף של פיגוע כפול בבאר-שבע. בדרך הטבע צריך לומר ולהזכיר בפעם המי-יודע-כמה שטרור הוא תמיד טרור, הוא תמיד נפסד, הוא תמיד נקלה, לעולם אין לו הצדקה ולעולם אין לו סליחה. בני עוולה הם בני עוולה, טרוריסטים הם טרוריסטים, רוצחים הם רוצחים. מובן מאליו שההזדהות שלנו ברגע זה היא בראש ובראשונה עם העיר באר-שבע ועם תושביה, בעיקר עם הנפגעים, עם המשפחות שאיבדו את היקירים ועם הפצועים, שמיטלטלים עכשיו על מיטותיהם בתוך האימה החשוכה הזאת, ואנחנו מאחלים להם כמובן החלמה שלמה.
       
       אולי אומר רק משפט אחד, היושב-ראש – אולי אפשר שבעל כורחנו נגיע למסקנה, שבכל זאת אין לחבית הזאת תחתית, וכל זמן שהתנאים שמצמיחים את הטרור הארור הזה הם אותם תנאים, והנסיבות הן אותן נסיבות, והשורשים המורעלים הם אותם שורשים, לדבר על חבית שיש לה תחתית זה דיבור שווא.
       
       עכשיו אני רוצה לומר משהו על נימוסי הבית הזה ועל הליכותיו. היו כמה נושאים חשובים מאוד על סדר-היום. אם אפשר בכל זאת להרגיע שם את הציבור - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, רבותי, העוזרים לא יכולים לדבר בתוך האולם – אין על זה ויכוח – אלא אם כן הם מחויבים לקרוא לחברי הכנסת. זה לא המקום לעריכת שיחות.

יוסי שריד (יחד):
       
       - - הם נראים לי נורא מודאגים. היו נושאים חשובים על סדר-היום, מי כמוך, היושב-ראש, יודע. מתוך כך שקרה מה שקרה בבאר-שבע – כולנו היינו בין המציעים, הסיעות השונות – חשבנו שלמרות חשיבותם העצומה של הנושאים, מן הראוי להם שלא יבואו דווקא היום אל סדר-היום של הכנסת. לא כן נהגה הממשלה, כי ההזדהות שלה היא כמובן יותר עמוקה משלנו, ודאגתה יותר גדולה משלנו, ומה שקורה ומתרחש בארץ, ובכלל זה מה שקרה בבאר-שבע – לא, הממשלה לא תוותר. היא תביא את הנושא שלה. כל השאר יורידו את הנושאים, אבל הממשלה – היא תביא את הנושא שלה. ואפשר לחשוב מי יודע מה – עניינים של פיקוח נפש? דבר שאינו סובל דיחוי? היום חייב להיות יום הקבורה של יום חינוך ארוך.
       
       אדוני היושב-ראש, שמענו עכשיו את דבריה של יושבת-ראש ועדת החינוך. אין להם ידיים ואין להם רגליים, אין להם ראשית ואין להם אחרית. הם לא מחזיקים מים. צריך לדעת מה הכנסת עומדת לאשר היום, וכל ההסוואות וכל הכסות וכל עלי התאנה לא יסתירו את ההחלטה כפי שהיא. היום הכנסת קוברת את יום החינוך הארוך בישראל. 
       
       אז באמת, היו הישגים אדירים – הוצאנו את שר האוצר מהצעת החוק. אפשר לחשוב שאם אתה מוציא אותו על-פי החוק, אתה מוציא אותו מן היכולת לקבוע כן יהיה או לא יהיה. היום קוברים את יום חינוך ארוך.
       
       זה נורא משונה, היושב-ראש. זה באמת נורא משונה מצד אחד, ומשונה מאוד מצד שני. הרי הממשלה הזאת, אותה ממשלה, אומרת שהיא – בעוד כמה חודשים, בתקציב 2005, היא כבר בשער, היא כבר בפתח – ב-2005 היא תכונן יום חינוך ארוך. אז אני שואל: אם ב-2005 עומדים לכונן יום חינוך ארוך, וזה כבר עניין של או-טו-טו, וזה כבר עומד בשער ומתכונן להתפרץ אל מציאות חיינו, מי צריך בכלל את החוק הזה, שקובר את יום חינוך ארוך? הרי גם זו רמייה. 
       
       לא יהיה יום חינוך ארוך על-פי דוח ועדת-דברת. לא יהיה שום ביצוע ושום יישום של ועדת-דברת, והדוח שלה, והמסקנות שלה, וההמלצות שלה, ובבוקר שאלתי שאלה רטורית, ואולי לא כל כך רטורית: עד מתי דברת עצמו, איש שאני מכבד, יהיה מוכן להיות משת"פ של הממשלה, על כזביה, על ההערמות שלה, על מצג השווא שלה? עד מתי הוא יסכים שיעשו שימוש בשמו, בזמן שהוא הקדיש, במעמד שהוא הקדיש, ברצון הטוב שהוא הקדיש? באמת, אדם שלא חסר לו שום דבר בחיים הקדיש מעצמו, מזמנו, בהתנדבות. 
       
       תראה איזו מהומה יש שם. טוב, יושב-ראש של קואליציה. אז צריך לדעת מה מחליטים היום. משרד החינוך כן יביא, לא יביא, זה לא מעלה ולא מוריד, יושבת-ראש הוועדה. זה כל מיני ניחומים מסכנים. העובדה הקובעת היא, שאנחנו עומדים בקיצוץ ה-15 במערכת החינוך בשלוש השנים האחרונות. דבר כזה לא היה. העובדה הקובעת והחותכת, השורה התחתונה היא, ששנת הלימודים שמתחילה מחר מתחילה בקיצוץ. איך אני יודע? אני יודע שממחר בבוקר – מיום הלימודים הראשון – כל תלמיד וכל תלמידה בישראל ילמדו פחות, ולא ילמדו יותר. זאת העובדה הקובעת. כל השאר – אנחנו יושבים פה באיזה מין פלנטה אחרת, בתוך איזו בועה שאין לה שום קשר למציאות. 
       
       אני יושב בדיוני ועדת החינוך, בעיקר בזמן האחרון, ובין המציאות לבין דיוני הוועדה אין קשר בכלל. דנים בדבר אחד, המציאות אומרת את דברה, ואולי היושב-ראש יודע – שוחחנו על זה לא פעם אחת – שאנחנו רק מתיימרים לקבל החלטות. מי שמקבל את ההחלטות במקומנו הוא המציאות עצמה. היא חזקה, המציאות. היא חותכת, היא מחליטה, ואחר כך אנחנו מדדים אחריה ומעמידים פנים של מחליטים. אנחנו לא מחליטים שום דבר, היא כבר החליטה, היא מאחורינו. אנחנו במציאות חדשה בכלל, ויושבת-ראש ועדת החינוך מספרת מה ועדת החינוך החליטה.
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       למה אתה מזלזל?
       
יוסי שריד (יחד):
       
       מה היא החליטה בכלל? מה היא החליטה? להוציא את שר האוצר מתוך החוק? נו, ואם מוציאים אותו מתוך החוק מוציאים אותו מתוך החיים? מתוך השפעתו המוחלטת על התקציב? וכבר נאמר הבוקר, ואני חוזר ואומר, שבעצם החליטו להסגיר את משרד החינוך למשרד האוצר. משרד החינוך כבר לא קובע בענייני חינוך. לו היה קובע, אני רוצה להאמין שהדברים היו נראים אחרת. הכול – משרד האוצר. ולכן אולי כדאי להאמין שמשרד החינוך שלנו – כפי שהוא עכשיו – משרד החינוך שלנו מיותר. 
       
       אני לא חושב שזאת היתה צריכה להיות הבשורה של הכנסת לציבור הרחב בישראל בכל יום, לא כל שכן ביום שכזה. להודיע לציבור: תראו, יש פה הרבה צרות, הרבה מצוקות, פורענויות, אסונות, וחוץ מזה, תדעו שהיתה התחלה מאוד מרשימה של יום חינוך ארוך, אבל ההתחלה הזאת היא התחלה, והיא נקטעת באבה. אין לה המשך, להתחלה הזאת. זאת הבשורה. ואיך היא מתקבלת? היא מתקבלת באותם תעלולים, תמרונים, תרגילים ותכסיסים – בוועדה. קובעים הצבעה בעוד חמש דקות. 
       
       גם סר כבוד מן הבית הזה. סר כבוד. אין אפילו שמינית של אלגנטיות. הכול בברוטליות, הכול בבוטות. יושב אדם יום שלם בוועדה, ואז בסופו של דבר הוא לא מגיע להצבעה, כי אולי היה איחור של 30 שניות; אנשים שנקלעו לשם במקרה, שנאספו מן המסדרונות רק כדי להצביע, שאינם יודעים על מה מדובר בכלל – יושבים כאן כמה חברי כנסת – לא יודעים על מה מדובר, לא יודעים במה דנים, ודאי וודאי לא יודעים על מה מצביעים, אבל הם שם. אז כבר היו דברים מעולם, אבל כל דבר נעשה כאן יותר בוטה, יותר גס, יותר אלים, יותר מתמרן ויותר מניפולטיבי, וזה חבל. 
       
       אדוני היושב-ראש, גולת הכותרת במערכת החינוך בשנה הבאה, כפי שנודע לכם ביומיים-שלושה האחרונים, היא חינוך לדיאטה. טוב, תראו, זה נושא חשוב. ילד שעובר על מידותיו הראויות מבחינה גופנית, זה באמת שלא בטובתו. אני מודה ומתוודה. ילד שמן, ילדה שמנה, צריך לדאוג להם. אבל זאת גולת הכותרת? זה הדבר הכי חשוב עכשיו במערכת החינוך? וראו זה פלא – השרה רק הודיעה על דיאטה, ומערכת החינוך עברה דיאטה מרחיקת לכת, חריפה מאין כמותה. אני חושב שהכניסו את מערכת החינוך לא רק לדיאטה, אלא ממש לאנורקסיה. רזון כזה לא היה מעולם.
       
       ולכן אפשר לקבוע, שמעולם לא היו שנים כל כך גרועות למערכת החינוך כשנים האלה, ואני אומר את זה בשיברון לב. אני בטוח שכל חבר כנסת, תהיה הצבעתו אשר תהיה, מתייחס כך אל מערכת החינוך כאשר הוא רואה שמן האין הזה לא יצמח יש, מהחסר הזה לא תהיה תקנה לחינוך, וכל זמן שהילדים והילדות שלנו מוצאים את עצמם במקום ה-35 בעולם, גם לא תהיה תקנה למדינה. תודה, אדוני. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. שני המתדיינים והמסתייגים – חבר הכנסת אחמד טיבי, גם לרשות אדוני - - -
       
רן כהן (יחד):
       
       אני.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא לא, יש להם – אני עושה - - -
       
רן כהן (יחד):
       
       זה לפי הסדר, לא?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם תראה את הסדר - - -
       
רן כהן (יחד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תשמעו, רבותי. התקנון מחייב אותנו בסדר מסוים. יש לו שלוש הסתייגויות, לרשותו עשר דקות. זה בסדר גמור. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       למה, רן? למה? תודה, אדוני. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ואחר כך רן כהן, אותו דבר. 


אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש - -
       
רן כהן (יחד):
       
       - - -
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       תודה רבה. 
       
       - - בתחילת דברי אני רוצה להוקיע בכל לשון של הוקעה, הן פוליטית הן מוסרית, את הפיגוע הרצחני, הכואב, שהיה בבאר-שבע. מדובר בפגיעה באנשים חפים מפשע, ומלבד ההוקעה המוסרית והפוליטית, הרי הדבר פוגע גם באינטרס הלאומי הפלסטיני. כך שבלי אבל, ההוקעה הזאת צריכה להישמע, וגם האמירה החד-משמעית, שמי שעשו את זה פוגעים ב"קייז" הלאומי הפלסטיני פגיעה קשה. 
       
       מערכת החינוך, אדוני היושב-ראש, היא מערכת כושלת בשנים האחרונות. היא מערכת שמצטיינת בהבלטה של דברים שטחיים, קוסמטיים, על חשבון המהות. התוצאה האקומולטיבית מתבטאת אחרי שנה, אחרי שנתיים, אחרי שלוש שנים, וזה הרסני. ואז אתה רואה תוצאות קשות – הישגים רדודים של תלמידי ישראל בכל המגזרים. 
       
       קשה שלא להצביע על המגזר הערבי כמגזר שנפגע הכי קשה מהמדיניות של שרת החינוך ושל משרד החינוך, אדוני היושב-ראש. כמה פעמים אנחנו יכולים לחזור ולדבר – ואנחנו נמשיך, נחזור ונדבר – על המחסור בכיתות לימוד, אדוני היושב-ראש? 1,500 כיתות לימוד חסרות במגזר הערבי. תוכנית החומש שהכין משרד החינוך הגדירה את הצרכים התקציביים, שהם כ-200 מיליון ש"ח לשנה, וגם את החלק הזה המשרד לא יישם. בשנת 2003, למשל, הוא הוציא רק 22 מיליון ש"ח. רק – לאחר שהגדיר את הצרכים ב-200 מיליון ש"ח לשנה. כדי לאפשר פתיחה תקינה – ברמת המינימום – של שנת הלימודים, נדרשת בנייה מהירה, דחופה, אקוטית, של 350 כיתות לימוד לפחות. העלות של 350 כיתות הלימוד האלה היא 170 מיליון ש"ח. 
       
יוסי שריד (יחד):
       
       PFI.




אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       נגיע גם לזה. 
       
       משרד החינוך הכריז על יישום תוכנית חומש לפיתוח החינוך הערבי במהלך חמש השנים האחרונות – מ-2000 עד 2004 – ואולם התוכנית לא יושמה במלואה, וכך גם תוצאותיה לא היו המטרה שלשמה יועדה. 
       
       אגב, נדמה לי שהזכרתי זאת: יוסי, אתה זוכר? בעבר, המחלקה האחראית על החינוך במגזר הערבי לא נקראה האגף לחינוך ערבי, אלא, אדוני היושב-ראש, האגף לחינוך לערבים. יש יותר מאשר מסר כפול ומשמעות כפולה ומכופלת להימנעות מהמושג "חינוך ערבי", והתעקשות – אגב, בגלל מחאה שלי והערה שלי אמרו שזה ישונה, אני לא בטוח שזה ישונה – חינוך לערבים. חינוך לערבים במקום חינוך ערבי. זה אומר הכול. אולי בצרפת יגידו: חינוך ליהודים. זה חמור בכל קנה מידה, אפילו בצרפת לא יגידו זאת. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       שם ודאי לא יגידו זאת.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       שם ודאי לא יגידו, ואם יגידו, יתברר אחרי שבוע שיהודי עשה את זה, כי ככה זה לאחרונה בצרפת. 
       
יוסי שריד (יחד):
       
       או - - - לשרוף? מועדונים יהודים.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       גם להכות את עצמם. לאחרונה זה קורה. שני מקרים בחודשיים – סטטיסטית זה גבוה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבל אנחנו יכולים לומר שצריך חינוך ליהודים. צרפתי לא יעז לומר את זה, כי הוא חושב כך.



אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       בדיוק. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       וחבר הכנסת טיבי צודק במאה אחוז, כי לא - - -
       
יוסי שריד (יחד):
       
       גם אני נותן את הסכמתי לשניכם. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       תשמע, זה כל הבית כמעט. 
       
יוסי שריד (יחד):
       
       זה לא מעט. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       זה כל הבית. 90% אתה, 5% רובי ו-5% אני. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       דרך אגב, אני לא שמתי לב לנוסח הזה, אבל זה נוסח שבהחלט צריך לבקש לתקן. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       כן. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברי ועדת החינוך, אני מציע לכם, באמת - - -
       
יוסי שריד (יחד):
       
       זה מתוך אי-ידיעה מספקת בעברית. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין ספק. אין ספק. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אין ספק.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבל זה שניסח את זה, יש לי חשש שהוא ידע עברית טוב מאוד. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       טוב מאוד. כן. 
       
       אדוני היושב-ראש, לגבי החינוך בכפרים הבלתי-מוכרים – ביטול הבנייה בשיטת ה-PFI, שיוסי דיבר עליה, פגע בעיקר בבנייה לצורכי חינוך ביישובים הבלתי-מוכרים בנגב. העובדה שלא נמצא פתרון אלטרנטיבי למחסור מחייבת את המשרד לפעול בעניין זה. 
       
       העובדה – למשל ביישום חוק חינוך חינם, העובדה היא שמרבית היישובים הערביים כלולים באשכולות החברתיים הכלכליים הנמוכים ביותר, אשכולות 1–4. יש לפעול ליישום חוק חינוך חינם לגני טרום-חובה דווקא ביישובים האלה. כדי לכסות על הפער הקיים ולעמוד ביעדים, על המשרד להקצות 20% מתקציב התמיכה בתוכניות הפדגוגיות, דהיינו 200 מיליון ש"ח, על בסיס תקציב 2004. 
       
       הדברים האלה הועברו לשרה, ונדמה לי שבדברי היום, כאשר הפניתי את תשומת לב היושב-ראש בכנסת ישראל, וגם הציבור בבית, לעובדה שבמכתב תשובה ששיגרה השרה לימור לבנת על תלונות שהוגשו אליה בנושא מערכת החינוך הערבית ביישובים הערביים, היא ענתה שהיא אינה מטפלת בנושאים - - -
       
יוסי שריד (יחד):
       
       אם אני לא טועה, במכתב שלה זה היה אפילו יותר גרוע. מילא חינוך לערבים, אבל כתוב שם "חינוך ללא-יהודים". 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       כן, "ללא-יהודים". החינוך ללא-יהודים אינו בתחום סמכותה של השרה, והיא הפנתה את הפונים למנכ"לית, הגברת רונית תירוש. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא כתוב שם "חינוך" ללא-יהודים, אלא "מערכת החינוך". יש הבדל גדול.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       הוא התכוון ל"לא-יהודים" במקרה הזה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גם יוסי שריד יודע עברית. 
       
יוסי שריד (יחד):
       
       אדוני היושב-ראש, אתה יודע שפעם שר החוץ האגדי אבא אבן נאם נאום ואמר שלום בלי מצָרים, והדובר שלו פיזר קומוניקטים לעיתונים ואמר שיש סקופ – שלום בלי מִצרים. 


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא יאמר לך היום שהם לא ידעו לנקד.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       היום זה כך – שלום בלי פלסטינים. 
       
יוסי שריד (יחד):
       
       אז זה היה סקופ.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       היום זה לא סקופ? 

       אדוני היושב-ראש, נדמה לי שההערה הזאת היתה אמורה – אפילו היושב-ראש שלח כמעט יותר מאשר רמז רמז עבה לשרה, שהיא מחויבת לענות על התמיהה, על השאלה הזאת, והיא לא ענתה. יכול להיות שמכיוון שהשרה לא אחראית לחינוך ללא-יהודים היא גם לא עונה על הערות של חברי כנסת לא- יהודים. מאוד יכול להיות. 
       
       אדוני היושב-ראש, השאלה היא אם זה תקין או לא תקין. אני לא יודע מה תקנון הכנסת אומר. כנראה יש מפלט, והוא לאו דווקא יחייב שרה לענות לחברי כנסת לא-יהודים. מה בסך הכול אמרו? ביקשו תשובה אם היא אחראית לכלל אזרחי מדינת ישראל או לא. אפילו אנשי ימין יגידו: כן, היא אחראית לכלל אזרחי ישראל. ולכן, אדוני היושב-ראש, הגשתי הסתייגות, וזו ההסתייגות שאני מנמק. בהסתייגות לחוק יש תוספת שאומרת: שרת החינוך לימור לבנת אחראית לכלל התלמידים במדינת ישראל, ובכלל זה הערבים. נו, איך תצביע?
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       נגד.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה מילא, אבל למשל יושבת-ראש ועדת החינוך, חברת הכנסת מל פולישוק, איך היא תצביע? נגד. כך שהנדל ומל פולישוק יצביעו נגד – יצביעו נגד העובדה שהשמש זורחת במזרח. מילא הנדל, יש לו אידיאולוגיה ברורה והוא מציג אותה באופן סיסטמטי, כל יום. אנחנו מבינים. אבל יושבת-ראש ועדת החינוך הובילה היום הפלה של ההסתייגות הזאת – חברה במפלגה שמדברת לפעמים על ערכים ליברליים. הגברת מל פולישוק, מה, לא יכולת לבקש מהשרה שתתייחס להערה הטריוויאלית הזאת? מה, את עבד נרצע של הגברת לימור לבנת? אילו שיטה וסגנון אלה לנהל ועדת חינוך בצורה מרושעת ונחשלת כזאת? זה היה מחזה מביש, איך שניהלת את הוועדה. גדעון סער רק גער בך, והשתתקת. מה הדבר הזה? זה סגנון של ניהול דיונים? 

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       כל הכבוד לה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       בדיוק ככה.

מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       כמה שקרים - - -
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       רק גער בך: נו תגמרי, בואו נסיים, מה זה הצבעה – גדעון סער גער, וכולם – והיא גוערת בגפני, פה היא גוערת בזה, שם היא מפסיקה את ההוא, ולא היתה יכולה להקשיב לטענה מהותית, כשכל מה שאנחנו מבקשים הוא, ששרת החינוך במדינת ישראל תהיה אחראית לכלל תלמידי ישראל, ובכללם הערבים. נכון, אפילו החרדים בכללם. קודמך בתפקיד גם הוא באותה מפלגה, ולפעמים הוא התעמת עם השרה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לסיים.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אני מייד מסיים. אני לוקח את זמן שריד, ברשותך. חצי דקה. שריד עזר לי. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא לא, אני עצרתי את השעון אז. אני לא מקפח איש. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):

       לא, אין לי טענות כלפיך. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני יושב-ראש הכנסת ובכלל זה חברי הכנסת הערבים. אני לא הייתי בטוח שצריך לכתוב את זה בספר החוקים ולהכניס את זה לתקנון הכנסת, כי אדוני ביקש להכניס פה דבר שהוא מובן מאליו. אדוני ביקש לכתוב כך: שר החינוך, ולא המנהל הכללי של משרד החינוך, הוא אחראי לכל מערכת החינוך, לרבות מערכת החינוך במגזר הערבי. אומרת השרה שאין צורך לכתוב את זה, כי זה ברור מאליו.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אבל הם התנגדו – הצביעו נגד.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       התנגדו לכתוב את זה, כי זה מובן מאליו.
       
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אבל יש לנו מכתב שהשרה - - -
        
היו"ר ראובן ריבלין:

        אני למשל מפרש את האי-הסכמה של חברת הכנסת מל פולישוק ושל השרה בעובדה שדבר כזה – אפילו שהמובן מאליו טוב שייאמר, את זה אפילו לא צריך לומר, כי זה ברור כשמש. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אבל לא במקרה הזה, אדוני היושב-ראש, כי יש לנו מכתב שאומר בדיוק את ההיפך. היא אומרת: אני לא אחראית לחינוך ללא-יהודים. לא הבאתי להצבעה כאן, למשל, שהשמש זורחת במזרח. אם יש מכתב של ראש הממשלה שהשמש זורחת במערב, גם אם סיעת הליכוד לא תסכים – נגיד שראש הממשלה היה מעלה בסיעת הליכוד את ההצעה שהשמש זורחת במערב – רבים לא היו מסכימים, למשל עוזי כהן. הוא לא היה מסכים. הוא היה לוחץ על חברי הסיעה, ולפחות שני-שלישים לא היו מסכימים. יש לו השפעה. אולי גם חמתו היתה מצטרפת. הוא דיבר היום על הצורך להעסיק את חמתו.
       
יוסי שריד (יחד):
       
       חמותו. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       הוא מעלה את חמתו של ראש הממשלה באמצעות חמותו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, חמתו על חמותו. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
 	ולכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא מבקשים הרבה. אנחנו מבקשים יחס שוויוני וצמצום פערים. עד כדי כך קשה לשרת החינוך וליושב-ראש ועדת החינוך להקשיב לצרכים של ילדים ערבים וחרדים, למשל? עד כדי כך? זו לא רק דרישה סקטוריאלית. מדובר בדרישה שוויונית, שעולה בקנה אחד עם החוק. 
       
       לכן, טוב תעשה הכנסת אם תצביע בעד ההסתייגות שמדברת על אחריותה המיניסטריאלית של השרה לימור לבנת הן למנצחים באולימפיאדה הן לתלמידים בבתי-הספר במדינת ישראל, ובכללם חרדים, חבר הכנסת גפני. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי. חבר הכנסת רן כהן, גם לרשות אדוני שלוש הסתייגויות, ולכן יש לו עשר דקות. אחריו - חברת הכנסת יולי תמיר.
       
רן כהן (יחד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אנחנו נמצאים ביום מהשחורים שידענו, מהקשים והנוראים. אנחנו נמצאים כאן, ולבנו בבאר-שבע. כאשר שמעתי בחדשות שה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי" מהללים – ככה ממש – מהללים את הפיגוע הרצחני והמתועב, כשתמונות הדם והגופות המרוטשות כבר נמצאות, אי-אפשר שלא להתפלץ ולשאול לאיזו רמת מפלצתיות חלאות אדם יכולות להגיע בביצוע המעשים המטורפים של הטרור, ולאחר מכן גם בניסיון להשתבח בהם.
       
       אדוני היושב-ראש, אני חייב לומר שהיה הרבה יותר נכון וחכם אילו הממשלה היתה מוותרת ביום הקשה הזה על הצעת החוק הזאת, והיתה אומרת שאם הכנסת התכנסה, נדון בדבר שעם ישראל הכי בוכה עליו היום. מה שעם ישראל בוכה עליו היום הוא מה שקורה בבאר-שבע, ולא מה שהחוק הזה מציע. זה היה יותר נכון, זה היה יותר ראוי, זה היה יותר מכובד, זה היה יותר מתחשב ברגשות של הציבור. 
       
       אני גם מודה על האמת שזה קשה לי, כי בתוך האירוע הזה גם ראיתי – ואני מאוד מכבד את הדברים שחבר הכנסת טיבי אמר כאן בראשית דבריו, בגינוי המוחלט והחד-משמעי – אבל מה לעשות, ראיתי השבוע במוקטעה חיוכים מאוזן לאוזן, ולא ראיתי שם את מי שבלם את המרצחים הנאלחים האלה כדי שמעשי תועבה מן הסוג הזה לא יקרו. 
       
       מה שאני יכול לעשות הוא רק לבוא ולבקש מכאן למתוח את גדר ההפרדה על "הקו הירוק" כמה שאפשר יותר מהר – גם בדרום, כדי להגן גם על באר-שבע, ועל ילדיה, על זקניה, על נשותיה ועל תושביה. אין ברירה אלא לעשות את ההפרדה הפיזית הזאת על "הקו הירוק". אין סיבה בעולם שלא לעשות את זה, וגם אין שום סיבה בעולם שלא לצאת מרצועת-עזה כמה שיותר מהר. 
       
       אני מכבד את מה שראש הממשלה אמר היום, אני מאוד מקווה שהוא יהיה נחוש, רק שהוא יעשה את זה. והוא יכול לעשות את זה מחר, על-ידי פירוק כל המאחזים הבלתי-חוקיים האלה, אם כבר רוצים באמת לבצע. בכל פעם בא אירוע מחריד מהסוג הזה ומזכיר לנו באיזו מציאות איומה ונוראה אנחנו חיים. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני מודה על האמת, קשה לי לעבור לדיון על החינוך ביום שבו ילדים מרוטשים מפיצוץ באוטובוסים, כך ברחוב, באמצע עיר. מאוד קשה. אבל לפחות אנחנו מצליחים לומר כאן מעט ממה שאנחנו מרגישים בתוך האסון הנורא הזה. 
       
       אנחנו מתנגדים – וחבר הכנסת שריד דיבר כאן לפני והבהיר את הדברים היטב. הזדהיתי גם עם חלק מביקורת אחרת שנמתחה כאן – אני רוצה להוסיף בנושא הזה ועל ההתנגדות שלנו לחוק הזה שניים או שלושה דברים, במשפטים קצרים. האחד – גברתי יושבת-ראש ועדת החינוך של הכנסת, אני לא מבין מדוע צריך להשאיר בידי השר את חופש ההחלטה איפה החוק הזה יופעל ואיפה לא. 
       
מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       זה לא חופש החלטה, אלא על-פי קריטריונים ברורים. 
       
רן כהן (יחד):
       
       אילו קריטריונים?
       
מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       הם יהיו בצו. 
       
רן כהן (יחד):
       
       אבל הם לא נמצאים. 
       
מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       בלי הקריטריונים, לא נאשר את הצו. 
       
רן כהן (יחד):
       
       העדר הקריטריונים מעוות את כל החוק הזה, משום שהוא יוצר מצב שבו אפילו הפיקוח על הרמה, על המיקום, על האחידות, על הנורמות – הכול יהיה עורבא פרח. 
       
       הדבר השני, אדוני היושב-ראש, הוא הפער האדיר שמתקיים בשנה, בשנתיים או בשלוש השנים האחרונות בין רמת הצהרות פנטסטיות – הממשלה אמרה: החינוך הוא במרכז הווייתי. כמה קיצוצים כבר היו מאז, חבר הכנסת שריד?
       
יוסי שריד (יחד):
       
       15.
       
רן כהן (יחד):
       
       15 קיצוצים. דוח ועדת-דברת אמר: הולכים ופורסים מערכת חדישה ואדירה. הדבר הראשון שמדברים עליו הוא קיצור שבוע הלימודים לחמישה ימים. לא אומרים: קיצור לחמישה ימים אבל עם לימודים ביום שישי לילדים שאין להם איפה להיות ביום שישי. 
       
מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       כן נאמר. 
       
רן כהן (יחד):
       
       לא, לא נאמר. 
       
מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       ועוד איך נאמר. זה על-תנאי. 
       
רן כהן (יחד):
       
       בהחלט לא נאמר, חברת הכנסת פולישוק. ההחלטה היא לקצר לחמישה ימים. אני אגיד לך יותר מזה: הוקצבו 700 מיליון ש"ח לביצוע התחלת היישום של דוח ועדת-דברת, אבל באותה נשימה יש קיצוץ של 5% בתקציב משרד החינוך. אז מה עושים כאן?
       
יוסי שריד (יחד):
       
       אגב, 700 המיליון הם מותנים. הם לא ניתנים, אלא מותנים. 
       
רן כהן (יחד):
       
       נכון, הם לא ניתנו בתקציב אלא מותנים בביצוע. אגב, ביצוע שעדיין לא בטוח כלל, כי עדיין אין הסכם עם הסתדרות המורים ועדיין אין מערך מלא לעניין. יש פה פער תהומי בין הבטחות והכרזות לבין המציאות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת פולישוק, גברתי דיברה על קריטריונים להחלטה של ועדת החינוך, או לגבי החוק שאנחנו מדברים בו כאן?
       
מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       לגבי החוק. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין פה שום קריטריונים. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, מדובר בזה שהשרה תציג את הקריטריונים לוועדה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבל זה לא הדבר שמותנה בחוק. 
       
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       בחוק זה לא מחייב. 
       
מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       החוק הזה מותנה בצו. בצו יש קריטריונים, ואם לא יהיו קריטריונים לא נאשר את הצו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כדי שלא להטעות, החוק שמונח לפנינו אינו מתנה שום דבר בצו, ולא צריך להגביל את השרה בעניין זה. כי גברתי אומרת דבר שאינו כתוב בחוק, הוא תורה שבעל-פה, שיכולה להיות מאוד מסוכנת לשרה עצמה. השרה אינה נמצאת פה. 
       
מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       החוק עצמו מותנה בצו. 
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא התיקון – החוק עצמו, שתיקון מס' 3 מתייחס אליו, מדבר על צו לגבי אותם דברים שאנחנו מדברים בהם בתיקון מס' 3. 
       
מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       נכון. ואם לא יהיה צו חדש, הצו הנוכחי יישאר בתוקף. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       זה צו קיים, ואין שום סיבה לשנות אותו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       והצו הנוכחי מקיים קריטריונים. הבנתי, בסדר גמור. 
       
רן כהן (יחד):
       
       אני מאוד מודה ליושב-ראש הכנסת. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני בקיא בהלכות בתי-המשפט – ואז הולכים ויורדים אצל "דברי הכנסת", ויכולים להגביל את השרה. עכשיו, ההסבר שקיבלתי הוא שמדובר בחוק העיקרי. 
       
רן כהן (יחד):
       
       גם בחוק העיקרי אין.
       
מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       זה היה התנאי להעברת החוק בחטף. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רן כהן, החוק העיקרי מותנה בצו של השרה. הצו של השרה מדבר על קריטריונים ברורים. חברת הכנסת מלי פולישוק אומרת: הרי אנחנו כפופים לאותו צו, והצו ממילא מחייב את השרה בקריטריונים שבהם נקבע. תיקון מס' 3 הוא כפוף לצו לפחות. השרה גם הצהירה בוועדה עצמה שהיא תתקן את הצו. אבל גם הצו כפי שהוא מחייב קריטריונים. עכשיו אנחנו מבינים. 
       
רן כהן (יחד):
       
       יכול להיות שיושב-ראש הכנסת, השרה ויושבת-ראש הוועדה רגועים. אני לא רגוע, מסיבה פשוטה – מאחר שחוקקתי בכנסת הזאת כמה וכמה חוקים, לא אחד ולא שניים, אני יודע שכאשר רוצים שהכנסת תוודא שיש קריטריונים אחידים, היא שמה את זה בגוף החוק. כאן זה לא נעשה. כאשר זה לא נעשה, בסיכומו של דבר אף אחד לא יודע מה יהיה. יכול להיות שיש לך כוונות טובות, אבל בחקיקה לא עובדים על כוונות, עובדים על חקיקה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       עם הערתך זאת אני מסכים. צריך לבדוק את הצו המקורי – אני לא מכיר אותו. 
       
רן כהן (יחד):
       
       זה המצב, ועל הדבר זה אי-אפשר לדלג. אי-אפשר להשלים עם הפער בין ההכרזות, ההבטחות וההצהרות לבין המעשים שנעשים בתחום החינוך. 
       
       אני אומר לכם: כאשר חקרנו – אני מסב את תשומת לבה של חברת הכנסת פולישוק – האמיני לי, כאשר ישבנו שנה וחצי וחקרנו את הפערים ב-20 שנה, מה קרה בין 1980 לשנת 2000/01, אחד הממצאים החמורים ביותר שאותי, אני מודה, אכזבו עד עמקי נשמתי, היה העובדה שיש כמה וכמה צמצומים בפערים, אבל בסך הכול הפערים בחינוך ובהשכלה הם עדיין מאוד-מאוד קשים, וחלקם אפילו גדלו. 

יוסי שריד (יחד):
       
       המפלגה שהיא מייצגת היא בעד פערים.

רן כהן (יחד):
       
       אבל הלוא הטענה שלה היא לא שהיא בעד פערים. 

יוסי שריד (יחד):
       
       היא בעד פערים. היא בעד פערים – באידיאולוגיה.

רן כהן (יחד):
       
       אנחנו מוצאים את עצמנו במצב שבו הפערים הללו הולכים ונפערים, והם נפערים לא רק בין יהודים לערבים, אלא גם בין המרכז לבין הפריפריה וגם בין השכונות לבין מרכזי הערים, ובעיקר בין מי שיכול לממן חינוך אפור לבין מי שאין לו יכולת לממן חינוך אפור, ולפער הזה יש רק משמעות אחת, גברתי – מאות אלפי ילדים מוכשרים, חכמים ובעלי יכולת אינם מקבלים ממערכת החינוך את הסיכוי לממש את הפוטנציאל שלהם כבני-אדם ולפתח את היכולת שלהם. וזה פשע, ועל פשע אי-אפשר לדלג. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חברת הכנסת יולי תמיר. 
       


מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונח על שולחן הכנסת, מטעם ועדת החינוך, התרבות והספורט, לוח תיקונים להצעת חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה (תיקון מס' 3), התשס"ד-2004. תודה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה.
       


הצעת חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה (תיקון מס' 3), התשס"ד-2004
(קריאה שנייה וקריאה שלישית)

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת יולי תמיר. לרשות גברתי הסתייגות אחת, לכן אני אאפשר לך חמש דקות. בבקשה, גברתי. 


יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כמו כל הדוברים שקדמו לי, אני רוצה קודם כול להביע זעזוע עמוק ממה שאירע היום בבאר-שבע, להזדהות עם הכאב והצער של המשפחות ושל הנפגעים ולגנות חד-משמעית את האכזריות ואת חוסר האנושיות של אלה שבוחרים לפגוע כך בחיי חפים מפשע.
       
       ועכשיו לעניין עצמו. יורשה לי קודם, אדוני היושב-ראש, להגיד משהו בעניין הצו, כי בכל אופן נדמה לי שהיתה פה אי-הבנה. בצו, למיטב הבנתי וידיעתי - ויתקן אותי שר החינוך לשעבר שריד אם אני טועה – אין קריטריונים. יש רשימת יישובים. 

יוסי שריד (יחד):
       
       נכון מאוד.

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       מה שאנחנו עושים היום – ולכן מה שאנחנו עושים הוא דבר חסר אחריות, ודרך אגב זה גם מבוסס על כך שחלק גדול מהמתדיינים פשוט אינם מכירים את המציאות ואת הצווים – מה שאנחנו עושים היום הוא להכניס לתוך צו שיש בו רשימת יישובים - - -

מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       לא נכון. יש שם קריטריונים. 

יוסי שריד (יחד):
       
       לא, אין שם קריטריונים. 

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       לא, אין. תקראי את הצו, מלי. תראי את הצו. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מציע שיושבת-ראש הוועדה, כשהיא תשיב לכל המסתייגים, תתייחס לנקודה הזאת, כי היא נקודה חשובה.



יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       מה שיקרה היום הוא שבתוך כל יישוב תוכל השרה להחליט מי מקבל ומי לא. יש לאמירה הזאת שתי משמעויות חמורות. קודם כול, בעצם החקיקה היום – חבר הכנסת סער - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, אי-אפשר לקיים שם דיונים ושיחות טלפון. יש נואם שנואם מעל הבמה. בבקשה, גברתי. 

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אנחנו עושים היום שני דברים. ראשית, אנחנו מכירים, בחוק, בזה שלא כל הילדים – ולא מדובר חס וחלילה בכל ילדי ישראל, אלא רק בילדי אותם יישובים שכבר נבחרו – יקבלו יום לימודים ארוך. 

יוסי שריד (יחד):
       
	המקומות האלה הם המקומות הכי חלשים. 

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       והם המקומות הכי חלשים – אשכולות 1 ו-2. אלה היישובים הבדואיים, מקומות שאין לילדים בהם שום סיכוי לקבל העשרה לימודית כלשהי מחוץ לבית-הספר. 
       
       היום אנחנו מחליטים בחוק שלא כולם יקבלו – כי אם כולם יקבלו, אין משמעות למונח בחירה. השרה יכולה לבחור, כלומר השרה מראש מקבלת את העובדה שלא כל הילדים במקומות האלה יזכו ליום חינוך ארוך. 
       
       שנית, דבר חמור לא פחות – אנחנו נדרשים לקבל היום את החוק ואת הקריטריונים אם וכאשר הם יינתנו בעתיד. מה זה בעתיד? בעוד 60 יום. מה יקרה בעוד 60 יום? שנת הלימודים מתחילה מחר. בעוד 60 יום התלמידים כבר ילכו לבית-ספר, המערכות יתחילו לפעול. יבואו אלינו בעוד 60 יום, ונאמר שיש פה דיון, ונאמר שהדיון יהיה רציני, ונאמר שאחרי הדיון הרציני נחליט שההחלטה לא היתה טובה או שהקריטריונים היו שגויים – מה יקרה? מה, באמצע שנת הלימודים יגידו: לא לא, אנחנו מצטערים מאוד, אצלכם פתחנו יום לימודים ארוך, נסגור אותו ונפתח אותו במקום אחר? 
       
       הלוא אין פה באולם הזה אדם ישר אחד שמאמין שאחרי שהמערכת הזאת כבר תתחיל לפעול, יסגרו בעקבות דיון בכנסת יום לימודים ארוך בבית-ספר או בגן – בעיקר בגנים זה יקרה – ויפתחו אותו במקום אחר.
       
       לכן אני אומרת: לא צריך קריטריונים. אם עכשיו הצבעתם בעד, תוותרו על הקריטריונים, כי יעשו מאתנו צחוק. ננהל דיון על משהו שכבר היה, שאין לו שום משמעות, שכבר הוחלט, שכבר נסגר, שכבר הופעל? בשביל מה? 
       
       אם אנחנו באים להיות פה חותמת גומי – אני לא רוצה להיות חותמת גומי. יותר טוב לי להגיד: הסרתי את ידי מהעניין הזה, אני לא יודעת מה הם עושים שם וגם אין לי אחריות. אני לא רוצה להצביע, ואני לא מבינה למה ועדת החינוך מוכנה לקחת על עצמה את האישור הזה בדיעבד. 
       
       אם רוצים שנהיה אפקטיביים, היה אפשר להשהות את החוק ואת התחלת הפעלתו עד שנאשר את הקריטריונים ואת המקומות. הדבר היה גורם לשרה לפעול יותר מהר, והיה אפשר להביא את הרשימה הזאת גם בשבוע הבא – כי אם לא ידעו אותה בשבוע הבא, היא לא תתקיים כלל, כי הרי הלימודים מתחילים – ובשבוע הבא לאשר ולהפעיל. 
       
       השיטה הזאת, שבה משתמשים בנו כדי לאשר דברים שכבר נחתכו ונקבעו, היא שיטה מגונה, ולא אחת, אדוני היושב-ראש, קבלתי לפניך על חולשתה של הכנסת. בעיני זה ביטוי נוסף לכך שבעצם אנחנו לא גוף מבקר, ואנחנו אפילו לא גוף מאשר – אנחנו סתם חותמת גומי. 

יוסי שריד (יחד):
       
       חברת הכנסת תמיר, אין צורך – תאמיני לי – אפילו בשבוע. הרי זה על-פי האשכולות של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה - -

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אבל הם רוצים לחרוג מזה, חבר הכנסת שריד.

יוסי שריד (יחד):
       
       - - ב-24 שעות אתה גומר את העניין. 


יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       ה"גאוניות" של ההצעה כאן היא שלא ילכו לפי אשכולות. דרך אגב, אתה יודע למה? אם ילכו לפי אשכולות - - 

 יוסי שריד (יחד):
       
       רוב היישובים - - -

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       - - כל הילדים שילמדו ביום לימודים ארוך - 150,000 – כולם יהיו ערבים. 

יוסי שריד (יחד):
       
       לא כולם, אבל רובם. 

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       90% מהם, ואלה שהם לא ערבים הם חרדים. כיוון שהממשלה הזאת שונאת גם את אלה וגם את אלה, לא ילכו לפי מצב סוציו-אקונומי. כל אחד יעשה חוק לעצמו, כל אחד יעשה דין לעצמו, ואתה ואני נשב בוועדה ונצטרך לאשר את זה אחר כך. 
       
       לכן ביקשתי – וההסתייגות שלי היתה מאוד ממוקדת - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       במקום 60 יום – 30 יום.

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       - - שזה יהיה בתוך 30 יום; שיבואו אלינו לפני שהתהליך צובר תאוצה, ושבאמת נדון בקריטריונים ונאשר אותם. אם לא – אני כבר מודיעה ליושבת-ראש הוועדה – אני לדיון הזה לא באה, כי רק לשמוע מה כבר עשו – אני אקרא את זה בעיתונים למחרת. אם רוצים שנשפיע, צריך שנעשה את זה לפני שהרכבת יוצאת לדרך. עדיף מחר בבוקר, אבל אם לא מחר בבוקר – בתוך 30 יום. תודה. 



היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחברת הכנסת יולי תמיר. חבר הכנסת משה גפני - בבקשה, אדוני. לאדוני הסתייגות אחת, וגם הוא יקבל חמש דקות. 
       
	חברת הכנסת יולי תמיר, ב-30 יום מבחינת הלוח העברי נכנסים גם ראש השנה וגם יום כיפור, נדמה לי. 

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אדוני, 30 יום זה אומר שמייד אחרי יום כיפור נתכנס שוב, ולפני שהמהלך יתחיל להתגלגל נאשר אותו. 

יוסי שריד (יחד):
       
       בכל אופן, אנחנו לא נדרוש לשחק בערב ראש השנה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       עד השעה ארבע, אדוני מתכוון. בבקשה.

יוסי שריד (יחד):
       
       אולי יולי תדרוש, אני לא יודע. אנחנו לא נדרוש. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, בראשית דברי אני מבקש לשלוח את תנחומי למשפחות ההרוגים בפיגוע הנורא שהיה היום בבאר-שבע ואיחולי החלמה מהירה ורפואה שלמה לפצועים. 
       
       אני סבור, אדוני היושב-ראש, שלא היה מן הראוי לדון בחוק הזה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ביום כזה. כפי שהורידו את שאר הסעיפים שהיו אמורים להידון, אני חושב שגם את זה היה צריך להוריד. לא היתה שום דחיפות ושום בהילות בעניין. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כפי שנמסר לי מהממשלה, מדובר בצו של בית-המשפט הגבוה לצדק. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני אומר לך – אני הולך לומר – אל תאמין לכל מה שהממשלה אומרת. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאמין, עד שלא מתברר לי שזה לא נכון. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אז אני רק אספר לך את העובדה, עובדה שהתבררה בדיון בוועדת החינוך כאשר דנו בזה לקראת קריאה שנייה וקריאה שלישית.
       
       בג"ץ אמר שיש חוק יום לימודים ארוך, ולכן – או שמקיימים את החוק או שמחליטים אחרת. בג"ץ לא קבע כלום. לא היה קורה שום דבר – והעותרים ישבו בוועדה, או חלקם – לא היה קורה כלום. הממשלה אישרה את החוק בקריאה ראשונה, והיא אמורה, לפי דבריה, לקיים דיון על כל הנושא של יום לימודים ארוך בחודשים הקרובים. היא הולכת לעשות מהפכה ביום לימודים ארוך, ובהסכמת העותרים היו באים לבית-המשפט ואומרים: לא המשכנו את החקיקה, מכיוון שהיא באמת מורכבת ומסובכת, היא יורדת לשורשו של עניין במערכת החינוך במדינת ישראל, ולכן אנחנו מבקשים פסק זמן. הרי הממשלה דנה בזה, והכנסת דנה בזה, וגם אישרה את זה בקריאה ראשונה. 
       
       אני לא יודע, משום מה היא לא אמרה זאת, ואני חושב שזה תפקידה של יושבת-ראש ועדת החינוך והתרבות של הכנסת – חבל שהיא לא מקשיבה לי – חברת הכנסת מלי פולישוק, שאמרה את זה בוועדה בעצמה, כשהתחיל הדיון במכלול הנושאים שקשורים ליום לימודים ארוך. לא היה קורה שום דבר אם הוועדה היתה אומרת: התחלנו את הדיון בקריאה ראשונה, יש מכלול של נושאים, הממשלה דנה בעניין, הוועדה דנה בעניין – לא היה קורה כלום. אי-אפשר להגיד "בג"ץ" ולעבור לדום, הרי יש גם היגיון מאחורי החלטה כזאת. 
       
       עכשיו דנים. ובמה דנים? דנים בדבר רדוד, שאין לו שום היגיון, שום משמעות. לא דנים בנושא עצמו, דנים באיזה דבר שאין בו שום תועלת למערכת החינוך. מה אני אעשה? יושבת-ראש ועדת החינוך, בסמכותה היה לעשות את זה – אבל היא יושבת-ראש הוועדה – חבל שזה נעשה בדרך הזאת. גם אני הייתי יושב-ראש ועדה בקדנציה הקודמת, והייתי גם חבר הקואליציה, אבל לא הייתי ת"פ של הממשלה. צריך לדון לגופו של עניין. העלית המון נושאים, חברת הכנסת מלי פולישוק, המון נושאים שקשורים בזה. זה דבר שאפשר לאשר ככה, ביום אחד, בפגרה, בצהריים, כשאף אחד לא מרוכז ולא כלום? לא היה קורה כלום. 
       
       אני לא יודע, אדוני יושב-ראש הכנסת, אם אתה יודע שלשופטי בית-המשפט העליון יש גם היגיון. אתה יודע? אני אומר לך שיש להם גם היגיון? אם היו אומרים להם דבר כזה הם לא היו מסכימים?
       
יוסי שריד (יחד):
       
       מאה אחוז שהם היו מסכימים.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       מה לעשות, אני לא משפטן – לא למדתי משפטים באוניברסיטה, כולה למדתי בישיבה – אבל אני חושב שבישיבה למדנו "סברה נכונה", וסברה נכונה גם שופטי בית-המשפט העליון היו מקבלים, בפרט ביום כזה, יום של פיגוע. אבל מה לעשות, לממשלה יש רוב, והיא מגייסת את האנשים, והם, אף שהם לא יודעים במה מדובר, באים, כי הם פוחדים – כל אחד פוחד מסיבה אחרת – ומצביעים. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני מבקש להסביר מה ההסתייגות של חבר הכנסת משולם נהרי ושלי. במהלך הדיון בוועדת החינוך התברר, שאם בירוחם או באופקים, יישובים שנמצאים בצו של יום לימודים ארוך, יש שני גנים שנמצאים באותו מבנה, ואני אומר לכם את זה מעדות אישית, כי גרתי באופקים - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אלה החיים. זה ברור.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - באותו מבנה שני גנים, אותם ילדים נחמדים – האחד הוא גן ממלכתי או ממלכתי-דתי, והשני הוא חרדי ומוכר. הילדים באים יחד. שני הגנים הם באופקים. לילדים בגן הזה יש יום לימודים ארוך, ולשכנים שלהם – אותם ילדים, רק חרדים – אין יום לימודים ארוך. את זה אמרה השרה, לאחר שהיא בדקה עם אנשי משרדה בוועדה – שעליהם זה לא יחול. אני לא מדבר על מה שאמרתי בקריאה הראשונה, שאין בצו אף יישוב חרדי – לא ביתר, לא מודיעין, לא אלעד, לא השכונות החרדיות בירושלים ולא רכסים, אף אחד מאלה לא מופיע בצו. שלפחות החרדים שגרים באופקים כן יהיו בצו – גם הם לא.
       
       אדוני היושב-ראש, שמעתי פה את חבר הכנסת אחמד טיבי, וקינאתי בו. קינאתי בו, כי הילדים של אחמד טיבי נמצאים בצו; הילדים של אחמד טיבי נמצאים בחוק. הילדים שלי – לא. לא משנה איפה אני אגור – אם אני אגור באלעד או ברכסים, אני לא בצו בכלל. אם אני גר באופקים, אני בצו, אבל מכיוון שאני חרדי, אני לא.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, לאדוני עמדו חמש דקות. כשאדוני דיבר על האסון לא החשבתי, אבל רק דקה ו-16 שניות לפני הסוף אדוני התחיל לדון בהסתייגותו.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני מסיים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה.
       
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני מבקש מכל חבר כנסת שהוא ליברל או שיש לו מצפון, או שיש לו איזה היגיון - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       מחק את המיותר.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       למה לעשות אפליה כזאת? אני מבקש שתתמכו בהסתייגות שלנו, שלא משנה את היישובים. אנחנו בחוץ, אבל אם יש חרדי כמוני, שגר באופקים, למה הילד שלו צריך להיות מופלה לרעה? למה הילד של אחמד טיבי לא? למה הילד שלכם לא? למה הילד שלי כן? למה? אני כבר לא גר ביישוב חרדי, אני גר ביישוב שנמצא בצו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יושבת-ראש הוועדה - - -
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני פונה בעיקר לאנשי סיעת הליכוד: בבקשה מכם, תתמכו בהסתייגות שלנו, שהיא לא קריאה לשנות את החוק, אלא לעשות צדק פשוט ואלמנטרי ביותר. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אורי אריאל, לאדוני יש הסתייגות אחת. חמש דקות. בבקשה, אדוני. עד חמש דקות. הוא לא מחויב בכל חמש הדקות. זה המסתייג האחרון, ולאחר מכן נשמע את יושבת-ראש הוועדה, אשר תשיב על כל ההסתייגויות. אם השרה תבקש לומר דבר, נשמע, ואם לא, נעבור להצבעה על ההסתייגויות ועל סעיפי החוק. 
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביום הזה חזרנו למראות האימים בבאר-שבע, ושלוחים מפה, אני חושב בשם כולנו, תנחומים ואיחולי החלמה מהירה לפצועים.
       
       תיקון מס' 3 הגיע אלינו בעקבות פנייה לבג"ץ של עמותה בשם "הילה". בדיון בבג"ץ התברר, שלפי הצהרת משרד החינוך, הממשלה והפרקליטות, ממשלות ישראל, גם זו הנוכחית, פשוט אינן עומדות בחוק שחוקק פה בכנסת. נכון, זו לא השנה הראשונה, וגם לא השנייה, כך נעשה שנים, אבל מה זה מנחם? האם זה מועיל?
       
       יש תרבות שמתפתחת – לא לאט-לאט, מהר-מהר – מוביל אותה ראש הממשלה, שאפשר להגיד לזכותו שהוא נמצא פה פעמים רבות גם לאורך זמן, מופיע בוועדות הכנסת, אדוני היושב-ראש, אבל בו בזמן קשה לומר שהוא נותן כבוד לבוחריו, למפלגתו או לכנסת.
       
       אמרתי לו בעבר בוועדת החוץ והביטחון: אפשר שכל מה שאתה עושה הוא בדיוק לפי החוק, לא יתפסו אותך על כהוא זה, אבל על דברים כאלה כבר אמרו חכמים שהם נבלה ברשות התורה. ברשות התורה, אבל גם נבלה. זה ביטוי קשה, שנועד למקרים יוצאי דופן. עד היום לא השתמשתי בו, אלא שהדברים הם כך – כאשר הדברים לא מסתדרים, אתה מפטר את שריך, אתה נוזף בשריך, כמו בשרת החינוך, לדוגמה. נכון, אחרי זה אתה גם מתנצל, אבל בדיון היום שוב הסברת שמה שהיא אומרת הוא לא לעניין, ולמה להיתמם.
       
       אי-אפשר לומר שיש בצורה הזאת דוגמה אישית. יותר נכון לומר שיש דוגמה אישית שלילית מאוד. ראוי שראש הממשלה יביא את הדברים לכנסת. אדוני היושב-ראש, האם התבלבלתי והיה פה דיון על מה שנקרא תוכנית ההתנתקות?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא התבלבלת.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני שואל את יושב-ראש הקואליציה ואת חברי הקואליציה, שרי הממשלה – האם העניין הוא עד כדי כך לא חשוב? או שמא אתם בורחים ממשהו?
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       מה זה שייך לחינוך? ניסינו לדבר על דבר אחד, למה אתה בורח לדבר על דבר אחר?
       
       והנה לא צריך לדון על זה פה. פעם יביאו חוק, בינתיים עושים הכנות ולא מטפלים בתושבים – בניגוד להחלטת הממשלה – אבל נראה שזאת דרכה של ההנהגה הנוכחית. אני קורא לראש הממשלה, וגם לקואליציה הזאת: תביאו את זה להכרעת העם. תפסיקו לגנוב את דעתם של הבוחרים, שאין בהם אחד שנתן לכם מנדט ללכת בדרך הזאת. זו רמאות. לכו להכרעת העם. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת אורי אריאל. בגלל הדברים שאירעו היום אחר-הצהריים - -
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       - - חברת הכנסת תמיר, בגלל הדברים שחבר הכנסת אריאל התחיל בהם, ושכל המשתתפים בדיון התחילו בהם, לא ידעתי למה הוא מתכוון לייחס את דבריו. יושבת-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט תשיב על ההסתייגויות, ולאחר מכן נצביע על ההסתייגויות ועל החוק עצמו.
       
מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       אדוני היושב-ראש, לאחר פיגוע כל כך נורא, באמת קשה מאוד לדון כאן בסעיפי חוק, חשוב ככל שיהיה. אני מצטרפת לכל חברי שאיחלו החלמה מהירה לפצועים, ולבנו כמובן עם משפחות הנרצחים. 
       
       אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולפנות אל בית-המשפט העליון בבקשה שאכן ישמור על חיינו ויזרז את הדיונים על העתירות בענייני הגדר, כי הגדר תציל חיים.
       
יוסי שריד (יחד):
       
       זה בדרום - - - 
       
מל פולישוק-בלוך (יו”ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       אני רוצה לומר – יש הרבה מאוד אי-דיוקים בדברים שחבר הכנסת שמפריע לי עכשיו וגם חברי כנסת אחרים אמרו לכנסת. כדי לקצר, לא אכנס לכולם. אני רק רוצה להבליט כמה דברים. 
       
       החוק נותן עדיפות לשכונות או ליישובים, אבל החלוקה והקריטריונים שלפיהם נקבעים השכונות והיישובים כתובים בצו. אני מחזיקה את הצו הנוכחי, שבו כתוב במפורש מה יהיו המקומות ועל-פי אילו קריטריונים – רווחה חינוכית, שכונות שיקום, עדיפות לאומית א', קו העימות, יישובים שזוהתה בהם אבטלה, אשכולות 1 ו-2. אם כך, יש קריטריונים בצו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אבל התיקון לחוק מאפשר לך לקבוע באותו אזור הבחנה בין בית-ספר אחד לאחר, ופה אין קריטריונים.
       
מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       נכון, ולכן כפי שהחוק הקודם אמר כללית "שלדעת השר זקוקים לסיוע נוסף" – אמירה כללית והפירוט בא בצו, כך בדיוק אנחנו הולכים לעשות כאן. אנחנו אומרים: יש אמירה כללית – אותה אמירה כללית, כי את זה לא שינינו בחוק – ובצו החדש נדרוש פירוט מדויק של הקריטריונים שלפיהם תחלק השרה את - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ואם לא יהיה צו חדש?
       
מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       אם לא יהיה צו חדש, השרה חייבת ללכת לפי הצו הקיים ולהחיל את הכול – הרי זה בדיוק העניין – ושר האוצר יצטרך לתת לה כסף. הרבה כסף. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בית-המשפט העליון יפרש זאת בצורה המצמצמת ביותר ויגביל כל שיקול דעת בהקשר של הצו הקודם, אם כי בהחלט יש פה לקונה.
       
מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       אבל אנחנו רוצים צו חדש, ונעשה צו חדש, והשרה הבטיחה להביא צו חדש. ועוד לפני שהשרה תביא את הצו החדש כבר קבענו מועד לדיון. אדוני היושב-ראש, באוקטובר נדון בנושאים האלה. זה לא יהיה דבר שייחתך בלי דיון. כל הדברים נאמרו, אבל חברי הכנסת, בפרט מהאופוזיציה, רוצים להשמיץ, והם עשו זאת בלב רחב. 
       
       לעניין הערבים, הצו – כדאי שתדעו כולכם – רוב היישובים פה, לצערנו הרב, הם יישובים ערביים. לצערנו, מכיוון שהיישובים האלה הם במצב סוציו-אקונומי נמוך. הלוואי שזה לא היה כך. 
       
       אני מבקשת מכולכם לאשר את החוק.
       

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       הצו הזה מאפשר להחליט על גן אחד ביישוב ערבי ועל שלושה גנים ביישוב יהודי, כי אין הבחנה - - -
       
מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       חברת הכנסת יולי תמיר, הרשימה המפורטת תגיע לוועדת החינוך, ואת מוזמנת יחד אתי - - - 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       - - - לאחר מעשה, כבר התחילו - - - 
       
מל פולישוק-בלוך (יו”ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       לא לאחר מעשה. לא נכון. זה לא יהיה לאחר מעשה. 
       
       אני מבקשת מכם לאשר את החוק. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יושב-ראש הקואליציה, שרת החינוך פה. כבוד השרה, האם גברתי מבקשת להתייחס?
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       לא, כל מה שאמרה יושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת מלי פולישוק, על-פי ההסכמות, מקובל עלי לחלוטין.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לדברי השרה, כל הדברים שאמרה יושבת-ראש הוועדה, על-פי ההסכמות, מקובלים עליה, ובכללם דבריה בעניין הצו. פה יכול להיות בהחלט דבר שבית-המשפט יצטרך לתת פרשנות עליו אם לא יהיה צו. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       - - -
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       עם כל האחריות, אני מציע ליושב-ראש הקואליציה – בעניין הצו יש פה דבר שהוא לא כל כך ברור, אבל יושבת-ראש הוועדה אמרה שבהעדר צו חדש הקריטריונים הקיימים בצו הקיים יורחבו ויחולו גם על עניין התיקון הזה. אני לא בטוח שיושבת-ראש הוועדה הבינה את מה שהיא אמרה - - -
       
מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):

       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מה שגברתי אמרה הוא, שאם לא יהיה צו חדש, כל הקריטריונים המקבילים הקיימים בצו הקיים יחולו, ואז למעשה את מעקרת את החוק הזה - - -
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       מקובל עלי. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מאה אחוז. אם זה מקובל על השרה, בסדר גמור. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       מאה אחוז. בואו נתחיל להצביע.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, רבותי, נא לשבת. כבוד השרים הנכבדים, שר האוצר ושרת החינוך, נא לשבת – אם הם מבקשים להשתתף בהצבעה, כמובן.
       
       ובכן, רבותי, נלך אחד לאחד. חבר הכנסת טיבי, אתה מבקש שנצביע על ההסתייגות? כן? ובכן, יש הסתייגות של חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי בשם סיעת חד"ש-תע"ל לשם החוק, ולכן נצביע עכשיו על שם החוק. מי בעד ההסתייגות? מי נגד? נא להצביע.
       

הצבעה מס' 11
       
בעד ההסתייגות – 13
נגד – 26
נמנעים – 1
ההסתייגות של חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי לשם החוק לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
        13 בעד, חבר הכנסת טיבי, 26 נגד ואחד נמנע. אני קובע שההסתייגות לשם החוק לא אושרה.
       
       ובכן, נצביע עכשיו על שם החוק על-פי הצעת הוועדה. רבותי חברי הכנסת, נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 12
       
בעד שם החוק – 29
נגד – 8
נמנעים – 1
שם החוק, כהצעת הוועדה, נתקבל.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       29 בעד, שמונה נגד ואחד נמנע. 
       
       אדוני השר וחבר הכנסת המיומן והמעולה זבולון אורלב, השר היום, אתה יודע שאפשר לשנות את ההצבעה. למה אתה נכנס להיסטריה?
       
קריאות:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, שם החוק אושר.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני חושב שצריך להפסיק את ההצבעה – מפלגת העבודה לא פה.
       
שר החוץ סילבן שלום:
       
       אדוני היושב-ראש, מפלגת העבודה - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד סגן ראש הממשלה לשעבר, לא קיבלתי ייפוי כוח ממפלגת העבודה להשיב לך. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אפשר להניח את ההסכם על שולחן הכנסת - - -
       
היו”ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אולי אינכם שמים לב שאנחנו בעיצומה של הצבעה. אין להפריע בזמן הצבעה ולבלבל את היושב-ראש.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אפשר לדעת - - -
       
היו”ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת שריד ורן כהן, האם אתם מבקשים שנצביע על הסתייגותכם? כן? ובכן, לסעיף 1 קיימת הסתייגות של חברי הכנסת יוסי שריד ורן כהן מטעם סיעת יחד. נא להצביע, מי בעד ההסתייגות? מי נגד? 
       
הצבעה מס' 13
       
בעד ההסתייגות – 13
נגד – 27
נמנעים – 1
ההסתייגות של חברי הכנסת עזמי בשארה, ג'מאל זחאלקה, יוסי שריד, חיים אורון, 
רן כהן, זהבה גלאון ואבשלום וילן לסעיף 1 לא נתקבלה.

היו”ר ראובן ריבלין:
       
       13 בעד, 27 נגד ואחד נמנע. אני קובע שההסתייגות לא נתקבלה.
       
       חבר הכנסת גפני, האם להצביע על הסתייגותו של אדוני ושל חבר הכנסת נהרי, שדיברת בשמו, שהיא בלי כל ספק הסתייגות מהותית? 
       
קריאה:
       
       - - -
       
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       למה נגד? מה קרה?
       
היו”ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת משולם נהרי וחבר הכנסת גפני מבקשים להסתייג. רבותי חברי הכנסת, נא להצביע – מי בעד ההסתייגות? מי נגד? מי נמנע?
       
קריאות:
       
       - - -
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       נגד הדתיים. נגד החרדים.
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       למה נגד הדתיים? בעד הדתיים.
       
הצבעה מס' 14
       
בעד ההסתייגות – 15
נגד – 22
נמנעים – 1
ההסתייגות של חברי הכנסת משולם נהרי ומשה גפני לסעיף 1 לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       15 בעד, 22 נגד ואחד נמנע. אני קובע שההסתייגות לא נתקבלה. רבותי חברי הכנסת - - -

משולם נהרי (ש"ס):
       
       - - -
       
שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד השר אורלב, מה קרה, אדוני? אדוני מפריע. הצעת חוק של הממשלה, ואדוני מפריע. 
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       - - -
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת וקנין, חבר הכנסת ליצמן, תם - - -
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       הכנסת הזאת – אני אומר לכם, לא שמים - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה, תמה הזעקה. 
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       - - -
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       נגד חרדים.
       
היו”ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ליצמן, אי-אפשר למחות על כל הצבעה. חבר הכנסת נהרי - - -
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       - - - 
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       - - -
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       באמצע ההצבעה – זה מקובל?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ובכן, אני קורא את חבר הכנסת נהרי לסדר. אני קורא את חבר הכנסת נהרי לסדר פעם שנייה.
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       שיתבייש לו. ילדי ישראל - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נהרי, אדוני רוצה שאני אקרא לו? אדוני לא מבין מה אני אומר לו? וקנין - - -
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נהרי, אני לא יכול להוציא אותך בזמן הצבעה.
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת וקנין.
       
קריאה:
       
       אולי נמשיך להצביע?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       איך אדוני רוצה שאני אמשיך את ההצבעה? 
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       - - -
       
היו”ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת וקנין, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה. אני מודיע לכם, חברי הכנסת – מי שיפריע בהצבעה יצא, ולפי שיקול הדעת שלי – גם בזמן ההצבעה לא ייספר קולו. אתם לא יכולים גם לדרוש להצביע וגם להפריע. אין מפריעים בשעת ההצבעה.
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       איך אפשר?
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       זה זועק לשמים. בושה וחרפה.
       
היו”ר ראובן ריבלין:
       
       אתם לא רוצים להפסיק? ובכן, אני מוציא את חבר הכנסת וקנין ואת חבר הכנסת נהרי מהאולם. בבקשה. אין מה לעשות, אתם לא רוצים לאפשר לי.
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       אני אצא. זו בושה - - - 
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       בושה וחרפה, תתביישו לכם. גזענות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הרי אדוני לא יפעיל כאן אמצעי לחץ כדי למנוע הצבעה. שמעתי, חבר הכנסת וקנין. נא להוציא אותם. מה קרה פה? שמעתי. בושה וחרפה. זה בלתי אפשרי. 
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       גזענות.
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אי-אפשר להוציא בהצבעה - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אפשר, אפשר. מי שמפריע בזמן ההצבעה - - - 
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       בקואליציה דורסנית אפשר הכול. הכול אפשר עם הקואליציה הזאת - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אזולאי, מה אתה חושב, שאני אתן לך לא לאפשר להצביע פה? מה אדוני חושב, שהוא יפריע לי? 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       - - -
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       - - -
       

יצחק וקנין (ש"ס):
       
       הילדים שלנו מאתיופיה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי הסדרנים, נא להוציא את המפריעים מייד.
       
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       תתביישו לכם. זה חוק - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       להוציא את המפריעים מייד. חבר הכנסת ליצמן.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       לא אכפת לי, תוציא גם אותי.
       
היו”ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ליצמן, אני חייב לקרוא אותך לסדר פעם ראשונה. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       תתביישו לכם, שרים, אתם יושבים ומצביעים - - - 
       
היו”ר ראובן ריבלין:
       
       ובכן, רבותי, אבקש עזרה מסדרנות הכנסת. נא להוציא את חברי הכנסת המפריעים. טוב יעשו חברי הכנסת אם יצאו בעצמם. אני הרי לא יכול לאפשר - - -
       
       (חבר הכנסת משולם נהרי יוצא מאולם המליאה.)
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       זו גזענות לשמה כאן. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ליצמן, אדוני לא יכול להפריע.
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       תתביישו לכם. אתם גזענים יותר מ- - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אזולאי, נא לצאת – הרי לא תוכלו ליצור פה מצב שבו הכנסת לא תוכל לתפקד. 
       
       (חברי הכנסת יעקב ליצמן ודוד אזולאי יוצאים מאולם המליאה.)
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אתם תעשו חוקים אנטישמיים. יש לו אלוהים אחרים - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       להוציא את חבר הכנסת אייכלר. אי-אפשר בשום פנים ואופן להרשות את שיבוש ההליכים הדמוקרטיים שהכנסת פועלת על-פיהם.
       
       (חבר הכנסת ישראל אייכלר יוצא מאולם המליאה.)
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       זו דמוקרטיה? תתביישו לכם.
       
       (חבר הכנסת יצחק וקנין יוצא מאולם המליאה.)
       

יוסי שריד (יחד):
       
       אי-אפשר להמשיך את הדיונים בזמן ההצבעה. 
       
היו”ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני צודק. לא יכול להיות מצב כזה שבשעת ההצבעה ייפתח דיון על-פי תוצאות ההצבעה. רבותי, אנחנו כורתים את הענף שאנחנו יושבים עליו. החברים ישימו לב איך כל חבר כנסת הצביע ואז יתנפלו? בבקשה, נא לא להפריע.
       
       רבותי הסדרנים, כל אחד מחברי הכנסת שהוצאתי ושרוצה להשתתף בהצבעה בלי להפריע לקיומה מוזמן להיכנס פנימה. אנחנו ממשיכים בהצבעה. נא לאפשר לחברי הכנסת להצביע אם הם מתחייבים שלא להפריע. בבקשה, כולם יכולים להיכנס להצביע, ובלבד שלא תהיה שום הפרעה עד תום ההצבעה. 
       
       בבקשה, חבר הכנסת וקנין, חבר הכנסת יאיר פרץ, חבר הכנסת אייכלר. הבעתם את מחאתכם. אחרי תוצאות ההצבעה אי-אפשר להתחיל בדיון מחדש. אי-אפשר, חבר הכנסת וקנין, להתחיל את הדיון מחדש, אחרת לא נוכל לקיים שום דיון. 
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       הילדים שלנו - - - 
       
היו”ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת וקנין. אני מבקש מהחברים – הבעתם את מחאתכם, מרגע זה אי-אפשר להפריע עוד להצבעה. חברי הכנסת - - 
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       שר העבודה של מי?
       
היו”ר ראובן ריבלין:
       
       - - אני מכבד אתכם, אני מקווה שתכבדו את הדוכן. דרך אגב, באותו סעיף כל אחד הצביע לפי מצפונו.
       

יצחק וקנין (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת וקנין, אני מבקש לא להפריע עכשיו. 
       
       ההסתייגויות נדחו, לכן אנחנו מצביעים על סעיף 1 לפי נוסח הוועדה. נא להצביע – מי בעד? מי נגד? מי נמנע?
       
הצבעה מס' 15
       
בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 26 
נגד – 11
נמנעים – 1
סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       26 בעד, 11 נגד ואחד נמנע. אני קובע שסעיף 1 התקבל לפי הצעת הוועדה.
       
       עכשיו אנחנו מדברים על סעיף 2. בסעיף 2 יש לנו הסתייגות של חבר הכנסת אחמד טיבי בשמו ובשם חברי הכנסת מוחמד ברכה ועסאם מח'ול, בשם סיעת חד"ש-תע"ל.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       מה ההסתייגות? כדאי שחברי הכנסת ידעו - -  
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אמרתי את מה שאמרתי. נא להצביע על ההסתייגות של חבר הכנסת טיבי. מי בעד? מי נגד? מי נמנע? נא להצביע. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - שהשרה מייצגת את כל התלמידים – שהשרה מייצגת את כל תלמידי ישראל. על זה מצביעים נגד. בושה וחרפה. 
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ברור מאליו שהיא מייצגת את כל ילדי ישראל.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       לא ברור. היא כתבה מכתב על זה.  
       
הצבעה מס' 17
       
בעד ההסתייגות – 13
נגד – 26
נמנעים – אין
ההסתייגות של חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי לסעיף 2 לא נתקבלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טיבי, לא להפריע. 
       
       13 בעד, 26 נגד ואין נמנעים. אני קובע שהסתייגותו של חבר הכנסת אחמד טיבי לא נתקבלה, לכן היא לא קיימת.
       
       חברת הכנסת יולי תמיר, להצביע?
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       כן.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, לסעיף 2 – הסתייגותה של חברת הכנסת יולי תמיר. נא להצביע – מי בעד? מי נגד? מי נמנע?
       
הצבעה מס' 18
       
בעד ההסתייגות – 12
נגד – 26
נמנעים – 1
ההסתייגות של חבר הכנסת עזמי בשארה, ג'מאל זחאלקה ויולי תמיר לסעיף 2 לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       12 בעד, 26 נגד ואחד נמנע. אני קובע שההסתייגות לא נתקבלה. 
       
       יש הסתייגות של חברי הכנסת יוסי שריד, חיים אורון, רן כהן, זהבה גלאון, אבשלום וילן ואורי אריאל. ההסתייגות היא אחת, ועכשיו נצביע עליה. מי בעד ההסתייגות? מי נגד? נא להצביע.
       
הצבעה מס' 19
       
בעד ההסתייגות – 12
נגד – 26
נמנעים – 2
ההסתייגות של חברי הכנסת יוסי שריד, חיים אורון, רן כהן, 
זהבה גלאון, אבשלום וילן ואורי יהודה אריאל לסעיף 2 לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       12 בעד, 26 נגד ושני נמנעים. אני קובע שההסתייגות לא נתקבלה. 
       
       רבותי, נצביע עכשיו על סעיף 2, ובכללו לוח התיקונים, כנוסח הוועדה. נא להצביע. מי בעד? מי נגד? מי נמנע?
       
הצבעה מס' 20
       
בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 26
נגד – 13
נמנעים – 1
סעיף 2 כהצעת הוועדה, ועם לוח התיקונים, נתקבל. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       26 בעד, 13 נגד ואחד נמנע. אני קובע שסעיף 2 כהצעת הוועדה, ובכללו לוח התיקונים, נתקבל. 
       
       עכשיו, רבותי חברי הכנסת, יש לנו הצעות לתוספת אחרי סעיף 2. אם ההסתייגויות יתקבלו, נוסיף אותן לחוק – אם יושבת-ראש הוועדה תסכים. 
       
       אחרי סעיף 2 יש לנו הצעת חברי הכנסת שריד, אורון, רן כהן ווילן להוסיף את ההסתייגות שלהם – לאחר סעיף 2 יבוא סעיף 3. ובכן, רבותי חברי הכנסת, נא להצביע – מי בעד? מי נגד? מי נמנע?
       
הצבעה מס' 21
       
בעד ההסתייגות – 12
נגד – 25
נמנעים – 1
ההסתייגות של חברי הכנסת יוסי שריד, חיים אורון, רן כהן, 
זהבה גלאון ואבשלום וילן אחרי סעיף 2 לא נתקבלה.
       
היו”ר ראובן ריבלין:
       
       12 בעד ההסתייגות, 25 נגד ואחד נמנע. אני קובע שהצעתם של חברי הכנסת שריד, אורון, כהן, גלאון ווילן לא נתקבלה.
       
       הצעתו של חבר הכנסת אורי אריאל להוסיף לאחר סעיף 2 את סעיף 3 מתחילת תוקפו של החוק.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני מסיר.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא מסיר את ההסתייגות.
       
       חברי הכנסת אחמד טיבי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול, בשם סיעת חד"ש-תע"ל, מבקשים להביא אחרי סעיף 2 את אחריות שרת החינוך, בסעיף 3. פה הבקשה שלך, שהיא מובנת מאליה. אדוני רוצה להצביע? 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אחמד טיבי, נדמה לי שהדבר הזה מובן מאליו, לא צריך אפילו אמירה של מובן מאליו. אדוני מבקש להצביע?
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       כן.
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ובכן, הסתייגותו של חבר הכנסת טיבי ובקשתו להוסיף את אותה הצהרה. נא להצביע – מי בעד? מי נגד? מי נמנע? את מה שאחמד טיבי רוצה צריך להוסיף למגילת העצמאות, וזה כבר קיים שם.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       רוב הליכוד מתנגד למגילת העצמאות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, חלילה. אדוני, אל ידבר סרה בליכוד.
       
הצבעה מס' 22
       
בעד ההסתייגות – 11
נגד – 26
נמנעים – 1
ההסתייגות של חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי לסעיף 2 לא נתקבלה.
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       11 בעד, 26 נגד ואחד נמנע. אני קובע שגם הצעתו של חבר הכנסת טיבי לא נתקבלה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, תמה ההצבעה בקריאה שנייה, ולכן נעבור עכשיו לקריאה שלישית.
       

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, חבר הכנסת פרץ.
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, בשם סיעות ש"ס, יהדות התורה וחד"ש-תע"ל, אני מבקש לראות בהצבעה אי-אמון בממשלה.
       
היו”ר ראובן ריבלין:
       
       אנחנו כבר דנו בנושא זה בפעם הקודמת. בהחלט יש שאלה אם סעיפים 36(א) ו-36(ב) הם סעיפים זהים. על כל פנים, איני חוזר בי מהחלטתי הקודמת. אני מבקש מיושב - - -
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, אני כבר קבעתי, וההלכה היא הלכה קבועה. הבנתי את בקשתו, היא בהחלט בעייתית. עם זה, איני משנה מהחלטתי הקודמת, ואני חושב שאנחנו צריכים להמשיך באותה עקביות. רבותי חברי הכנסת, צריך להבין – הרי אני לא אאפשר אי-אמון לחברי הכנסת ואכבול את ידיה של הממשלה באמון. אם הייתי מתיר לך, באופן אוטומטי הייתי מתיר גם לממשלה לבקש אמון, ובכך צריך עיון רציני ביותר, אם גם אנשי האופוזיציה רוצים לאפשר לאנשי הממשלה לבקש אמון על כל ההצעה, שהיא דבר בעייתי בפני עצמו. לכן איני מקבל את בקשתו של חבר הכנסת יאיר פרץ, ואני רואה בהצבעה הצבעה רגילה. 
       
חיים אורון (יחד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני אנמק בתאריך מאוחר יותר. הרי כבר הודעתי, חבר הכנסת אורון.
       
       רבותי, שקלתי, ולאחר ששקלתי קבעתי שאין מקום לשנות מההחלטה ויש לשמור על עקביות ויציבות בדיוני הכנסת ובכוונות של חברי הכנסת כאשר הם מגיעים הנה מתוך ידיעה שאין אי-אמון בפגרה.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אסור לשכוח, שלפי החוק, כאשר מבקשים לראות בהצבעה הצעת אי-אמון, צריך הסכמה בכתב של המועמד לראשות הממשלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זאת הבעיה הכי פשוטה. 
       
קריאה:
       
       יש הסכמה.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       רובם לא נמצאים היום.
       
היו”ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת סער, הואיל ואין כאן, במליאה, 61 חברים, כל אחד יכול להסכים להיות ראש הממשלה, אין לו סכנה שהוא ייבחר. 
       
       לכן, רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים - - -
       
שר האוצר בנימין נתניהו:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       סליחה, אני מתנצל, כבוד שר האוצר טיבי. סליחה, ביבי. 
       

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אני מסרב להיות שר האוצר.
       
היו”ר ראובן ריבלין:
       
       טיבי, פעם אחת כבר עזרת לביבי, תאמין לי.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       - - - ראש הממשלה.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אני מבקש לשאול שאלה לפני ההצבעה. 
       
מל פולישוק-בלוך (יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט):
       
       לא, די.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא היושב-ראש של הסיעה שלו, מה אני יכול לעשות?
       
קריאות:
       
       - - - להצביע.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מספיק, נתתי לו רשות. חבל על הזמן. מה רצית?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני מבקש לדעת אם אדוני התייעץ עם היועצת המשפטית של הכנסת בעניין ההחלטה שלו.
       
היו”ר ראובן ריבלין:
       
       כן, התייעצתי התייעצויות רבות. התייעצתי, וגם שאלתי, וגם שקלתי, וגם שמעתי. 
       
       ובכן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על הצעת חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה (תיקון מס' 3), התשס"ד-2004. נא להצביע – מי בעד? מי נגד? בקריאה שלישית, עם לוח התיקונים. 
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       יום שחור.
       
הצבעה מס' 23
       
בעד החוק – 26
נגד – 13
נמנעים – 1
חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה (תיקון מס' 3), התשס"ד-2004, נתקבל.
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       26 בעד, 13 נגד ואחד נמנע. אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שלישית, והחוק ייכנס לספר החוקים. 
       
       רבותי חברי הכנסת, תם הדיון המיוחד שלשמו נתכנסה הכנסת היום. ישיבת הכנסת הבאה היא הישיבה הרגילה, אשר תיערך ב-11 בחודש אוקטובר 2004 למניינם - - -
       
חיים אורון (יחד):
       
       אדוני היושב-ראש, אספנו חתימות.
       
היו”ר ראובן ריבלין:
       
       כבר יש עוד בקשה?
       
חיים אורון (יחד):
       
       תהיה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לעת עתה אני מכריז: הישיבה הבאה היא הישיבה הרגילה הראשונה של הכנסת בכנס החורף של המושב השלישי של הכנסת השש-עשרה, בתאריך שהוכרז בסיום המושב הזה של הכנסת. תם הדיון. הישיבה נעולה.
       
       הישיבה ננעלה בשעה 19:28.
       
       
     
עמוד 191 מתוך 191

