﻿       
       חוברת ה'
       ישיבה ט"ו
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
הישיבה החמש-עשרה של הכנסת השש-עשרה
יום שלישי, כ"א באדר ב' התשס"ג (25 במרס 2003)
ירושלים, הכנסת, שעה 16:02


נאומים בני דקה
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היום כ"א באדר ב' התשס"ג, 25 בחודש מרס 2003 - אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת. 
       
       הודעת יושב-ראש הכנסת בעניין היעדרות שרים מישיבת הכנסת היום, עקב הישיבה המרתונית של הממשלה: היום ייעדרו מהמליאה שרים, שכן הם עסוקים בישיבת הממשלה לצורך דיון ואישור או דחייה של התוכנית הכלכלית שמוגשת על-ידי האוצר. יהיו באולם סגני שרים, ועדיין אינני רואה איש מהם. 

סגן שר הפנים ויקטור בריילובסקי:
       
       אני כאן. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מקדם את אדוני בברכה. אני כל כך רגיל לראות אותו כחבר כנסת פעיל ושותף לעשיית הכנסת, שלרגע נשכח ממוחי שאדוני סגן שר. 

       אנחנו פותחים את ישיבות הכנסת בימי שלישי בנאומים בני דקה. אני שמח להודיע שההצבעה האלקטרונית כבר קיימת ופועלת. אנחנו נצביע, וכל מי שיצביע יהיה מועמד להיות אחד האנשים שידברו בחצי השעה הקרובה. אני מודיע לכם על תחילת ההצבעה. יש לכם עשר שניות. עד אשר מסתיימת ההצבעה יכול כל אחד לשנות את הצבעתו.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אני מבקש שאדוני יגיד באיזה טור הוא מתחיל לקרוא את השמות. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני אעשה צדק, חבר הכנסת בורג. אני אלך בעקבות קודמי ואעשה צדק. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       לא, לא. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני נמנעתי והצבעתי לא נרשמה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ראשון הדוברים - חבר הכנסת אלי אפללו, אשר ביקש לדבר. אחריו - חבר הכנסת רן כהן. 

אלי אפללו (הליכוד):
       
       אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת חברי, אנחנו לומדים מהצעה להכנת התקציב, שמדובר על ניסיון לקצץ את חוק עידוד השקעות הון. אני רוצה לדבר על הנושא הזה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, חוק עידוד השקעות הון הוא דבר חשוב מאוד. אם נוריד היום את חוק עידוד השקעות הון לתעשייה וניתן רק פריווילגיות במסים, ייווצר מצב שהפריפריה תיפגע בצורה חמורה מאוד. מי שייפגע זה אזורי הגליל והנגב. אני אומר את הדברים החשובים האלה, כי אם לא נחשוב על מתן עדיפות לגליל ולנגב בנושאים האלה, ייגרם לנו נזק גדול. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת רן כהן, ואחריו - חבר הכנסת אברום בורג. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אני מוכן להיות אחרון, שלא יאמרו שיש כאן משוא פנים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מוכרח לומר לך, חבר הכנסת בורג, שלא אתן לכם את ההזדמנות לומר שאנחנו מקפחים אתכם. אנחנו לא נקפח אתכם. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אני מבקש להיות מקופח.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אם תהיה אחרון, נאמר שיש משוא פנים. 

רן כהן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה להביע את מחאתי על העובדה שהממשלה החליטה לקיים את הדיון שלה בתוכנית הכלכלית, שממילא אומר כמה היא הרסנית, ביום עבודה של הכנסת. זה לא תקין, זה לא נכון, זאת פגיעה בכנסת, זאת פגיעה בדמוקרטיה. אם כבר, יכלו לקיים את זה כאן, בקומה השנייה - יש להם כאן חדר ישיבות - ומדי פעם חלק מהשרים יהיו בישיבת הכנסת. אבל לקיים את זה אלטרנטיבית זה לא נכון וזה לא ענייני. ממילא לא מדובר בתוכנית מי-יודע-מה. 
       
       בעניין המהותי, אדוני היושב-ראש, אני חושב שמה שהממשלה צריכה לדעת זה שהיא צריכה לבוא לכאן עם תוכנית, שגם תהיה יותר טובה חברתית וגם תהיה יותר טובה כלכלית. כלומר, גם בעד צמיחה כלכלית, גם בעד יותר תעסוקה וגם בעד יותר חברה סולידרית. נדמה לי שמה שהממשלה מבשלת עכשיו זאת תוכנית גם אנטי-חברתית וגם אנטי-כלכלית. תודה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה מאוד לחבר הכנסת רן כהן. חבר הכנסת אברום בורג, ואחריו - חבר הכנסת איוב קרא. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, דובר הרבה ועוד ידובר הרבה יותר בנושא התוכנית הכלכלית של הממשלה. דומני שיש דבר אחד שכדאי לשים אליו לב, בייחוד לנציגי הציבור כאן שהדבר אכפת להם, אני מניח בייחוד לחברינו מסיעת שינוי, וזהו הנטל שהתוכנית הכלכלית הזאת מטילה באופן מעוות על ציבור הנשים במדינת ישראל. 
       
       אתה יכול להגיד: הציבור הזה יספוג, הציבור האחר יספוג. אבל כשאתה מסתכל בגדול, רוב הנטל שהתוכנית הזאת הולכת להטיל הולך להיות מוטל על הנשים בישראל. 540,000 עקרות בית בישראל נדרשות לשלם 84 שקלים למס בריאות. מדובר על פיטורים בשירות המדינה, שבו הפרופורציה של הנשים העובדות גדולה יותר מאשר חלקן באוכלוסייה, וממילא יהיו יותר מפוטרות. אתה מחפש את כל המקומות בתקציב הזה, ואני יכול למנות עוד כמה וכמה, אלא שהזמן אוזל - והמשמעות שלו היא, שממשלת ישראל של אריאל שרון ושל שינוי הכריזה מלחמה גם על הנשים בישראל. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת איוב קרא, ואחריו - חבר הכנסת יאיר פרץ.

איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום קיימה ועדת הפנים של הכנסת ישיבה מיוחדת בנושא צד"ל, לאחר שגם אתמול קיימה ועדת העלייה והקליטה דיון בסוגיה אחרת שקשורה אליהם. אני חושב שההזנחה שהיתה מאז הגיעו לישראל אנשים חשובים אלה, אנשים טובים אלה, שנלחמו כתף אל כתף עם חיילי צה"ל, מחייבת את כל הבית הזה להתאחד סביב עתידם. 
       
       אין לי ספק שהאוהל שנמצא לא רחוק מכאן מחייב את כולנו לבוא לבקר אצל האנשים הללו. אני קורא לכל הבית לעשות הכול, לבוא לבקר אותם, ואני מקווה שעד יום ראשון הממשלה שלנו תיתן את התשובה, כך שבמקום להשקות את ילדיהם במים יהיה להם חלב. תודה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת איוב קרא. חבר הכנסת יאיר פרץ, ואחריו - חבר הכנסת אבשלום וילן.

יאיר פרץ (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, לפני כמה ימים התבשרנו, שעומדים לפטר 
כ=16,000 מורים ולקצץ שעות הוראה רבות. 
       
       אדוני היושב-ראש, ברור לכל העולם, שהפגיעה הקשה תיפול בעיקר על השכבות החלשות, על עיירות הפיתוח, ולכן אני מנצל את הדקה הזאת לקרוא לשר האוצר, לקרוא לראש הממשלה לבטל את הגזירה הקשה הזאת ולאפשר את הפיתוח של מערכת החינוך; לא לפטר מורים בשעה קשה זו, אלא להיפך, צריך לחזק את המערכת הזאת ולתת לילדי ישראל, כמו שכתוב: היזהרו בבני עניים, שמהם תצא תורה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה מאוד לחבר הכנסת יאיר פרץ. חבר הכנסת אבשלום וילן, ואחריו - חבר הכנסת חיים כץ. 

אבשלום וילן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בהמשך לדבריו של יושב-ראש הכנסת הקודם, אני רוצה להזכיר לבית הזה, ש=55% שעליהם דיבר שר האוצר בהתרגשות רבה, המגזר הציבורי, כאילו היינו חזרה בסדיר באיזה מסע אלונקות או גמלים – אותם 55% של המגזר הציבורי שבהם תהיה חרב הפיטורים הגדולה אם הממשלה תאשר את התוכנית הלילה, מורכבים בעיקרם ממורות, מאחיות, מפקידות. בעצם הולכים פה לגזור גזירה קשה ביותר על ציבור הנשים במדינת ישראל. 
       
       צמצומים הכרחיים, אבל הצורה שבה הממשלה הזאת מובילה אותם, על גבם של מגזרים שלמים, של חלקי אוכלוסייה שלמים, כאשר הוציאו מהאוצר את כל התוכניות ההיסטוריות, בלי שנעשה, לצערי, שיקול דעת עמוק, מחולל צמיחה – חוששני, אדוני היושב-ראש, שאתה נמצא בעמדה מיוחדת במינה. כיושב-ראש הכנסת, כמי שישמור על חוק התקציב, בידך לשנות במשהו את הכיוון הבלתי-אפשרי. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. סגן השר בריילובסקי נמצא פה, תפנה אליו קודם כול ואחר כך אלי. 
       
       יעלה ויבוא חבר הכנסת חיים כץ, ואחריו יבוא חבר הכנסת דוד טל. 

חיים כץ (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו נמצאים עכשיו בימים של תוכנית כלכלית. שמענו על כל אלה שהולכים להיפגע, ואני רוצה לדבר על הזכות להזדקן בכבוד. 
       
       עשרות שנים חוסכים אנשים בקרנות פנסיה בשביל הזכות להזדקן בכבוד, ואני לא מבין מהיכן ולמה מופיע פקיד אוצר, שבא לאוצר לתקופה של שלוש או ארבע שנים ואחר כך הולך לשוק הפרטי, ושולף מהאצבע נתונים שאין בהם שום דבר מהאמת; בא לגזול את זכותם של מאות אלפי אנשים במדינת ישראל להתפרנס בכבוד, במסווה של תוכנית כלכלית. אני לא מבין מה הקשר של הגירעון לכאורה שיש ל"מבטחים", שעלול להיווצר בעוד 32 שנה, לתוכנית הכלכלית היום. אלא אם כן רוצים לקחת את כספי העמיתים, רוצים לקחת את כספי החוסכים ולתת אותם למישהו במתנה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת דוד טל, ואחריו - חבר הכנסת מיכאל נודלמן. 

דוד טל (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, מדינת ישראל כמדינת רווחה הולכת להתחסל בעצם הצעות החוק שהממשלה מניחה כרגע על שולחן הכנסת. חוסנה של כל חברה, אדוני היושב-ראש, נמדד ביכולת שלה לעזור לנצרך, לחלש, לחולה. הביטוי הזה של מדינת רווחה מופיע יותר מכול בדמותו של הביטוח הלאומי, התאגיד הממשלתי הגדול ביותר. לצערי, משרד האוצר כובש צעד אחר צעד את התאגיד הזה של ביטוח לאומי, וכרגע הוא הולך להכות בקצבאות הילדים. אותם ילדים שאנחנו מבקשים שיקנו להם חינוך יותר רחב – מקצצים בתקציב הזה. ואם לא די בזה, מקצצים גם בתקציב החינוך, כך שלמעשה אותם ילדים יישארו ילדים נחשלים, ילדים שלא תהיה אפשרות לתמוך בהם, לא תהיה אפשרות לעודד אותם, לא תהיה אפשרות לדאוג שהם יתקדמו בחברה הישראלית כפי שלכאורה היינו רוצים לראות אותם בחברה הישראלית. 
       
       יותר מכך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר שגם סל התרופות – לא די שעצרו אותו בתקציב האחרון, לא הוסיפו אף לא אגורה אחת שחוקה, גם עכשיו לא מתכוונים להוסיף אף לא אגורה שחוקה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה מאוד לחבר הכנסת טל.  חבר הכנסת מיכאל נודלמן, ואחריו - חבר הכנסת יולי אדלשטיין. 

מיכאל נודלמן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בטלוויזיה וברדיו מדברים עכשיו על פרשת מסכות המגן בעקבות המלחמה בעירק. אבל אני טוען שבישראל, גם בימי שקט, יש אזורים שבהם צריך מסכות מגן, כמו רמת-חובב בנגב. לא בפעם הראשונה אני עומד פה ומדבר על דברים שלא ייתכן שיהיו במדינה. מדובר על חריגה מהתקן המותר, לא בעשרות אלא במאות אחוזים. מפעלי רמת-חובב פולטים לאוויר כ=60 סוגים של מזהמים אורגניים הגורמים לחנק של תושבי אזור הנגב ובאר-שבע. בגין זה יש סיבוכים בדרכי הנשימה, סרטן, התקפי לב ומחלות שנגרמות בשל איכות האוויר באזור הזה. 
       
       אני סבור שהממשלה והרשות המקומית צריכות לעשות הכול כדי למנוע דברים כאלה. זה פשע, מה שקורה שם. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת יולי אדלשטיין, ואחריו - חבר הכנסת איתן כבל.

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כמה מחברי הכנסת כבר התייחסו למרכיבים אלה או אחרים של התוכנית הכלכלית. אני דווקא רוצה להתריע על כך שנמצאים על שולחן הממשלה כרגע בדיון כמה מרכיבים שאין להם כל קשר לכלכלה ולמצב הכלכלי הקשה. אחד מהם הוא הנושא של מינהל הסטודנטים, שמשותף למשרד הקליטה ולסוכנות היהודית. 
       
       למי שלא בקיא אני רוצה לומר, שיותר מ=10,000 סטודנטים, בהם יוצאי אתיופיה, יוצאי קווקז, יוצאי בוכרה ואוכלוסיות נוספות, נמצאים בטיפול המינהל, נקלטים בהצלחה רבה ומסייעים רבות ותורמים רבות במדינת ישראל. משום-מה סומנה התוכנית הזאת משנת  1994 על-ידי פקידי האוצר, ואני רוצה להתריע כאן  ולומר, גם לאחר דיון שקיימנו בוועדת העלייה והקליטה אתמול, שאין כל קשר בין הניסיון לפגוע במינהל הסטודנטים לבין המצב הכלכלי. אני מקווה שעד סוף הדיון בממשלה יוסר הנושא מסדר-היום. אם לאו, אני מבקש מכל חברי הכנסת מכל סיעות הבית לעמוד על המשמר בנושא הזה. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת יולי אדלשטיין. חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו - חבר הכנסת יעקב מרגי. 

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כמו שחברינו אומרים, בזמן הזה הממשלה אמורה לקבל החלטות לגבי התוכנית הכלכלית, אם טרם קיבלה. זאת תוכנית מטורפת, ולדעתי, כפי שאמר חבר הכנסת רן כהן, היא כנראה תבעיר את הארץ על אף המלחמה בעירק. תהיה פה מלחמה חברתית. 
       
       אני רוצה לנגוע, אדוני היושב-ראש, בנקודה אחת, והיא הנקודה הנוגעת לציבור הסטודנטים. ממשלת ישראל מביאה אלינו הפעם להצבעה סל התחייבויות ובקשות, והיא בעצם מבקשת לחתום חוזים ולנהל את העניינים באופן אחר, והיא באה לבטל החלטות והסכמות של ממשלות קודמות עם ציבורים בחברה במדינת ישראל. ואני שואל אתכם, חברי חברי הכנסת, מדוע נאמין לממשלה שבאה לבקש את אמון הציבור בה בעת שהיא מבטלת הסכמים שהיו לה עם ציבורים בחברה במדינת ישראל? תודה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל. חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – חבר הכנסת מגלי והבה.

יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בימים אלו מתקיימים בממשלה דיונים על התוכנית הכלכלית. כן, זו אותה ממשלה "לבנה", אליטיסטית, ממשלה קרה, שהתחייבה וחרתה על דגלה - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מה פירוש "לבנה"? לא הבנתי מה פירוש "ממשלה לבנה". 

קריאות:
       
       - - -

יעקב מרגי (ש"ס):
       
	כשלג. היא קמה בתקופת השלג.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הבנתי. רק רציתי לשמוע. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       - - -
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       זה על חשבון בורג. 
       
       - - - ממשלה שחרתה על דגלה את ביטול סעיף הרווחה בחברה שלנו. זו אותה ממשלה שהתחייבה לדאוג למעמד הבינוני, רק שהיא לא אמרה מה התחייבה לו. כנראה התחייבה להוריד אותו אל מתחת לקו העוני, כי העוני במדינתנו כבר לא קיים – זה, כנראה, לוקסוס; יש לנו מעמד חדש, שנקרא "מתחת לקו העוני". ואני שואל את קברניטי המדינה: לאן אתם מובילים את החלשים במדינה? בארצות-הברית הם ישנים במנהרות. אצלנו גם מנהרות אין.
       
       אדוני היושב-ראש, לא נותר לנו אלא לקרוא מכאן לכל השרים שתופסים בבקרים כותרות שלפיהן הם מתנגדים לתקציב – להתנגד, ולא למכור קוסמטיקה, ואז נראה מי מעניין אותו סדר-היום החברתי במדינה. תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת מרגי. חבר הכנסת מגלי והבה, ואחריו – חברת הכנסת אתי לבני.
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכאן אני רוצה להזדהות עם קריאתו של מפכ"ל המשטרה שלא לפגוע בהצמדת זכויותיהם של השוטרים ואנשי משמר הגבול לתנאי השירות של חיילי צה"ל ומשכורותיהם. כל פגיעה בשוטרים ובכוחות הביטחון ובכל התנאים הכלכליים והסוציאליים שלהם היא פגיעה בביטחון המדינה. צריך לזכור, שההצמדה של שוטרי משטרת ישראל לחיילי צה"ל מבחינת משכורות נעשתה בתקופה יותר שקטה, והיום הם עובדים וממשיכים לעשות פעילות מסביב לשעון על מנת להבטיח את ביטחוננו ואת ביטחון מדינת ישראל.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת והבה. חברת הכנסת אתי לבני, ואחריה -  חבר הכנסת אריה אלדר;  סליחה, חבר הכנסת אלדד. שאני לא אדע את שמו של שייב? אוי לי ואבוי לי. 
       
       בבקשה, חברת הכנסת אתי לבני. 
       
אתי לבני (שינוי):
       
       אתמול עלה במליאה הנושא של הוועדה לבחירת שופטים, והמליאה החליטה שלא לדון בו, והוא ירד מסדר-היום. היום העניין הזה נדון מחדש בוועדת החוקה, חוק ומשפט, וכצפוי, הוא הפך לנושא פופוליסטי, הכרוך בהרבה מאוד דמגוגיה סביב נושא הקמת בית-משפט לחוקה. ההתערבות, זה שחבר מביא חבר בבית-המשפט העליון -  כל המשפטים שאנחנו שומעים חזור ושמוע.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא להפריע בנאומים בני דקה. אדוני יכול להירשם, אולי יוכל לענות. בבקשה, חברת הכנסת אתי לבני.

אתי לבני (שינוי):
       
       אני רוצה להזכיר לחברי הבית, שבית-המשפט העליון ושופטיו ומערכת המשפט הישראלית זוכים לאמון מאוד מאוד גבוה בציבור. אחרי צבא-הגנה לישראל, בית-המשפט העליון – כ=90% מהציבור מביעים בו אמון. לעומת זאת, אמון הציבור בכנסת ובחברי הכנסת נע סביב 20%. אל תפגעו במוסד המפואר והחשוב הזה; אל תתערבו בצורה פופוליסטית לשינוי הדברים הטובים שקיימים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חבר הכנסת דניאל בנלולו.
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני יומיים הרס צה"ל בחברון את ביתו של נתי עוזרי, השם ייקום דמו, ועשה כן על-פי צו בית-המשפט. יחד עם המבנה הקבוע שציווה על הריסתו נהרסו גם שאר המבנים בחווה. האלמנה והיתומים סולקו מהמקום. 
       
       בחברון יש עשרות בתי ערבים שבנויים בניגוד לחוק ומוטלים עליהם צווי הריסה, וצה"ל אינו ממהר להרוס אותם. מה זה אם לא פרס לטרור? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת אלדד. חבר הכנסת דניאל בנלולו, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.
       
דניאל בנלולו (הליכוד):

	אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לכולנו יש היום על השולחן הדוח של נציב קבילות החיילים. כפי שידוע לכם, אני הקמתי שדולה למען כוחות הביטחון, ובהם גם חיילים, והיום, עם התוכנית הכלכלית, שאנחנו עוד לא ראינו אותה לפרטי פרטים, אני שומע שיכול להיות שיבטלו את ההסעות חינם לחיילים.

	אני פונה מכאן לראש הממשלה, לשר הביטחון ולשר האוצר, לפני שקובעים דבר כזה. אני חושב שאסור לנו להפחית את התנאים שאנחנו נותנים לחיילים. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, בשעה זו  יושבת הממשלה לחולל את "מהפכת העשירים", ולמען האמהות שלא יהיה להן פת לחם לתת לילד ובמה לקנות נעליים לחג, ולמען החולים שלא יהיו להם תרופות – אני רוצה לקרוא חלק מ"שיר של יום" שאמרנו היום מתוך ספר תהילים: "עד מתי תשפטו עול ופני רשעים תשאו סלה. שפטו דל ויתום עני ורש הצדיקו. פלטו דל ואביון מיד רשעים הצילו. לא ידעו ולא יבינו בחשכה יתהלכו ימוטו כל מוסדי ארץ. אני אמרתי אלהים אתם ובני עליון כלכם. אכן כאדם תמותון וכאחד השרים תפלו. קומה אלהים שפטה הארץ כי אתה תנחל בכל הגוים". תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר. אם קוראים מספרי קודש, אני מבקש להזהיר אותנו, כדי שנוכל להצטייד תמיד בכיפות. תודה רבה.
       
       חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אחריו – חבר הכנסת אורי אריאל, אחריו – חבר הכנסת מתן וילנאי, ואחריו – חבר הכנסת דהאמשה, ובכך מסתיימת הספירה של היום - - -
       
קריאה:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא, כי אנחנו מסיימים את הזמן. בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       עד עכשיו לא זכינו לראות או לשמוע את שר האוצר. תוכניתו הכלכלית בקוויה הכלליים ידועה, ועכשיו יושבת הממשלה על המדוכה כדי לבנות את התוכנית להרס מדינת הרווחה, תוכנית להגדלת העוני בארץ, תוכנית ההטבה עם העשירים ועם העשירון העליון.
       
       אני רוצה לטעון טענה פשוטה מאוד. זה לא קשור למצב הכלכלי. זו האידיאולוגיה 
הכלכלית-החברתית של שר האוצר ושל חלק גדול מהקואליציה הנוכחית, או רובה – במיוחד סיעת שינוי ורוב סיעת הליכוד. הם רוצים בהרס מדינת הרווחה. גם אם המצב הכלכלי ישתפר, הם רוצים הפרטה – להפריט כמה שאפשר. ובאים אלינו בטענה שהמגזר הפרטי יותר קטן מהמגזר הציבורי. ומה אם מפריטים את החינוך? אם מפריטים את החינוך, גם אז הממשלה תשלם, אבל זה יהיה בידיים פרטיות. הם מפריטים את הבריאות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):

	אני רוצה לקרוא לכל חברי הכנסת להכין את התנגדותם להרס מדינת הרווחה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, אתה לא יכול לגזול מזמנם של אחרים. חבר הכנסת אורי אריאל, ואחריו – חבר הכנסת מתן וילנאי.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני יומיים הרס צה"ל בית בגבעה 26, בשטח המוניציפלי של קריית-ארבע. ההריסה נעשתה בהוראת בג"ץ, אבל היה שם מעשה יתר, מעשה שהיה מיותר לכל הדעות, לכל מי שמכיר את העניין. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
	זו אחוזה - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא להפריע בנאומים בני דקה.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אל תפריע לי באמצע הדברים. מי שמך בכלל לדבר על העניין הזה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, אני מבקש שלא תפריע, כפי שאף אחד לא הפריע לך. הזמן נספר לך מרגע זה. בבקשה, חבר הכנסת אריאל.
       
אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
	בדברים האלה יש צורך להקפיד גם על החוק וגם על שיקול הדעת שאיננו סותר את החוק. צריך ששר הביטחון וכל העוסקים בעניין יעסקו, ראשית, בבנייה הערבית הפרועה ברחבי יו"ש. יש אלפי בתים כאלה שעברו את כל ההליכים, עברו את בתי-המשפט, עברו את כל הערעורים, וצריך להרוס אותם. באותה מידה צריך לעסוק בפורעי החוק בנגב ובגליל, יהודים כערבים - אבל נדמה לי שאלה בעיקר ערבים - ולהרוס את הבנייה הבלתי-חוקית. תודה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מתן וילנאי, ואחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. 
       
קריאה:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם תהיה לנו הזדמנות לעוד אחד ולא יעבור הזמן, ידבר חבר הכנסת הרצוג, ואחריו בתור – חבר הכנסת שטרן.
       
קריאות:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רן כהן, חבר הכנסת רן כהן, אתה מפריע. חבר הכנסת רן כהן, אני אשלול את זכות הדיבור מאדם שמפריע לחבריו לנאום נאום בן דקה לאחר שהוא כבר דיבר. חבר הכנסת מתן וילנאי, בבקשה. 

מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני שמח לדבר בנוכחותם של אנשי יהדות בולגריה שנוכחים ביציעים ומאחל להם כל טוב. 
       
       אני רוצה להזכיר לכולנו, שאנחנו נמצאים היום במאבק מורכב מאוד - גם הצבא האמריקני הפועל בעירק, גם ההתמודדות שלנו מול הפלסטינים. מה שעומד על הפרק הוא לא עוצמתה הצבאית של מדינת ישראל, שאינה מוטלת בספק. מה שעומד על הפרק הוא החברה הישראלית והעוצמה שלה.
       
       התוכנית הכלכלית החדשה, שאנחנו רק שומעים קטעים ראשונים שלה, פוגעת ישירות בעוצמה של החברה הישראלית. שלא יגידו שאין כסף, יש כסף. צריך לראות איפה הוא נמצא ולסרוק במסרקות ברזל את כל סעיפי התקציב ולהבין איפה אפשר לעשות את זה. בשום פנים ואופן אין לפגוע בחלשים שבקרבנו. 
       
       באותה נשימה עצמה - אנשי המילואים שלנו, שנושאים בנטל ופעם אחר פעם נפגעים,  ללא מתן מענה חקיקתי ולו על-ידי הבית הזה. תודה רבה לכם.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת מתן וילנאי. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. יש לנו עדיין שתי דקות, ולכן ידברו חבר הכנסת הרצוג, ואחריו - חבר הכנסת שטרן, ובזה נסיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, שלשום, ב=23 במרס, היו יריות על כביש ואדי-עארה. מובן ששוטרי משמר הגבול הלכו לחפש אחר היורים. עד כאן הכול טוב ויפה. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       זה היה על היישוב - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בר-און - - - 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אנשי משמר הגבול הגיעו לכפר עין-אל-סהלה - - - 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני, הוא נואם נאום בן דקה. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בר-און, הוא נואם נאום בן דקה, אין מפריעים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       בושה וחרפה, חבר הכנסת בר-און. אין לי יותר מה להגיד לך.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא לתת ציונים, אני נותן ציונים.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       לך בושה. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       הם הגיעו לבית-ספר  בעין-אל-סהלה, כפר ליד אום-אל-פחם, שם שיחקו במגרש בית-הספר ילדים בני 10-13. חבריך, חבר הכנסת בר-און, ואלה שאתה תומך בהם ואלה שאתה לא רוצה לשמוע מלה אחת נגדם, הכו את הילדים האלה ורמסו אותם. על שום מה? בושה וחרפה שגם את הקול הזה אתה לא רוצה לשמוע. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת דהאמשה. חבר הכנסת בוז'י הרצוג. אחרון הדוברים - חבר הכנסת יורי שטרן. אחר כך אני אעשה סיכום קצר להצלחתנו הרבה. 

צבי הנדל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מה זה בוז'י?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מתנצל, בוז'י הוא שם חיבה.
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       זה שם חיבה בלבד, בערך כמו בייגה. 
       
       אדוני היושב-ראש, בשבוע שעבר חשף "מעריב" פרשה מזעזעת. שני אזרחים נהרגו, לא עלינו, מאש כוחותינו באזור הר-חברון, והתברר שהם שומרים על איזה מתקן לכאורה, שנמסר שהוא מתקן תקשורת, ובעצם הסתבר שהוא מאחז פיקטיבי, לא חוקי, שאין בו כלום. שמו צלחת בחוץ, בלי חוטים ובלי מכשירים בפנים. השאלה היא, עד אנה אנחנו, האזרחים, צריכים לממן את השיגיונות של כל מיני מועצות ורשויות מעבר ל"קו הירוק", שמשתלטות על שטחים לא להן ועוד מסכנות חיי אדם. תודה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לך. חבר הכנסת יורי שטרן, בבקשה, אחרון הדוברים.
       
יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       כבוד יושב-ראש הכנסת, המועצות מעבר ל"קו הירוק" מנסות לשמור את האדמות לעם ישראל ולמדינת ישראל. חלק גדול מהאנשים היושבים שם, חלק גדול יחסית לאוכלוסייה בארץ, איבד את יקיריו בפיגועי טרור. אי-אפשר להסכים עם חוסר הרגש שבהתנהגות כוחות הביטחון שפינו את מאחז 26 ואת משפחת עוזרי, שאיבדה את הבעל והאב בפיגוע טרור.
       
       אי-אפשר גם להסכים עם סדר העדיפויות של צה"ל, כאשר הוא מרכז את כוחותיו בפינוי הבתים והחוות של היהודים, לא רק נוכח הבנייה הערבית הבלתי-חוקית ברחבי יהודה ושומרון, שמסכנת את חייהם של התושבים שם, אלא גם נוכח משימות הביטחון  הכלליות שעומדות  בפני חיילי צה"ל ומפקדיו.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת יורי שטרן.
       
       תם ולא נשלם סדר-היום המדבר בנאומים בני דקה. כאשר ביקשנו מהחברים הנמצאים באולם להצביע אם ברצונם להשתתף בדיון, נרשמו 14 חברים שנכחו באולם. לאחר מכן אפשרנו לחברים נוספים שהצטרפו - תשעה במספר - לומר את דברם. בסך הכול דיברו היום 24 חברים. חבר הכנסת טיבי, לא דיברת כי לא נרשמת.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       לא ביקשתי להירשם.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד שמח שלא קופחת.  תודה רבה. 
       
       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, הודעה למזכיר הכנסת. 

מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – 
       
       לדיון מוקדם: הצעת חוק חיילים משוחררים (החזרה לעבודה) (תיקון - הארכת תקופת האיסור על פיטורי מילואים ואיסור על הפליה בקבלה לעבודה בשל שירות מילואים), התשס"ג-2003, מטעם חברי הכנסת גלעד ארדן, דניאל בנלולו וענבל גבריאלי, שמספרה פ/201.
       
       חוברת דין-וחשבון שנתי מס' 31 של נציב קבילות החיילים.
       
       הצעת ועדת הכנסת להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא: איתור והשבת נכסים של נספי השואה. 
       
       הצעת ועדת הכנסת לבחירת ועדה לעניין מסוים בנושאים הבאים: הוועדה למאבק בנגע הסמים, הוועדה לפניות הציבור, הוועדה לבחינת בעיות העובדים הזרים והוועדה לזכויות הילד. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה למזכיר הכנסת. 
       
       
הצעות  לסדר-היום
ציון מלאות שישים שנה להצלת  יהודי בולגריה


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אנחנו ממשיכים בסדר-היום – הצעות לסדר-היום מס' 234, 309, 311, 312 ו=315. אני מתכבד להתחיל בדיון לציון מלאות 60 שנים להצלת יהדות בולגריה.
       
       אדוני הנשיא החמישי למדינת ישראל יצחק נבון, כבוד שגריר בולגריה בישראל צנקו יבלונסקי, אדוני השגריר לשעבר וחבר הכנסת לשעבר ויושב-ראש ועדת החינוך לשעבר עמנואל זיסמן ורעייתו, רבותי חברי הכנסת הנכבדים, חברי הכנסת לשעבר יוצאי יהדות בולגריה שנמצאים כאן אתנו, ויקטור שם-טוב ופרופסור מיכאל בר-זהר, גבירותי ורבותי, אורחים נכבדים, חברי הכנסת, הטקס היום לציון מלאות 60 שנה להצלת יהודי בולגריה הוא פירעון חוב, מילוי הבטחה, הבעת תודה והכרה לחלקים גדולים של העם הבולגרי שסייעו בפעולות ההצלה של היהודים.
       
       במקורותינו, במסכת סנהדרין, נאמר: "כל המקיים נפש אחת מישראל, כאילו קיים עולם מלא". העם הבולגרי שהציל נפשות כה רבות קיים עולמות רבים, ועל כך נתונה לו תודתנו. רק מי שנרדף כחיה, כשהסכנה אורבת לו בכל יום ובכל שעה, רק מי ששום דלת לא נפתחת בפניו, רק הוא יודע להעריך את משמעות הנכונות להסתכן למען הזולת. 
       
       ליהודי בולגריה יש אהבה גדולה: אהבת ארץ-ישראל ללא כחל ושרק. אהבה זו היא שזיכתה אותנו גם בעלייתם ארצה. 
       
       לדברי חבר הכנסת לשעבר הפרופסור מיכאל בר-זהר, שגם הוא היה יושב-ראש ועדת החינוך בכנסת ישראל, יש ביהדות ארבע קבוצות: האורתודוקסים, הרפורמים, הקונסרבטיבים ויהודי בולגריה. 
       
       עליית יהודי בולגריה לארץ בצמידות להכרזת המדינה ולפרק הזמן הראשון לקיומה היא אחת התופעות המופלאות בקורות העם היהודי. רוב מניינה ובניינה של הקהילה הגיע לישראל. יהודי בולגריה הביאו אתם אהבת אחים, שמחת חיים, והשפיעו השפעה מרחיקת לכת בכל התחומים. יהודי בולגריה הם שותפים נאמנים בכלכלה, בחברה וגם בכדורגל הישראלי. 
       
       ברצוני למסור לכם, כי חבר הפרלמנט הבולגרי גיניו גאנב שיגר לי מכתב נרגש לרגל האירוע. במכתבו הוא מבשר, כי משנה זו ואילך יצוין בבולגריה התאריך 10 במרס כיום הזיכרון לקורבנות השואה ולהצלת היהודים בארץ זו.   
       
       אני מבקש גם לברך  את  יושב-ראשי איחוד יוצאי בולגריה, ידידי יצחק כלב ויוסף קיוסו, אשר גם הם  אורחים אצלנו ביום חשוב זה בכנסת, יום יוצאי בולגריה ובעיקר יום ציון הצלתם  על-ידי אזרחי בולגריה, אשר בתנאים קשים ביותר עמדו על המשמר והגנו על היהודים בני ארצם. 
       
       ראשונת הדוברים, חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה. אחריה  - חברת הכנסת גילה פינקלשטיין.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני הנשיא לשעבר, אורחים נכבדים, שרים לשעבר, חברי הכנסת לשעבר, אורחים יקרים; אדוני היושב-ראש, נפל כבוד בחלקי לעמוד כאן היום ליד הדוכן ולהיות ראשונת הדוברים בפרק המפואר שאנחנו עומדים לציין, 60 שנה להצלת יהדות בולגריה. 
       
       יהדות בולגריה היא שבט נדיר ומפואר. בספר הזהב של תולדות העליות למדינת ישראל, הייתי אומרת שיהדות בולגריה רשמה דף של כבוד. בשנתיים הראשונות של המדינה עלו אליה כ=90% מיהודי בולגריה - קהילה כמעט בשלמותה. יהודי בולגריה השתרשו בארץ והגיעו לצמרת החברה והכלכלה.  טביעת האצבע שלהם ניכרת היטב בתעשייה, במסחר, ברפואה, בחקלאות, באמנות ובהתיישבות. וודאי, אדוני 
היושב-ראש,  שלא  ארצה לקפח את  חלקם של יוצאי בולגריה בענפי הספורט, ובעיקר בענף הכדורגל.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       פעם הם עשו יותר טוב. 

זהבה גלאון (מרצ):
       
       או.קיי. יהודי בולגריה נטמעו והתמזגו בחברה  הישראלית, אך עם זאת מוכרחים לציין שהם הצליחו לשמר את אורח החיים המיוחד שלהם. אני מכירה את זה מקרוב. יושבים בקהל ידידים רבים שלי. אורח החיים המיוחד שלהם, שפתם הציורית וכשרונותיהם שומרים על החן המיוחד שלהם.

	אבל  יש גם פרקים כואבים, אדוני היושב-ראש, והיום אנחנו  מציינים, כמו שאמרנו קודם, 60 שנה להצלת יהדות  בולגריה. אחד  הפרקים הכואבים הוא פרק השואה האפל. היהודים, שעד אז  נהנו משוויון זכויות מלא, פוליטי ואזרחי, מצאו את עצמם עומדים בפני החלטת הממשל הבולגרי, שהתקרב לגרמניה ולמדינות הציר ואישר את החוק שידוע כ"הצעת החוק להגנת האומה" ואת הקמתה של "נציבות לענייני יהודים ליד משרד הפנים", שתי החלטות שהגבילו את זכויות היהודים והסירו את הסמכויות מוועד הקהילות היהודיות. משם ועד ההחלטה לגרש את יהודי בולגריה, הדרך היתה קצרה.
       
       אני לא רוצה להיכנס, אדוני היושב-ראש,  לוויכוח שקיים  בשאלה מי הציל את יהודי בולגריה: האם היו אלה הקומוניסטים, שהציגו את עצמם כאחראים להצלתם, או שהיו אלה אויבי הטוטליטריזם, שרצו להציג באופן חיובי את המלך  בוריס השלישי ולהפוך אותו לדמות המפתח בהצלת היהודים.
       
       אני רוצה לנצל את ההזדמנות שאני עומדת כאן על הבמה ולציין מדינאי  אמיץ, אחד מחסידי אומות עולם, שבין שני הקטבים האלה שציינתי קודם לכן הוא כמעט נשכח. אני מדברת על סגן 
יושב-ראש הפרלמנט  בסופיה, דימיטר פשב. האיש הזה דיכא את הפחד האישי שלו, והייתי אומרת בלשון קצת ציורית, עלה למדרגה האנושית העליונה של אדם שפועל על-פי צו המצפון שלו. במשטר הפרו-נאצי ששרר בבולגריה באותם ימים נוראיים, כשהגרמנים והמסייעים שלהם עסקו בהשמדת העם היהודי, עשה דימיטר פשב הכול  כדי  לסייע ליהודים להינצל ממוות.
       
       במרס  1943, החודש לפני 60 שנה, נודע לפשב על הכוונה של הממשלה לארגן משלוחי יהודים מזרחה. כסגן יושב-ראש הפרלמנט הוא פתח במאמץ פוליטי למנוע את מימוש רוע הגזירה ואילץ את שר הפנים לדחות את הגירוש. הממשלה הגיבה בזעם, הרוב בפרלמנט שנשמע לה, נשמע לממשלה, הדיח אותו מתפקידו כסגן יושב-ראש הבית. אבל גם  לאחר מכן פעל פשב שוב ושוב בהצלחה לסכל את ניסיונות  הגירוש. יוזמתו של פשב לא מנעה את גירושם של יהודי  מקדוניה ותראקיה, והם  הוסעו  למחנות ההשמדה והכבשנים. וזה פרק מאוד מצער. 
       
       בדצמבר 1943 הותר ליהודים לשוב לסופיה, אדוני, וב=1944 בוטלו כל החוקים 
האנטי-יהודיים. מרבית יהדות בולגריה עלתה ארצה, ובים הדמעות, אדוני היושב-ראש,  מאיר הפרק של יהודי בולגריה באור יקרות. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה לחברת הכנסת גלאון. אנחנו לא נוהגים למחוא כפיים אלא במקרים מאוד מיוחדים. אני מבקש להימנע ממחיאת כפיים. 
       
       חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, ואחריה - חבר הכנסת יורי שטרן. 
       
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אורחים יקרים, הדיון היום, שבו אנו מזכירים את יהדות בולגריה, על גלגולי המאורעות שליוו אותה בתקופת האופל של שלטון גרמניה הנאצית באירופה, הוא הזדמנות להתבונן במבט מפוכח ובפרספקטיבה היסטורית על המקום שבו היתה יהדות אירופה רק לפני 60 שנה - לא לפני שנות דור - ועל המקום שבו אנו נמצאים היום. 
       
       לא מזמן  ציינו את חג הפורים, עם סיפור הצלתו של העם היהודי  מכוונת זדון של השמדה טוטלית המזכירה מאוד את התוכניות השטניות שזכו לכינוי המאוד מפוקפק "הפתרון הסופי". כאז בשושן הבירה, גם באירופה של המאה ה=20 יצא כבר גזר-הדין "להשמיד להרג ולאבד את כל היהודים מנער ועד זקן  טף ונשים". 
       
       בחסדי הבורא אנחנו נמצאים היום במקום שנראה רחוק מאוד מכל זה, במדינתו הריבונית של העם היהודי. עצם היכולת שלנו לשבת כאן, בפרלמנט הישראלי בירושלים בירת ישראל, ולדון בעיצוב  פניה של המדינה, וכל זה תוך מהפך שמעטים כמותו בהיסטוריה האנושית, היא הישג כביר שעלינו להתברך בו.
       
       עם זאת, העיסוק שלנו במקרה של יהדות בולגריה הוא גם הזדמנות להזכיר לעצמנו, ולא פחות מזה לעמים אחרים, לאן עלולה להוביל תיאוריה לאומנית פאשיסטית שדוגלת בהשמדת עם רק בשל מוצאו. כבר ב=1939, סמוך לפתיחת המלחמה, נערך "ליל הבדולח" הבולגרי במרכז עיר הבירה סופיה. עד מהרה הגיעה גם גזירת הגירוש לכ=4,000  יהודים. יהודי בולגריה, כך אנו  יודעים היום, חיו בפחד מתמיד כבר מראשית מלחמת העולם השנייה, אולם למרות זאת הם תלו תקוות בכך שמדובר במצב זמני ותו לא. אלא שתקוותיהם הסתיימו עם ההחלטה על אישור הצעת החוק האנטישמית בממשלת בולגריה, למרות פעילות שתדלנית רבה למניעת אישורה. החוק נכנס לתוקף ב=23 בינואר 1941, ושמו "החוק להגנת האומה". הוא הגדיר את היהודים לפי דתם, וחייב יהודים במשרות  ממלכתיות להתפטר מעבודתם תוך חודש ימים. כמו-כן נאסר על יהודים להחזיק קרקעות ונכסים.

	השלב הבא - השמדת יהדות בולגריה - לא איחר לבוא. בדצמבר 1942 הגיע מברלין קצין אס.אס. כדי להכין את תוכנית הגירוש. 8,000 יהודים גורשו מבולגריה. במרס 1943 יצאה ההוראה להפסיק את התוכנית למבצע גירוש נרחב עוד יותר, שעמדה להתחיל תוך שעות ספורות.

	חברי וחברותי, אורחים יקרים, הצלתם של יהודי בולגריה היא אירוע פרטי שאינו מעיד, לצערנו, על הכלל, שהיה כואב וקשה. תוצאותיה של התוכנית הנאצית לכיבוש אירופה ולטיהורה מיהודים היו הרות אסון. אנחנו מצדיעים מדי שנה, ליתר דיוק פעמיים בשנה, למיליוני הנספים בשואה, אך בכל הזדמנות שומה עלינו לזכור ולהזכיר: לא נלך עוד כצאן לטבח. ישראל, גם בימים אלה של מתיחות  ודריכות לקראת הבאות, היא מדינה בעלת ערכים, בעלת עוצמה רוחנית וצבאית כאחת. יש לנו מה  לשפר, יש לא מעט מה לתקן, ולשם כך אנחנו ועושים כאן כמיטב יכולתנו. אך החשוב הוא להתבונן על המכלול, להביט אל העבר כדי לבנות על גביו את העתיד. תודה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחברת הכנסת גילה פינקלשטיין. חבר הכנסת יורי שטרן, ואחריו - חברת הכנסת קולט אביטל.
       
יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       כבוד הנשיא לשעבר יצחק נבון, כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, חברי הכנסת לשעבר, יוצאי בולגריה הרבים וחבר הכנסת לשעבר עמנואל זיסמן, השגריר לשעבר לבולגריה, שזה היום שלו, זו היוזמה שלו, ואנחנו מודים לו במיוחד. 
       
       הסיפור של הצלת יהודי בולגריה הוא סיפור חריג במיוחד. אנחנו מכירים מעשי הצלה של בודדים. הבודדים האלה, ראול ולנברג למשל, הצילו לפעמים מאות ואף אלפי אנשים, אבל זאת היתה עשייה של איש אחד עם עוד כמה חברים. אנחנו מכירים צעדי הזדהות כמו שהיו בהולנד. אנחנו מכירים הברחת יהודים החוצה, שהצילו אותם, כמו שהיה בדנמרק. אנחנו מכירים גם שלטונות כמו בהונגריה, שהתחמקו תקופה ארוכה מביצוע הדרישות הגרמניות לגירוש היהודים. בסוף לא הצליחו והתחלף השלטון והיהודים הלכו לאושוויץ. אבל מעשה כזה, של אומה שלמה שהצליחה בגלוי לעצור את הגירוש בהחלטות של השלטון להגיד לא לנאצים, לגרמנים - שהיו שותפים שלהם - מעשה הצלה שכזה לא היה. הוא, לדעתי, דוגמה חריגה במיוחד, אבל דוגמה שנותנת בסיס לאופטימיות לגבי היכולת של בני-האדם להתנגד למהלכים שנראים בלתי נמנעים. 
       
       הרי לא היה פה כוח של כסף, לא היתה איזו השפעה פוליטית או צבאית חיצונית. לא היה אפילו שיקול פוליטי קר, שלפעמים עוזר. פה היתה באמת עשייה, התנגדות של אנשים שמתוך הרגשה אנושית עמוקה מאוד הלכו ועשו מעשה - ולא כולם היו אוהדי יהודים, היו בהם  מי שהשתייכו  לתנועות אנטישמיות אפילו, אבל עד הגבול של ההשמדה, עד הגבול של רצח עם, עד הגבול של הזוועה. 
       
       לכן, אני חושב שיש בזה משהו כלל-עולמי, יש בזה משהו ייחודי, במיוחד לגבי העם הבולגרי, ויש בזה משהו לכל בן-אדם שרואה את המהלכים ההרסניים מולו - ואני חושב שאנחנו במצב כזה היום - וצריך להאמין בכך שאפשר להתנגד, אפשר לצאת נגד, אפשר למצוא כוחות בתוכך וגם באחרים, בשביל למנוע את רוע הגזירה. 
       
       אני חושב שזה יום מיוחד. אני מודה ליוזמיו על כך שנפל בחלקנו להיות שותפים ללימוד הלקח ההיסטורי הזה, ואני מאחל ליוצאי בולגריה בארץ לא רק פריחה תרבותית רבה, שמירת המסורת שלכם - עם כל הציונות, חשוב גם לשמור על המורשת, אם זו  מורשת ספרדית, אם זו מורשת בולגרית, ולהעבירה  לדורות הבאים - אני מאחל לכם גם פעילות מועילה ביותר לבניית היחסים החדשים שלנו עם המדינה הבולגרית העצמאית. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת יורי שטרן. הם משתדלים לעשות, רק שאנחנו לא נפריע להם לעשות זאת. 
       
       חברת הכנסת קולט אביטל, ויסיים את הדיון חבר הכנסת רוני בר-און. בבקשה. 
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני הנשיא החמישי של מדינת ישראל, אדוני השגריר, אורחים נכבדים, חברי הכנסת לשעבר מיקי בר-זהר ועמנואל זיסמן, הדיון היום בנושא הצלת יהודי בולגריה במלחמת העולם השנייה  הוא דיון מרגש מסיבות רבות. הוא מרגש בפני עצמו, שהרי הצלת 48,000 יהודי בולגריה - כמעט כל היהודים, כל הקהילה - חשובה בפני עצמה. הוא מרגש ובולט לעומת גורלם המר של יהודים ביתר מדינות אירופה, שבהן שיתפו האזרחים פעולה עם הכובש הנאצי. 
       
       הוא מרגש בגלל הנסיבות שבהן ניצלו היהודים: יהודי בולגריה ניצלו בזכות הידידות העמוקה, רבת השנים, של העם הבולגרי כלפיהם, ידידות שעמדה במבחן. הם ניצלו בזכות עבודתם הפוליטית של ראשי הקהילה היהודית, שידעו לגייס מבעוד מועד אנשי רוח, ארגונים, איגודים ובעיקר חברי פרלמנט לטובתם, ואלה התנגדו לגירוש למחנות הריכוז. הם ניצלו בזכות יושרם, התגייסותם המוסרית ואומץ לבם של ראשי הכנסייה הפרבוסלבית, המטרופוליטנים סטפן וקיריל. הם ניצלו בזכות פעולתו הנחרצת והאמיצה של סגן יושב-ראש הפרלמנט הבולגרי, דימיטר פשב, ועל כך דיברה גם חברתי זהבה גלאון. 
       
       היום, כאשר אנחנו באים להעלות על נס את ההצלה, דומני שעלינו להפיק כמה לקחים. הלקח הראשון שאני מפיקה הוא, שגם מדינות קטנות יכולות לעמוד מול כוחן הדורסני של מעצמות, ובתנאי שהן יודעות לשמור על סולידריות חברתית אמיתית, שהן יודעות לשמור על עקרונות ועל רמה מוסרית גבוהה. 
       
       הלקח השני שאני מפיקה הוא, שקהילות יהודיות, קטנות ככל שתהיינה, יכולות להבטיח את המשך קיומן ואת ביטחונן ולהתגונן מפני כל הסכנות, אם הן יודעות לפעול בצורה פוליטית נכונה.
       
        והלקח השלישי, ואולי החשוב מכול, הוא, שמאבקם של כל אלה שהצילו יהודים בבולגריה נבע מדבקותם בעקרונות של זכויות האדם. דווקא אנחנו, כיהודים, כישראלים, חייבים לזכור ולדבוק בעקרונות האלה גם בימים הקשים שעוברים עלינו. 
       
       אף  שאנחנו מדברים היום על הצלת יהודי בולגריה, וזה האירוע שאנו מציינים, אני מבקשת שנזכור כאן היום גם את אלה – 11,343  יהודים מתראקיה, מקדוניה ופירוט, שגורלם היה מר יותר ואותם לא היה אפשר להציל. 
       
       אני גם מבקשת לנצל את הבמה הזאת כדי לברך את נציגי קהילת יוצאי בולגריה, קהילה שרשמה הישגים מפוארים בתולדות תקומתה של מדינתנו, ולהודות להם על תרומתם, ואני מבקשת גם, אחרון אחרון חביב, להעביר לעם הבולגרי מסר דרך שגרירו כאן ולהודות על הרוח האמיתית, רוח הסולידריות, שבזכותה - אמרו אחרים היום - ניצלו יהודי בולגריה. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחברת הכנסת קולט אביטל. חבר הכנסת רוני בר-און. ישיב השר מודי זנדברג. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, מכובדי הנשיא החמישי של מדינת ישראל מר יצחק נבון, אדוני שגריר בולגריה בישראל, חברי הכנסת, השר לשעבר ויקטור שם-טוב וחבר הכנסת מיכאל בר-זהר וידידי הטוב חבר הכנסת לשעבר עמנואל זיסמן, שגרם לי עונג וכבוד בזה שביקש ממני לשאת דברים בישיבה הזאת, חברי חברי הכנסת, היום, בדיון המיוחד הזה, כנסת ישראל מציינת 60 שנה להצלתם של יהודי בולגריה מידי הנאצים ובעלי בריתם. אנחנו מבקשים לבטא מכאן היום את רחשי התודה וההוקרה של העם היהודי כולו ושל מדינת ישראל לאמיצים ולאצילי הנפש, יחידי העם הבולגרי, על עמידתם הנחרצת מול הניסיונות של הממשלה הפאשיסטית לשלוח את היהודים אל מחנות ההשמדה. 
       
       יהודי בולגריה חיו בחרדה מתמדת כבר מראשית המלחמה, ואולם הם קיוו שהמצב הזה הוא זמני בלבד ונובע רק מהמתח שקשור במלחמה. התקוות האלה נגוזו עם אישורה של הצעת החוק האנטישמית הקרויה "החוק להגנת האומה", חוק שתכליתו היחידה היתה לפגוע בזכויותיהם של האזרחים היהודים ולהגביל את פעילותם האישית, הציבורית והכלכלית.
       
       בינואר 1942, כאשר התכנסה בברלין ועידת ואנזה לדון בהכנות לתוכנית השטנית שכונתה "הפתרון הסופי", שהה אלכסנדר בלב, מנהל המחלקה המשפטית של המשרד לביטחון הפנים הבולגרי, בברלין, ותכלית שהותו שם היתה להתעדכן בכל הקשור למדיניות הגסטפו ול"שיטות העבודה" הרצחניות, החדשות בנושא היהודי. בלב הכין דוח מפורט ובו הצעות ברוח ועידת ואנזה, שמיועדות היו לגרום החמרה ניכרת ומשמעותית במצבם של יהודי בולגריה, יחד עם היערכות ארגונית לבצע את "הפתרון הסופי" גם שם. הקבינט הבולגרי קיבל את ההמלצות האלה והחל במימושן. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אנחנו עומדים היום בכנסת ישראל ומצדיעים לידידות האמיצה ולסובלנות הראויה לכל הערכה ששררה בין יהודים לבולגרים במשך שנים רבות. היחסים האלה עמדו במבחן המציאות בימים הקשים שעברו על יהודי בולגריה מאז אותן החלטות נבזיות של הקבינט הבולגרי בימי מלחמת העולם השנייה.    
       
       כך נולדה התגייסות נפלאה של אנשי ציבור ורוח, אגודות מקצועיות, חוגים ליברליים, ובראשם חסידי אומות העולם, אנשי הכנסייה סטפן וקיריל, שיצאו כולם בקריאה נרגשת נגד הגזירות הקשות, נגד ההשפלות והדיכוי של היהודים. להתגייסות הזאת לא היה אח ורע בקרב בעלות בריתה של גרמניה הנאצית, גם לא במדינות אירופה המערבית המתקדמות והנאורות לכאורה.  
       
       ההתגייסות הזאת מהרבה חוגים פוליטיים ורבדים חברתיים תרמה בסופו של דבר תרומה ניצחת להצלת היהודים. כאשר הגיע הנורא מכול, ובראשית 1943 הכינה ממשלת בולגריה את המשלוח הראשון למחנה ההשמדה בטרבלינקה, נזעקו עשרות חברי פרלמנט מכל קצות הקשת הפוליטית ובמחאה הנמרצת שלהם הצליחו לסלק את רוע הגזירה. 
       
       אבל גם ביום החגיגי הזה שבו אנחנו חוגגים עם יהדות בולגריה שניצלה והגיעה הנה והקימה כאן את ביתה לתפארה, אנחנו צריכים לזכור בכאב וביגון את אלה שגורלם לא שפר עליהם. אנחנו זוכרים בכאב את יהודי תראקיה, מקדוניה וחלק מהאזורים הכבושים מיוון ומיוגוסלביה שהיו בשליטת הממשלה הבולגרית. אותן קהילות נאספו ורוכזו על-ידי כוחות צבא ומשטרה ונשלחו למחנה ההשמדה בטרבלינקה. 
       
       השמחה היום על הצלת יהודי בולגריה מהולה ביגון ובאבל על אלה מהיהודים באזורי הכיבוש שגורלם, כאמור, לא שפר ושנטבחו ונרצחו בידי הנאצים ועוזריהם, יימח שמם.
       
       אנחנו מצווים היום לפעול בכל דרך להנציח את זכרם של אחינו ובני עמנו, יהודי אותן מדינות שנספו בשואה, וגם את 213 קורבנות אוניית המעפילים "סלבדור", שירדה למצולות הים ועליה חלוצים ופליטי חרב שגורשו מבולגריה אל מותם הוודאי.
       
       מכאן, מבית-המחוקקים הישראלי, בית-המחוקקים של מדינת ישראל, בבת עינו של העם היהודי והתגשמות כל חלומותיו, אנו מרכינים ראש לזכרם של אלה שלא זכו ומצדיעים בגאון ובהכרת טובה ותודה למיטיבינו בעם הבולגרי.
       
       ואם מותר לי בנימה אישית, היהדות שבאה מבולגריה מוכרת וידועה לכולנו. מי לא גדל בסביבה שהיו בה משפחות בולגריות, מארחות טובות, מסבירות פנים, חמות. על כל הדברים האלה, אם מותר לי לברך בברכה שאני זוכר מימי הילדות עם החברים, הילדים והוריהם יוצאי בולגריה - "היידה ברה". תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת בר-און. אני מתכבד להזמין את השר מודי זנדברג על מנת שישיב על ההצעות לסדר-היום. 
       
שר המדע והטכנולוגיה אליעזר זנדברג:
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, רבותי האורחים המכובדים, ב=9 במרס 1943 ניצלו חייהם של יהודי בולגריה מגזירת שמד, גזירת שמד שביקשו להטיל עליהם הנאצים באמצעות בעלי בריתם בבולגריה.
       
       בבולגריה שגשגה קהילה יהודית מפוארת לאורך הדורות, וחשוב לציין שהיהודים שם זכו ונהנו משוויון זכויות פוליטי ואזרחי מלא. 
       
       אבל רוחות המלחמה העולמית לא פסחו על בולגריה. השלטונות התקרבו אל גרמניה הנאצית ומדינות הציר ונכנעו ללחץ הנאצי. בהסכם שנכרת בין המדינות הסכימה ממשלת בולגריה להסגיר את יהודי בולגריה לידי הגרמנים. התוצאה של פעולת הסגרה היתה ברורה לכולם. אולם בפועל, וזה המקרה היחיד, נמנעה הסגרתם של יהודי בולגריה על-ידי השלטון עצמו. המלך, בסופו של לחץ ציבורי עצום, שיבש את התוכנית ומנע את ההסגרה.
       
       זה המקום להעלות את זכרם של 11,343 יהודי מקדוניה, תראקיה ואזורים נוספים בתחום סרביה ויוון אשר גורלם לא שפר עליהם. היו אלה מחוזות שסופחו לבולגריה בידי השלטונות הגרמניים לאחר שכבשו אותם, ותושביהם היהודים לא נהנו מן האזרחות הבולגרית והם גורשו לשמד.
       
       חברי חברי הכנסת שדיברו עד עכשיו ציינו פעם אחר פעם את המאורעות, את השתלשלותם וכיצד ניצלו חייהם של יהודי בולגריה. לא אחזור על הדברים, רק אציין שמדובר באירוע יחיד במינו במלחמת העולם השנייה, שבו ציבור כל כך גדול מפעיל לחץ על השלטון ומצליח להביא את השלטון לפעול אחרת מהדרך שבה הוא התחייב, באופן שמציל את חיי הקהילה כולה.
       
       בבולגריה ניצחו המוסר והידידות בין העם הבולגרי והעם היהודי בהליך שהייתי אולי מתאר אותו כדומה למרי אזרחי. בהליך שמבטא ערכים אוניברסליים, ערכים מצפוניים הקיימים עמוק בלבו ובתודעתו של העם הבולגרי, הצליחו האנשים, המנהיגים, אנשי הרוח והפעילים להעביר את רוע הגזירה, להפעיל את הלחץ הראוי על ממשלתם, על השלטון, ולגרום לכך שהתחייבות שקיבל עליו השלטון בהסכם עם גרמניה הנאצית לא תכובד על-ידי השלטון עצמו.
  
       היום, 60 שנה לאחר מכן, ציינו לראשונה בבולגריה את יום קורבנות השואה והצלת יהודי בולגריה. היום הזה יצוין מעתה בבולגריה בכל שנה מכוח החלטה של נשיא בולגריה. מדובר ביום זיכרון, שאני יודע שגם שגרירנו לשעבר שם היה מעורב בהחלטה עליו - הוא יושב כאן עמנו ביציע, חבר הכנסת לשעבר עמנואל זיסמן, שפעל רבות על מנת שתתקבל ההחלטה הזאת. אבל מדובר ביום זיכרון שיש לו משמעות בחיי העם הבולגרי. הוא מצוין ויצוין בכל שנה בבתי-הספר. באותו היום יוקדשו חלק משעות הלימוד לדיונים ולימודים בענייני השואה. נושא השואה ונושא הצלתם של יהודי בולגריה ייכללו במסגרת תוכנית הלימודים של בתי-הספר בבולגריה כולה. גם הפרלמנט הבולגרי ציין בטקס מיוחד את הכרזתו של יום זיכרון זה. 
       
       יש לנו ידידים רבים בפרלמנט הבולגרי, יש לנו ידידים רבים בבולגריה. ידידות אמיצה זו מצאה את ביטויה ועמדה במבחן הגדול והעצוב מכול.
       
       אני מבקש להעביר תודה וברכה לעם הבולגרי באמצעות השגריר הנמצא כאן, וכמובן ברכות לבני הקהילה היהודית שנותרה שם, בעיקר לאלה שעלו לארץ, השתלבו במדינת ישראל ובנו גם כאן קהילה מפוארת וחמה.
       
       בסופו של דיון זה אני מבקש  שהכנסת תסתפק בהצעת הממשלה או בדברי השר. הואיל ופרוצדורלית לא ניתן לקבל החלטה כהחלטה - ביררתי את הדברים -  בכל זאת אני מבקש לרשום בפרוטוקול דברים מסוימים שאני משוכנע שכולם יכולים להתאגד סביבם. 
       
       הכנסת מבטאת את רחשי התודה  וההוקרה של העם היושב  בציון לאמיצים ולאצילי הנפש מקרב העם הבולגרי על עמידתם הנחרצת מול ניסיונותיה של ממשלתם הפאשיסטית לשלוח את אזרחיה היהודים אל מחנות ההשמדה. הוקרה זו נובעת גם מהעובדה, שיהדות  בולגריה, אחת הקהילות העתיקות ביותר באירופה, נהנתה במשך מרבית שנותיה ממידה רבה של חופש דת ופולחן ומעצמאות רבה בניהול חייה הקהילתיים. 
       
       הסובלנות והידידות האמיצה ששררה בין יהודים לבולגרים במשך מאות בשנים עמדו במבחן המציאות בימים הקשים שעברו על יהודי בולגריה במלחמת העולם השנייה. כך נולדה התגייסותם הנפלאה של אנשי רוח ואישי ציבור, אגודות מקצועיות וחוגים ליברליים, ובראשם חסידי אומות העולם, ראשי הכנסייה הפרבוסלבית, הפטריארכים סטפן וקיריל, שיצאו כולם בקריאה נרגשת נגד הגזירות הפוגעות בזכויותיהם של היהודים ונגד השפלתם ודיכוים. להתגייסות מוסרית רבת היקף כזאת לא היה כמעט אח ורע בקרב בעלות בריתה של גרמניה הנאצית. גם במדינות מערב-אירופה המתקדמות והנאורות לא התגלו כוחות מוסריים ועוצמות נפש כאלה כפי שיצאו מתוך  האומה הבולגרית הפשוטה  והצנועה.
       
       התגייסותם הספונטנית של בולגרים רבים, כמעט מכל החוגים הפוליטיים והרבדים החברתיים, תרמה בסופו של דבר תרומה ניצחת להצלתם של היהודים. כאשר הגיע הגרוע מכול, ובראשית מרס 1943 הכינה הממשלה את המשלוח הראשון אל מחנה המוות בטרבלינקה, נזעקו עשרות חברי פרלמנט מכל גוני הקשת הפוליטית, ובראשם חסיד אומות העולם סגן יושב-ראש הפרלמנט דימיטר פשב, ובמחאה תקיפה ונחרצת הצליחו להסיר את רוע הגזירה ולהציל את כל יהדות בולגריה מהשמדה. בכך היתה בולגריה למדינה היחידה מקרב בעלות בריתה של גרמניה שאזרחיה היהודים לא נשלחו אל מותם.
       
       גורל שונה לחלוטין זומן ליהודי תראקיה, מקדוניה ופירוט, תושבי האזורים הכבושים מיוון ומיוגוסלביה, שהיו בשליטה בולגרית. הקהילות בשלמותן נאספו ורוכזו על-ידי כוחות צבא ומשטרה בולגריים ונשלחו למחנה ההשמדה בטרבלינקה. שמחתנו היום על הצלת יהודי בולגריה מהולה ביגון ובאבל על השמדת אחיהם מאזורי הכיבוש. 
       
       הכנסת קוראת להנציח את שמם של 11,343 יהודי תראקיה, מקדוניה ופירוט ואת זכרם של 213 קורבנות  אוניית המעפילים "סלבדור", שירדה למצולות ים ועליה חלוצים ופליטי חרב שגורשו מבולגריה אל מותם הוודאי על סיפון הספינה הרעועה.
       
       אני מקווה שהדברים האלה ימצאו את דרכם גם אל הפרלמנט הבולגרי כסיומו של דיון זה. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה  לשר זנדברג.
       
       חברת הכנסת זהבה גלאון, האם גברתי מסתפקת בהודעת השר? חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, האם גברתי מסתפקת בהודעת השר? תודה רבה. חבר הכנסת יורי שטרן מסתפק בהודעת השר. חברת הכנסת קולט אביטל? אני מאוד מודה לך. חבר הכנסת רוני בר-און? תודה רבה. 
       
       אני רואה כזכות גדולה את ההתכנסות היום בכנסת ישראל, שבה צוין יום הזיכרון להצלה, ביחד  עם ההצדעה ליהודים יוצאי בולגריה אשר היו בין מקימי היסודות למדינת ישראל, מעצבי דרכה ומן הפרלמנטרים הטובים ביותר והשרים שהיו בה. 
       
       תודה לעם בבולגריה, אשר עמד לימין בני עמנו בשעותיהם הקשות ביותר. 
       
       תם חלק זה בסדר-היום, אני מאוד מודה לאורחים. תודה רבה לשר מודי זנדברג, שמצא לנכון לעזוב את ישיבת הממשלה החשובה ולהגיע לכנסת על מנת להביא את דבר  הממשלה בנושא החשוב שעסקנו בו.


השלמת הרכב ועדות הכנסת
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני ממשיך בסדר-היום. הצעת ועדת הכנסת להקים ועדות מיוחדות, על-פי סעיף 17 לתקנון, כמפורט להלן:  הוועדה למאבק בנגע הסמים; הוועדה לזכויות הילד; הוועדה לבחינת בעיות העובדים הזרים; הוועדה לפניות הציבור. יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת רוני בר-און.
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הריני מתכבד להביא לפניכם את הצעת ועדת הכנסת להקמת ועדות מיוחדות, בהתאם להוראת סעיף 17 לתקנון הכנסת. מדובר בוועדה לפניות הציבור, בוועדה לזכויות הילד, בוועדה למאבק בנגע הסמים ובוועדה לבחינת בעיות העובדים הזרים.
       
       מונחים בפניכם מסמכים הכוללים את סמכויות הוועדות השונות, את הרכבן ואת  
יושבי-הראש  שלהן.
       
       אני מבקש את אישורה של הכנסת להצעות אלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.
       
       חברי הכנסת, אני מבקש מכם להצביע. מי שבעד יצביע בעד, מי שנגד יצביע נגד, ומי שנמנע יימנע. ההצבעה האלקטרונית עומדת לרשותכם. כל אחד יכול להצביע רק ממקום מושבו.
       
       הצבעה
       
קריאה:
       
       לא נקלט.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא נקלט? או.קיי., אחזור על ההצבעה כדי לראות אם יש איזו  תקלה. רבותי, נא להתכונן להצבעה. ההצבעה החלה, נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 3
       
בעד הצעת ועדת הכנסת - 21
נגד - אין
נמנעים - אין
הצעת ועדת הכנסת בדבר הקמת הוועדה למאבק בנגע הסמים, הוועדה לזכויות הילד, הוועדה לבחינת בעיות העובדים הזרים והוועדה לפניות הציבור נתקבלה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בקולותיהם של  23 חברי כנסת, כאשר אני מצרף להצבעה את קולה של סגנית היושב-ראש אתי לבני ואת קולו של חבר הכנסת בר-און, אני קובע שהצעת ועדת  הכנסת עברה.


הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה,  יושב-ראש ועדת הכנסת.

רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת,  ביום א' באדר ב' התשס"ג,  5 במרס 2003,  החליטה הכנסת להעביר אל ועדת הכנסת את הצעתה של חברת הכנסת קולט אביטל להקים ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא: איתור והשבת נכסים של נספי השואה. ביום כ"א באדר ב' התשס"ג,  25 במרס 2003, דנה ועדת הכנסת בהצעה והחליטה להמליץ בפני הכנסת על הקמתה של ועדת חקירה פרלמנטרית  בנושא.
       
       מונחת בפניכם ההצעה כאמור, הכוללת פירוט של סמכויות הוועדה וכן הרכבה. הצענו בוועדת הכנסת כי הוועדה תכהן במשך שנה. הצענו כי בראש הוועדה תעמוד חברת הכנסת קולט  אביטל, אשר עמדה גם בראש ועדת החקירה הפרלמנטרית הדומה בכנסת החמש-עשרה. חברי הוועדה הנוספים  יהיו: חברת הכנסת מרינה סולודקין - הליכוד; חבר הכנסת גלעד ארדן - הליכוד; חבר הכנסת מיכאל מלכיאור - העבודה-מימד; חבר הכנסת אהוד רצאבי - שינוי; חבר הכנסת נסים זאב - ש"ס; חבר הכנסת יורי שטרן - האיחוד הלאומי;  חבר הכנסת ניסן סלומינסקי - המפד"ל; חבר הכנסת אברהם רביץ - יהדות התורה.
       
       אבקש את אישורה של הכנסת להצעה זו. תודה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       עכשיו ניגש להצבעה. 
       
הצבעה מס' 4
       
בעד הצעת ועדת הכנסת - 16
נגד - אין
נמנעים - אין
הצעת ועדת הכנסת להקים ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא איתור והשבת נכסים
של נספי השואה נתקבלה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       16 בעד, אין נגד ואין נמנעים. אני מאשרת את הרכב הוועדה. 
       
       
השלמת הרכב ועדות הכנסת
       
היו"ר אתי לבני:
       
       בבקשה, יושב-ראש ועדת הכנסת.

רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       אני מתכוון למסור הודעה, אבל בראשית דברי, גברתי היושבת-ראש, אני מבקש לברך אותך. זו הפעם הראשונה שאני ניצב על הדוכן ואת יושבת  על כס היושב-ראש. 

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       לעונג ולכבוד הוא לי לחלוק אתך - את בכיסא ואני בדוכן, אחרי היכרות רבת שנים מלשכת עורכי-הדין. אני מאחל לך הצלחה, ואני בטוח  שהבית יתברך בך ואת תתברכי בבית. 

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה.
       
רוני בר-און (יו"ר ועדת הכנסת):
       
       ההודעה. בהתאם להוראות סעיף 9ב(א) לתקנון הכנסת, החליטה ועדת הכנסת לקבוע ממלאי-מקום קבועים בוועדת החוץ והביטחון ובוועדת הכספים, כדלקמן:
       
       בוועדת החוץ והביטחון  יהיו  שישה ממלאי-מקום קבועים, והם: לסיעת הליכוד - שני חברים, חבר הכנסת גדעון סער ואנוכי, רוני בר-און; לסיעת העבודה-מימד נציג אחד, וייתנו לנו הודעה על שמו; לסיעת שינוי - חברת הכנסת אתי לבני; לסיעת האיחוד הלאומי - חבר הכנסת אריה אלדד; לסיעת מרצ - חבר הכנסת רן כהן.
       
       בוועדת הכספים יהיו ארבעה ממלאי-מקום קבועים: לסיעת הליכוד - חבר הכנסת מיכאל גורלובסקי; לסיעת ש"ס - חבר הכנסת משולם נהרי; לסיעת המפד"ל - חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; לסיעת יהדות התורה - חבר הכנסת ישראל אייכלר. 
       
       אני מבקש את אישורה של הכנסת גם להצעה זו. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה. 
       
       נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 5
       
בעד הצעת ועדת הכנסת – 21
נגד – 1
נמנעים – אין
הצעת ועדת הכנסת בדבר השלמת הרכב ועדות הכנסת נתקבלה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       21 בעד, מתנגד אחד ואין נמנעים. תודה רבה, ההצעה אושרה. 
       

הודעת הממשלה בדבר חלוקת משרד העבודה והרווחה והעברת תחום העבודה למשרד התעשייה והמסחר; העברת שטחי פעולה ממשרד למשרד; העברת סמכויות הנתונות לשר העבודה והרווחה לשר התעשייה והמסחר
       [ "דברי הכנסת", חוברת זו, עמ'      . ]
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אנחנו עוברים לדיון אישי בהודעת הממשלה בדבר חלוקת משרד העבודה והרווחה ואיחוד חלקו עם משרד התעשייה והמסחר והעברת שטחי פעולה ממשרד למשרד, על-פי סעיפים 31(ג) ו=(ד) לחוק-יסוד: הממשלה. הצבעה בנושא זה תתקיים ביום ד' השבוע. חבר הכנסת איתן כבל - אינו נמצא. חבר הכנסת ואסל טאהא, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת עזמי בשארה. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       גברתי היושבת-ראש, בשעתו, כאשר התחילו לדבר על פירוק משרדים ועל העברת משרד למשרד אחר, התנגדנו במיוחד כאשר מדובר במשרד העבודה והרווחה. הרי מאז הוקם המשרד הזה דיברו על איחוד העבודה והרווחה, מפני ששני הדברים קשורים. לכן התנגדנו ואנחנו מתנגדים. זה רק יפגע  באזרחים ויטרטר אותם. לשכת התעסוקה צריכה להישאר במשרד הזה, ואין מנהלים מדינה על-ידי כך שמרצים את X או את Y; מעבירים לשר פלוני את הלשכות השונות, את החברות הממשלתיות, ולמר אולמרט מגדילים את המשרד, רוצים לעשות ממנו אלוף וגנרל. הוא לא מסתפק במשרד התעשייה והמסחר. אני אומר לו: מר אולמרט, אדוני השר, יש די עבודה במשרד התעשייה. זה משרד כה רחב וכה חשוב. 
       
       אני מבקש מחברי הבית להתנגד לאיחוד המשרדים ולהשאיר את משרד התעשייה לבד עם מר אולמרט. צריך לשמור את לשכת התעסוקה במשרד הרווחה ולשמור על איחוד המשרד הזה, מפני שהוא חשוב לאזרחים וחשוב לנו. כדאי מאוד לשמור על אחדות המשרד הזה, ולמשרד התעשייה יש הרבה מה לעשות. אין צורך לנפח משרדים, כי זה רק יגדיל את ההוצאות ויעמיס מעמסות שונות על המשרדים. אנחנו עדים לכך שהממשלה מציעה תוכנית כלכלית לחיסכון, ובזה אנחנו לא חוסכים אלא רק מבזבזים אנרגיה, לא רק כספית אלא גם מורלית של האזרחים, כי הם לא ידעו לאן ולמי לפנות. תודה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו - חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה. 

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, היה יותר קל ויותר ישיר אם היו מעבירים את משרד העבודה למשרד האוצר, או גם את משרד החינוך למשרד האוצר, ושמשרד האוצר יכלול כבר את כל משרדי הממשלה. אם נדבר על נושאים כגון זכויות סוציאליות, עבודה וכו' בניתוק ממדיניות הרווחה החברתית - נראה על מה אנחנו מדברים. יהיה פה ג'ונגל מבחינה כלכלית. 
       
       אגב, אנחנו לא חלוקים חברתית בבית הזה. בימין ובשמאל יש גם ליברלים וגם סוציאליסטים. אני יודע שהכי נצים בנושא המדיני הם גם הכי בעניין הסקטור הציבורי וזכויות חברתיות. הכנסת לא מחולקת לשמאל ולימין חברתיים כמו באירופה. אני מכיר הרבה אנשים גם בימין, ואני לא מדבר על אלה שיש להם דמגוגיה חברתית, אלא על אלה שבאמת רוצים לשמור על סקטור ציבורי חזק, זכויות סוציאליות ומדיניות רווחה; איך הם יכולים להסביר את העניין שמשרד העבודה נמצא במשרד התעשייה והמסחר והוא לא חלק ממדיניות הרווחה של החברה? 
       
       בכל מדינה ליברלית מתוקנת בעולם, היכן שהאיגודים המקצועיים השיגו קצת זכויות, מדיניות העבודה היא חלק ממדיניות הרווחה - כמה מועסקים, כמה קצבאות לאבטלה, כמה לא וכו'. יש מדינות שבכלל מחשיבות את העבודה כזכות סוציאלית בפני עצמה, כזכות חברתית. יש אנשים שמחוקקים חוקים לגבי זה, לגבי שעות העבודה - קיצור שעות העבודה כדי להכיל יותר מובטלים בתוך מעגל העבודה, קיצור מספר ימי העבודה של השבוע לחמישה ימים, כך שיהיו יותר מקומות עבודה, ובכמה מדינות באירופה זה נוסה בהצלחה. זה תמיד בא כחלק ממדיניות חברתית ולא כחלק מעניינים של תחרות השוק, מסחר ותעשייה, יחסים עם התעשיינים, יחסים עם יבוא ויצוא. אסור. נושא העבודה והמובטלים צריך להיות כפוף לאותו שר שמנהל את נושא הביטוח הלאומי ובכלל מתעסק בנושאים הנוגעים לזכויות סוציאליות. 
       
       מובן שנגיע לדיון בתוכנית הכלכלית הקטסטרופלית, אבל אתמול דנו פה בזכויות העובדים במצב חירום, בזמן שבו נפגע בזכויות עובדים במצבים נורמליים שהם לא מצבי חירום, ואנחנו לא מתעסקים במצבי חירום בזמן שאין מצב חירום, והיום נאשר מעברי משרדים כאילו אנחנו משחקים במשחק הכיסאות. מעבים משרד למר אולמרט. למה נתניהו הסכים להיות שר האוצר? זאת היתה קטסטרופה, חשבו שהוא לא יסכים והוא הסכים. פתאום אהוד אולמרט נותר בלי. לסילבן שלום נתנו את תפקיד שר החוץ, כיוון שמישהו פה עורר את השד העדתי, ועכשיו אהוד אולמרט נשאר עם התעשייה והמסחר. עיריית ירושלים נראתה לו יותר שמנה ממשרד התעשייה והמסחר. עדיף לו עיריית ירושלים, כי אפילו מבחינה מדינית היא יותר שמנה ממשרד התעשייה והמסחר, ולכן החליטו לעבות לו. תודה; גברתי, אני מודה לך. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה. חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת אורי אריאל. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי חברי וחברות הכנסת, הביקורת על ההסתדרות היתה בשעתה, שהיא גם מעסיקה וגם מייצגת את העובדים. העניין הזה נגמר; הוא נגמר בצורה רעה מאוד, לדעתי, אבל הוא נגמר. היום באים ומעבירים את לשכת התעסוקה למשרד התעשייה והמסחר. מה עבודתו העיקרית של משרד התעשייה והמסחר? - עם התעשיינים, עם בעלי ההון, עם הסוחרים הגדולים. הוא דואג בעיקר לאנשים האלה. גם את עניין העבודה מעבירים אליו. כלומר, המשרד הזה יטפל גם בעובדים ובזכויותיהם ובמובטלים וגם בבעלי ההון. מי שחושב שאין ניגוד אינטרסים מגלגל עיניים או מעביר לנו שיעור מתקדם בגלגול עיניים. אף אחד לא משלה את עצמו שהמשרד הזה יכופף את התעשיינים ואת בעלי ההון לאינטרסים של העובדים ושל המובטלים. ברור לפי התוכנית הכלכלית של הממשלה, לפי הפרסונה המאיישת את המקום הזה, את משרד התעשייה והמסחר, ולפי האווירה הכללית בארץ, או באליטות המנהיגות את המדיניות הכלכלית, שעניין העבודה, המובטלים והעובדים יהיה כפוף לאינטרסים של בעלי ההון. 
       
       לכן, זה לא רק עניין של משחקי כוח פוליטיים, ונכון שהיה גם הגורם הזה, אלא זה זרם והתאים לאידיאולוגיה השלטת בממשלה הזאת מבחינה חברתית-כלכלית. כלומר, זה לא היה בניגוד לאידיאולוגיה ולמדיניות הכלכלית הכוללת, אלא היה בהתאם להן. אני חושב שיש שמחה, שעטו על ההזדמנות הזאת שתאפשר את השליטה באבטלה ובמובטלים ובזכויות המובטלים ובהתאמתם לאינטרסים של בעלי ההון, כשהמטרה העיקרית תהיה הגדלת הרווח של בעלי ההון על חשבון המובטלים; ליצור מצב שאנחנו קוראים לו סטגפלציה,  כלומר, מצב של מיתון  ואינפלציה, שבו בעלי ההון מרוויחים תמיד, גם כאשר יש מיתון. הם אינם נפגעים. הם תמיד מצליחים לסגל את עצמם למצבים חדשים ולהגדיל את הרווחים שלהם, יהיה אשר יהיה.   

	לכן צריך להתנגד למעבר זה ולא לשים את השמנת ליד החתול, שרוצה לא רק לאכול את השמנת, אלא גם לטרוף כל מה שבסביבתו. תודה רבה. 

היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת אורי אריאל, אחריו - חבר הכנסת חיים כץ, ואחריו - חבר הכנסת אברהם רביץ. 

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית תרשי לי לאחל לך הצלחה. אני בטוח שתשכילי לנהל את ישיבות הבית היטב. 
       
       ההצעה העומדת לפנינו היא הצעה  שנובעת מצרכים קואליציוניים. אין בזה חידוש ואין בזה שום דבר שלא מוכר לחברי הבית הזה. השאלה העיקרית בעיני היא שאלת המדיניות של הממשלה בנושאים הקשורים למה שנקרא משרד העבודה, שהרי משרד הרווחה יהיה בידיו של חבר הכנסת השר זבולון אורלב. אני מקווה שמשרד העבודה ישכיל לטפל בבעיית העובדים הזרים, שהפכו את העניין לעבודה זרה, תרתי משמע.  המצב שלנו בתחום הזה הוא מצב קשה, אם כי יש עוד מדינות בעולם שהתופעה בהן היא כה נרחבת. בכל אופן, במדינת ישראל ראוי שהנושא הזה יטופל בצורה אחרת. 
       
       ההחלטות השונות שהתקבלו, הן על-ידי ראש הממשלה והן על-ידי ועדות הכנסת וגורמים אחרים, הן החלטות סותרות, שאינן מחזיקות בדרך כלל יותר משבועות או חודשים. אין מדיניות אחידה, מתמשכת, רציפה וחד-ערכית שפועלת להוצאת העובדים הזרים ממדינת ישראל. עד שאנחנו מדברים ועד שמגרשים כמה שמגרשים בחודש, מגיעים פי-שניים בערך בדרכים חוקיות ובלתי חוקיות. כמו בכל עניין, גם בעניין הזה  יש צורך להקפיד על החוק ולקיים את החלטות הממשלה, ולהוציא מפה כמה שיותר עובדים זרים. יש גם לתת תמריצים לאזרחי ישראל, שימצאו עבודה ולא יהיו בסקטור של המובטלים. תודה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.   חבר הכנסת חיים כץ, אחריו - חבר הכנסת אברהם רביץ, ואחריו - חבר הכנסת חיים אורון. 

חיים כץ (הליכוד):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, בשנת 1977 אוחדו משרדי העבודה והרווחה. היו דעות לשני הכיוונים: היו שטענו שמשרד העבודה צריך להיות משרד לחוד, שיעסוק בהכשרה ובעבודה, והיו שטענו שיש קשר בין עבודה לרווחה. לאחרונה, בלי דיון, אני לא יכול להגיד מקיף, בלי דיון כלל, הוחלט להפריד את משרד העבודה ממשרד הרווחה. הדבר מעיד על מה שמאפיין את כנסת ישראל, את ממשלת ישראל. אני בא לדבר לדוגמה על חוק ההסדרים.   

דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אתה חבר בקואליציה.

חיים כץ (הליכוד):
       
       נכון, אני חבר בקואליציה, אבל אני אגיד את מה שאני חושב.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       מה אתה עושה שם?

חיים כץ (הליכוד):
       
       בכנסת ישראל, בשנת 1985 - - - 

קריאות:
       
       - - - 

חיים כץ (הליכוד):
       
       תן להם, דני, זה בסדר. זה לא נאום ראשון, הם יכולים להגיד מה שהם רוצים. 
       
       ב=1985, בתקופה של אינפלציה בת 500%, קבעו לנו את חוק ההסדרים, שמאז הפך להיות מכבסה שבה כל עניין נדון במסווה של תקציב. היום אנחנו ערב התוכנית הכלכלית, ובתוכנית הכלכלית חיברו להם - - - 

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       תצביע הפעם בעד חוק ההסדרים או נגדו?

חיים כץ (הליכוד):
       
       עזמי בשארה, אחר כך נדון איך אני אצביע. תן לי להגיד את מה שאני עומד להגיד, ואני אחזור ואגיד זאת בכנסת לא בפעם הראשונה ולא בפעם השנייה. 
       
       אני בא לדבר על נושא הפנסיה, שצורף לתוכנית הכלכלית. אני לא מבין מה הקשר בין קרנות הפנסיה לבין התוכנית הכלכלית. לוקחים קרנות פנסיה שאנשים חסכו בהן עבור הזכות להזדקן בכבוד, יש מי שחסכו 30 שנה, יש מי שחסכו 20 שנה, יש מי שחסכו 40 שנה, ויצרו להם קופה, ויצרו להם קרן. יש בין פקידי האוצר מי שטוענים שהקופה גירעונית, וזורקים את הסכום של 100 מיליארד שקל, 130 מיליארד שקל, כשהם יודעים שהגירעון הוא לא יותר מ=45 מיליארד שקל, והוא מתפרס על 40 שנים או 37 שנים.  לוקחים את הקופה הגדולה ביותר, קופת "מבטחים", שחולשת על כ=54% משוק הפנסיה הישראלית. הבעיה שתתהווה ב"מבטחים" תהיה אי-שם בעוד 33 שנים. באים ליצור לכאורה משבר בקרנות הפנסיה, ומספרים לנו שיתרמו, שהממשלה תיתן לקרנות הפנסיה 60 מיליארד שקל. אבל כשמסתכלים באילו שנים היא תיתן את 60 המיליארד, מתי היא תתחיל לשלם - היא תיתן בשנת 2020, 2021. לנו אתם מספרים שבשנת 2025 תשקיעו 5 מיליארדי שקלים? 

היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת כץ, אתה לקראת הסוף.

חיים כץ (הליכוד):
       
       משפט וחצי. אני כמעט בטוח שכאשר אחרון השאירים ילך לעולמו, מ"מבטחים", מאחר שאין קופה ב', מאחר שהקופה סגורה - המיליארדים שיישארו ילכו לאפוטרופוס של המדינה. 
       
       הנאום הזה שלי הוא הנאום הראשון בסדרה של נאומי פנסיה שאני הולך לנאום  באוזני  ציבור האזרחים וציבור הגמלאים במדינת ישראל.
       
       לשאלתך: אם נושא הפנסיה יהיה קשור לתוכנית הכלכלית - הנה, אתה מכיר אותי יותר מרבע שעה, אני אצביע נגד. 

דוד אזולאי (ש"ס):
       
       רשמנו לפנינו, חבר הכנסת כץ. 

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה. חבר הכנסת אברהם רביץ – אינו נוכח. חבר הכנסת חיים אורון – אינו נוכח. חבר הכנסת דני יתום – אינו נוכח. חברת הכנסת אורית נוקד – אינה נוכחת. חבר הכנסת אברהם בורג – אינו נוכח. חברת הכנסת דליה איציק – אינה נוכחת. חבר הכנסת איוב קרא, אחריו - חבר הכנסת אברהם שוחט, ואחריו - חבר הכנסת מוחמד ברכה. 

איוב קרא (הליכוד):
       
       גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, לגבי מה שנאמר קודם, אני לשם שינוי חושב שפיצול משרד העבודה והרווחה, מבחינה מקצועית, הוא דבר חיובי, בגלל הקמת מינהלת העובדים הזרים החדשה וכיוון שאנשים לא שמו לב שבמדינת ישראל היום חיים אולי ,000300-,000400 עובדים זרים, חוקיים ולא חוקיים, ואולי תבוא הבשורה הטובה והמצב יחזור למה שהיה פעם – ,000100-150,000 פלסטינים שיעבדו פה - כך שבסך הכול יהיו בתחום מדינת ישראל כחצי מיליון עובדים זרים.
       
       אנחנו מדברים על מצב נוראי זה, מכיוון שהאבטלה עומדת היום על כ=300,000 איש - דבר ששום ממשלה לא יכולה היתה לתקן ושום ממשלה לא יכולה היתה ליצור מקומות עבודה כמו שהבטיחו, לא אהוד ברק שהבטיח ליצור 300,000 מקומות עבודה חדשים ולא שום ממשלה אחרת. אני לא חושב שהנושא החברתי נמצא היום במחלוקת. אני חושב שהוא נמצא בקונסנזוס, כי כולם רוצים פתרון לסוגיה הכואבת לכולנו.
       
       אנחנו מדברים על חידוד או מיקוד התופעה והבעיה הכלכלית התעסוקתית היום. בסך הכול, הטיפול היום בעובדים זרים נמצא במשרד העבודה. שירות התעסוקה נמצא במשרד העבודה והרווחה. הדבר שהיתוסף במיקוד הזה הוא מה שנקרא: יצירת מקומות העבודה, כשבעצם משרד התמ"ס ממונה על כך. מרכז ההשקעות, שממונה על כל הסוגיה הזאת, כולל היצוא, היבוא ומכון היצוא, מהווה עוד נדבך לאפשרות שנוכל להזיז את העגלה הזאת בצורה כלשהי ולהביא למצב שתהיה תנופה של יצירת מקומות עבודה שהבטיחו ממשלות ישראל לדורותיהן. לכן, בקטע הזה דווקא, כשאנחנו מדברים על כלל הסוגיה התעסוקתית, אני חושב שהיה חשוב מאוד לעשות את הדבר הזה.
       
       דרך אגב, בניגוד למה שחושבים, נושא זה עלה על סדר-היום של הממשלה הקודמת, ולאו  דווקא אחרי הבחירות, ומראש הודיע מנכ"ל משרד ראש הממשלה, אביגדור יצחקי, על כך שיהיה משרד נפרד לעניין הזה ולא יהיה משרד הרווחה בשום פנים ואופן. הוא הודיע על זה מראש. מצאו לנכון לעשות את זה יחד עם התמ"ס, כי בעצם אלה דברים שמשלימים זה את זה. אין דבר יותר מתאים מזה שנושא התמ"ס יהיה מחובר לנושא העבודה.
       
       לכן, במקום להתעסק בשאלה כיצד להוציא את המשק מהסוגיה הקשה הזאת, שהיום בעצם יש 10% זרים שעובדים במדינת ישראל כאשר יש 10% מובטלים שנמצאים במדינת ישראל ועוד תוספת אוטומטית של 2% מדי שנה לכוח העבודה באופן טבעי - אנחנו מגיעים למסקנה שבעצם המצב כל כך אבסורדי, שאולי טוב שנעשה איזה מהלך. לא חשוב, בואו ונבחן אותו בממשלה הזאת. אולי נגיע לבשורה הטובה והמיוחלת שכולנו מצפים לה.

היו"ר אתי לבני:
       
       אמן. אחריו - חבר הכנסת אברהם שוחט; הוא איננו. עתה חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו - חברי הכנסת עסאם מח'ול ואחמד טיבי.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אני אחריו פיזית.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, ההצעה שמובאת כאן בשם הממשלה, לפצל את משרד העבודה והרווחה לשניים, היא לא הפרדה אלא חיבור בין אופורטוניזם פוליטי לבין נבזות ורשעות חברתית. זה אופורטוניזם פוליטי, כיוון שכל המהלך הזה בא כדי לרצות שיקולים בתוך הממשלה שאין להם שום קשר למהות העניין. לא נשאלה פה השאלה כמה זה מועיל וכמה זה מזיק, אלא פשוט רצו לרפד את המסחר והתעשייה במשרד העבודה ולשדרג, לתגמל את השר אולמרט.
       
מיכאל רצון (הליכוד):
       
       בממשלה הקודמת היתה החלטת ממשלה לחבר את משרד התעסוקה למשרד התעשייה, וזאת לפני שידעו שאולמרט יהיה שר.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       בוא ונסכם שזה תפור למידותיו של אולמרט. 
       
       יש חלק שני של המשוואה. אמרתי: אופורטוניזם פוליטי ורשעות חברתית, וזה החלק השני שדווקא אתייחס אליו בעניין המהותי.
       
       רשעות חברתית - מה יקרה? במשרד העבודה יודעים מה הם תחומי העבודה של אדוני סגן שר התעשייה והמסחר. הרבה אנשים במדינת ישראל מדברים, למשל, על עובדים זרים. אני, למשל, אחד האנשים שחושבים, שבמקום להשתמש באמצעים של שוט וגירוש צריך להשוות את תנאי העובדים הזרים, ואז מטבע הדברים יועדפו עובדים ישראלים; וזאת, מתוך גישה חברתית ותפיסה אידיאולוגית. אבל מה יקרה עכשיו? משרד העבודה יהיה אמון על הטיפול בנושא העובדים הזרים והבאתם, אבל המשרד הזה גם אמון על המסחר והתעשייה. כלומר, כל הגישה של הבאת עובדים זרים תהיה כפופה לשיקולים של תעשיינים ושל בעלי הון. ההיבט החברתי בסוגיה הנקודתית הזאת לא יהיה קיים. 
       
       חבר הכנסת רצון, סגן השר, עם כל מה שאתה יכול לטעון לגבי זיקה חברתית כלשהי, גם אתה לא תוכל לעשות, כי אתה נמצא באותו משרד שבו אתה צריך לתת מענים לתעשיינים על חשבון העובדים. לכן, לפחות בנקודה הזאת אני חושב שיש פה גול עצמי אדיר לציבור העובדים. זה  דווקא בא בימים ששולחן הממשלה ריק, כשכל הממשלה הלכה לדון במגה-פיגוע של ביבי נתניהו נגד ציבור העובדים וציבור החלשים, ועוד מביאים את זה כקינוח, כסוכרייה, כדובדבן על ראש העוגה הרעילה שמכינים לנו היום במשרד ראש הממשלה.
       
       לכן, גברתי היושבת-ראש, אני חושב שאין לכך מקום. נתתי רק דוגמה אחת, אפשר לדבר עוד על לשכת התעסוקה והעברתה ועל הזיקה בין רווחה לעבודה, כששני הדברים האלה אמורים לתת מענים לשכבות החלשות ואי-אפשר להפריד אותם ולקחת חצי  דווקא כך שיהיה כפוף לתעשיינים. אני אומר  דווקא לחברי הליכוד, וחברי האופוזיציה בטח יתנגדו, שהם אומרים שיש להם כובע חברתי כלשהו: חבר הכנסת רצון, גם אם הוסכם לפני מאה שנה על דבר כזה, למה שתסכימו לדבר כזה? הרי אתם צריכים פרצוף שתוכלו לצאת אתו אל הציבור שבחר בכם.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.
       
מיכאל רצון (הליכוד):
       
       אנחנו מסכימים שאין רווחה בלי רווחים.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):


	אין רווחה בלי עבודה. למה אתה הולך - - -?
       
מיכאל רצון (הליכוד):
       
       גם לזה אני מסכים.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה קודם כול רוצה להבטיח את הרווחים של בעלי ההון? לא.
       
מיכאל רצון (הליכוד):
       
       לא. אני רוצה להבטיח את הרווחה על-ידי זה שיהיו רווחים.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       זה יהפוך את הרווחה לקטגוריה של מקבצי נדבות, ולא לרווחה שגזורה ושזורה בעניין של עבודה. תודה רבה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. עתה חבר הכנסת עסאם מח'ול, ואחריו - חברי הכנסת אחמד טיבי ומשה גפני.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, התוכנית הכלכלית של הממשלה היא מכירת חיסול של זכויות העובדים על כל מרכיביה. האבסורד עוד יכול להגיע גם להצעה שתביא הממשלה הזאת להעביר את משרד העבודה לחברות כוח-אדם למשל. למה לא? גם הפרטה וגם פגיעה בציבור העובדים. 
       
       אני חושב שאנחנו צריכים לדעת, אנחנו מתעסקים עכשיו בשלושה משרדים: משרד הרווחה - כאשר הרווחה מתחסלת, ותיכף אגיד מלה על זה; משרד העבודה - כאשר הוא בעיקר עבודה בעיניים ופיטורי עובדים; ומשרד התעשייה והמסחר - כאשר אנחנו מדברים על עשרות אלפי עסקים שהולכים להיסגר. על כך מדברים. מה מציע לנו הקוסם מארץ עוץ? בואו נאחד את המשרדים האלה, כדי לפתור כמה בעיות.

	אני לא מסכים לאמירה שהממשלה הזאת הולכת לחסל את מדינת הרווחה, כי היא רק משנה את מדינת הרווחה, והופכת אותה למדינה לרווחת ההון הגדול ובעליו, על חשבון אותם אנשים שהיו אמורים לקבל את המעט שניתן כדמי מיותרות שלהם בחברה שבה אנו חיים. זו האמת, וצריך להגיד את הדברים כפי שהם.

	לאבסורד אין גבולות. אני מסכים עם דברי חבר הכנסת רצון, שגם ממשלת העבודה יכלה לקבל החלטה על מדיניות כזאת. זו היתה מדיניות אחידה - לא מדיניות של אחדות – בעניין החברתי-הכלכלי, שעיקרה לפגוע בשכבות החלשות ולחסל את זכויותיהן, כדי להבטיח את הרווחים שאתה מדבר עליהם לבעלי ההון. 

       שמעתי היום את שר הפנים מטיל את האשם על קורבנות המדיניות הזו, על המובטלים. הוא אומר שיש עכשיו בעיה, מכיוון שהעובדים בישראל לא רוצים לעבוד, ולכן מייבאים עובדים זרים. האם זו האמת? זו רמאות, זו ממשלה רמאית אשר אומרת את הדברים האלה. למה יש עובדים זרים? לא המובטלים יצרו את העובדים הזרים, אלא ייבוא עובדים זרים יצר את האבטלה, יצר את העובדים שנזרקים מדי יום ממקומות עבודתם.

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       כאשר לא היו עובדים זרים, לא היתה אבטלה?

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       היתה, אבל הבעיה החמירה. העובדים הזרים נמצאים כאן מאותה סיבה שאתה מציין - שרוצים לשמור לבעלי ההון את האפשרות לגרוף עוד ועוד רווחים, על חשבונם של אנשים שנזרקים משוק העבודה. זו האמת. הם מנצלים את העבודה הזולה ואת התנאים המחפירים והבלתי-אנושיים שבהם מועסקים עובדים זרים כדי לגרוף רווחים ולא כדי למלא מקומות עבודה שהישראלים לא רוצים לעבוד בהם. 
       
       זו האמת, וכל השאר רמאות. זו הבעיה של הממשלה הזאת, ואחרי פורים היא צריכה לצאת בלי מסכות ולהגיד שהיא מייצגת את בעלי ההון ושומרת על האינטרסים של אלה שיגרפו את הרווחים, ולא של אלה שרווחתם תחוסל בימים אלה.

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אחמד טיבי, אחר כך - חבר הכנסת משה גפני, ואחריו - חבר הכנסת נסים זאב.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       גברתי היושבת-ראש, אני מברך אותך על תפקידך כסגנית יושב-ראש הכנסת. 
       
       משרד העבודה, המסחר והתעשייה ורשות השידור - - -

ואסל טאהא (בל"ד):
       
       ומינהל המקרקעין ומינהל התכנון.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       מינהל מקרקעי ישראל וגם מינהל התכנון - זהו הקונגלומרט המיניסטריאלי הגדול ביותר שקיים בממשלה, והוא נוצר כסידור עבודה. 
       
       אני בטוח, אדוני סגן השר רצון, שיהיה לך הרבה מה לעשות. שמעתי שתהיה אחראי מטעם השר על רשות השידור. אני מאחל לך אומנם הצלחה, אבל מה לרשות השידור ולענייני עבודה, לענייני תכנון, לענייני לשכת התעסוקה ולבעלי ההון? איזה מין משרד הוא זה?
       
       מדובר בצומת שמטרתו לפתור בעיות קואליציוניות או אישיות. מדובר במיניסטריון-על. אולי צריך היה למנות את ג'ורג' אורוול לשר, לא את אהוד אולמרט. זהו מיניסטריון חסר תקדים. למה שלא תוסיפו לשם גם את נושא מעמד האשה, את לשכת הרבנות הראשית? הם כבר מבטלים  את משרד הדתות - נכון, אדוני ממלא-מקום יושב-ראש הכנסת החדש? 

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       הביטול הוא ייעול.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       זה חשוב מאוד, צריך למצוא פונקציות לכל חברי הכנסת החדשים, לכל המיניסטריונים החדשים. יש שרים חדשים, איך נפתור את הבעיות של כולם אם לא נמצא פונקציות חדשות? והרי גם הפוזה חשובה, הגאווה חשובה, הסמכויות חשובות. 
       
       מה זה פועלים, מה זה שכבות חלשות, חבר הכנסת בנלולו? הרי אלה השכבות שבחרו אותך. הם שלחו אותך, את חבר הכנסת רצון, את חבר הכנסת כחלון.

משה כחלון (הליכוד):
       
       - - -
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       הם אלה שבחרו אתכם ושלחו אתכם לכנסת.

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       כל חבר וחבר בכנסת הזאת, וגם בכנסת הקודמת, נבחר  על-ידי השכבות החלשות.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       ולכן אתם תומכים בתוכנית הכלכלית שאינה נקראת התוכנית לרווחת הציבור אלא להכנעת הציבור. אתם תומכים בתוכנית שהיא הכי אנטי-רווחה, אנטי-הציבור, אנטי-החלשים.

משה כחלון (הליכוד):
       
       עוד לא שמעתי אותך אומר מלה לטובת הציבור ששלח אותך.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       כל הזמן אני מדבר רק על כך. אני מחכה ליום שבו תתמוך בהקמת רמזור. כחלון, אדוני 
ממלא-מקום יושב-ראש הכנסת החדש, אני מחכה ליום בו תתמוך בהקמת רמזור בכביש ליד יישוב ערבי, ותביא את ההצעה הזו ביוזמתך, למשל, או שתצטרף ליוזמה שלנו.

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       למה לא, אם זה חוקי.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       רמזור תמיד חוקי, אני לא מכיר ערבים שמקימים רמזורים באופן פרטיזני. אין יצור כזה. אני לא מכיר ערבי שמקים רמזור ליד קלנסואה ללא אישור. יש בתים ללא רשיון, אבל רמזור ללא רשיון ייהרס.

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       הכול ייהרס.

חיים כץ (הליכוד):
       
       איזה רמזור, אדום, צהוב או ירוק?

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       רמזור אחד.

היו"ר אתי לבני:
       
       חבר הכנסת טיבי, נא לסיים.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       תני לי להשלים. דיברנו בישיבה הראשונה של ועדת המדע על ננו-טכנולוגיה. אנחנו מדברים על ננו-דרישות קיומיות יומיומיות של הציבור. כל אלה שאומרים שחברי הכנסת הערבים לא מתעסקים בענייני היום-יום הם אלה שחוסמים ובולמים כל בקשה כלכלית-חברתית ודרישה לקיום בכבוד. תודה רבה.

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

מיכאל רצון (הליכוד):
       
       חבר הכנסת טיבי, תקבל רמזור, תקבל כביש, תקבל תשתית. אני מזמין אותך למפגש ראשון שלי בתחילת אפריל, דווקא במגזר שלך.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לברך אותך בפעם הראשונה שבה את נמצאת על הדוכן. אני מאחל לך הצלחה בתפקיד הנכבד.
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים במשחק הפוליטי השקוף, אבל נחזור על הדברים למי ששכח, לפני שאדבר על נושא הרווחה: מה שקרה הוא שהחליטו להקים ממשלה עם המפד"ל ועם שינוי, ואדריכל השעטנז הזה היה אהוד אולמרט. אהוד אולמרט, שנתמך על-ידי הציבור החרדי בירושלים במשך שתי קדנציות, וראש הממשלה שרון, שנתמך כמעט על-ידי 100% של הציבור החרדי - על-ידי 99%. אהוד אולמרט בנה את תסריט האימה של שינוי והמפד"ל, תוך ויתור המפד"ל על עקרונות. הוא גם זה שתכנן כי בתסריט המשונה הזה יהיה פורז שר הפנים, ואז הוא יקבל את משרד האוצר, תוכנית מאוד מעניינת. 
       
       אלא שמשהו השתבש בדרך: נראה שבנימין נתניהו קיבל את העצה לא לצאת מהזירה. אומנם המצב הכלכלי הולך להיות קשה, אבל אל תצא מהזירה; לשרון תהיה אופוזיציה קשה, ובסוף התהליך הרי נפיל אותו. תישאר בזירה. אהוד אולמרט הסתבך, נעלב וכבר התחיל ללכת. ראינו אותו יוצא משיחות עם ראש הממשלה. אז קראו לו חזרה ואמרו לו: אין בעיה, הרי יש לנו כאן רוב שיעשה מה שנגיד לו. ניתן לו - איך אמרת, אחמד טיבי - את משרד התעשייה והמסחר, את תפקיד ממלא-מקום ראש הממשלה, את רשות השידור אמרנו? אמרנו; את מינהל התכנון, אחרי ששר הפנים פורז אמר שתהיה זו שחיתות פוליטית אם יעבירו אותו ממשרד הפנים; את מינהל מקרקעי ישראל, דבר שמתאים מאוד לאולמרט.

קריאה:

	למה?

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אגיד לך אחר כך.

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
	בעזרת השם, גם את מינהל מקרקעי ישראל.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא, מינהל מקרקעי ישראל  כבר נמצא בעזרת השם.

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       אחמד טיבי כבר נתן לו את התפקיד.

אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       ולא הזכרת את משרד העבודה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       סגן השר חבר שלי, ואני לא הולך לתקוף אותו עכשיו.

אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       אתה הולך על חברים או באופן ענייני?

משה גפני (יהדות התורה):
       
       מי שחבר שלי, עניינית הוא בסדר. 
       
       אני מבקש לומר, שמה שמביאים לנו הוא יותר מכך. זה לא מספיק, אולמרט נעלב, אז צריך לפרק את משרד העבודה והרווחה.

מיכאל רצון (הליכוד):
       
       חבר הכנסת גפני,  אמרתי לחבר הכנסת ברכה - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני סגן השר, אני הולך לומר את זה.

היו"ר אתי לבני:
       
       סיימת את הזמן, ועוד לא הגעת לנושא.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       בסדר, עכשיו אדבר אוטוסטרדה. אני מבקש לומר, שמכיוון שצריך היה להמשיך בתהליך הזה, כדי שאולמרט לא ייעלב, לאחר שרוקן את המפד"ל מכל עקרונותיה וכופף אותה לשינוי - צריך לשלם לו. מה שאומר עכשיו היה צריך להיות עיקר הנאום שלי: מה שהולכים לעשות כאן - וזו החלטה שהיתה עוד לפני הבחירות - הוא שהולכים להפוך את משרד הרווחה למשרד הסעד. עד היום היה משרד העבודה והרווחה שטיפל בנושא התעסוקה, באדם שאינו עני אך צריך למצוא לו פתרון. היום אומרים: אולמרט ידאג לעשירים - עבודה, רשות השידור, מינהל מקרקעי ישראל, נדל"ן. העניים והמסכנים, כמו שהיה בשלטון מפא"י, יבואו עם תלושים למשרד הסעד, עם זהות של עני שאין לו מה לחפש עבודה ואין לו מה לחפש בשום מקום אחר, אלא כאן במשרד הזה של העניים.
       
       אהוד אולמרט, אביר התכנון המעניין הזה, הביא את שינוי לדאוג לעשירים במשרד הפנים, במשרד המשפטים, במשרד המדע, במשרד לאיכות הסביבה ובמשרד התשתיות, ולכם, חברת הכנסת פינקלשטיין, הוא נתן את העניים, ותגידו לו תודה.

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת נסים זאב, אחריו - חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו - חבר הכנסת אבשלום וילן.

נסים זאב (ש"ס):
       
       גברתי היושבת בראש, אני מצטרף לברכות הצלחה בתפקיד הרם כממלאת-מקום יושב-ראש הכנסת.
       
       במקום לעסוק במהות ובתכנים, אנחנו עוסקים בשאלה כיצד לספק רצונות, הבטחות פוליטיות ושיגעון גדלות. אומנם הובטח לחבר הכנסת וכבוד השר אולמרט תיק חשוב ושמן, תיק עב כרס, וברור שצריך למלא אותו בפונקציות, אז מפרקים משרדים. לוקחים קצת מהרווחה, קצת מהעבודה, קצת מהתשתיות; רק אני לא מבין למה צריך להביא זאת בשיטת הסלאמי. הייתי מבקש שראש הממשלה יודיע אילו פונקציות הוא עומד לקחת מכל התיקים, ויעביר את הרשימה לאולמרט: מהמשפטים, מהחינוך, מהתיקים של כל השרים. 
       
       הובטח לו משרד האוצר. אם זה לא יהיה משהו מקביל לאוצר, אף פעם לא ירגיש עצמו מספר שתיים כממלא-מקום. זה לא יכול להיות רק בתואר, זה צריך להיות גם בעשייה.
       
       אם מישהו חושב שיש כאן איזו בשורה לעם ישראל, שהולכים לאחד תיקים ולתת אותם לאולמרט, שרוב זמנו כראש עיריית ירושלים היה בחוץ-לארץ - תסתכלו כמה זמן היה בירושלים וכמה בחוץ-לארץ, לרבות באמריקה, ותיווכחו שרוב ימות השנה הוא נמצא בחו"ל.
       
       כולם מכירים את הברדק שעשה לנו בירושלים עם הרכבת הקלה. הוא גאה בה, אבל אני חושב שהוא הביא בלבול לעיר הזאת, ולא ראוי שהיא תסבול כל כך הרבה שנים מפרויקט שלא מקל את התחבורה שלה.
       
       עד 1977 היה משרד סעד, וראש הממשלה מנחם בגין עליו השלום אמר: לא יכול להימשך הביזיון הזה, לא ייתכן שאנשים ימשיכו לבוא למשרד הסעד כדי לקבל שיקים, והעבירו את התשלום לביטוח הלאומי, כדי שייעשה בצורה מכובדת. מה שעושים עכשיו הוא לקחת את שירות התעסוקה, שתפקידו לאתר מקומות עבודה לאותם מובטלים, לוקחים את ההכשרה המקצועית, שהיא הנושא המרכזי במשרד העבודה והרווחה, נושא שהוא סמל וגאווה, נושא שהושקעו בו מאות מיליוני שקלים, ומעבירים אותם לאולמרט. למה? זה קשור לתמ"ס. מה הקשר בין המיליונרים למובטלים רעבים ללחם? במקום לפתור את המצוקה האמיתית של אותם רעבים ללחם, כאשר יש בעיה של מחסור במקומות עבודה, הולכים לאחד תיקים - כדי לספק הבטחות פוליטיות.
       
       אומנם אנחנו אנשים פוליטיים, אבל אף אחד מאתנו לא יכול לתת את ידו להצבעה הזאת.

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת טלב אלסאנע, אחריו - חבר הכנסת אבשלום וילן, אחריו - חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחרונה - חברת הכנסת גילה פינקלשטיין.

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, מבחינה פרוצדורלית, הייתי חושב שצריך לנסח את הדברים אחרת ולהגיש אותם בצורה מסודרת יותר לכנסת. במקום להגיד מה הן הסמכויות שהולכים להעביר לשר אהוד אולמרט, במקום לפרט את השורה הארוכה של הסמכויות, צריך היה לומר שכל הנושאים הם בסמכותו של השר אהוד אולמרט, פרט לסמכויות אלה ואלה. 
       
       לדעתי, אין שום קשר לוגי בין תחומי הפעילות שמעבירים אליו, ואפילו קיימת סתירה ברורה ויש ניגוד אינטרסים מובהק - כאשר מעבירים לסמכותו ולאחריותו את התעשייה, ומצד שני גם את נושא העובדים הזרים. האינטרס של התעשיינים, כפי שאמרו קודמי, הוא לקבל כמה שיותר עובדים במחיר זול יותר. והתוצאה היא שהעובדים הזרים יתחרו בעובדים כאן ויגרמו ליותר אבטלה. התעשיינים יתעשרו, אבל מספר המובטלים ילך ויגדל. והעניין של עבודה, סגן השר, הוא לא עניין של כסף, הוא לא סוגיה של כסף. עבודה היא ערך; עבודה היא מהות; עבודה היא סדר-יום; עבודה היא כבוד האדם; עבודה היא התייחסות אדם למשפחתו. כשאתה מנשל אדם מהפרנסה שלו - - -
       
מיכאל רצון (הליכוד):

	- - -

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אבל יש משהו שלא שמת לב אליו, כבוד סגן השר. התעשיינים -  האינטרס הראשון שלהם הוא הרווח, וזה לגיטימי מאוד. זה האינטרס שלהם, שיעבדו כמה שיותר, ירוויחו כמה שיותר, ובדרך עקיפה הם מספקים תעסוקה לאחרים. אבל, העיקרון המנחה אותם הוא הרווח. מצד שני, האחריות של המדינה היא לספק מקומות עבודה, ומכאן חשוב מאוד לספק  מקומות עבודה גם אם התשלום לעובדים יותר גבוה.   התעשיינים רוצים עובדים במחיר זול יותר, והמדינה צריכה לספק תעסוקה אפילו אם המחיר יותר גבוה, וכאן ניגוד האינטרסים. ולכן, אין פלא שכל הזמן היתה הפרדה בין הנושא של העבודה לבין סוגיית המסחר והתעשייה.
       
       והדבר הנוסף: מה הקשר בין כל החיבורים האלה? אתה רוצה להגיד לי שזה באמת 
לוגי - -  -
       
מיכאל רצון (הליכוד):
       
       - - -
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אם אתה רוצה לומר לי שאתם במשרד התעשייה והמסחר אכן תצליחו לעמוד בפני הלחץ של התעשיינים, כאשר הם יתחילו לאיים גם עליכם בזה שיעבירו את התעשייה שלהם לחוץ-לארץ, ולא תבטלו את האגרות ולא תזרימו עובדים זרים – אני לא אקבל הטענה הזאת; זה בגדר הבטחה. ועצם העובדה שמנסים היום להעביר ולהשחיל את כל התוכנית הכלכלית, כאשר גייסו פעם  את מצב החירום הלאומי -  זה המאבק עם העם הפלסטיני -  והיום מגייסים את המאבק נגד העם העירקי, ומחרתיים יגייסו את המאבק בקשמיר או בהודו, וכל פעם ימציאו תירוץ כדי לדכא יותר את האנשים - - -
       
חיים כץ (הליכוד):
       
       - - -
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
	- - -

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       חיים כץ, זה לא משחק של העובד הפלסטיני. תקשיב לי, אני נגד החיבור הזה מבחינה עקרונית. כמו שאמר חבר הכנסת טיבי, זה בא לשרת סידור עבודה. זה לא הגיוני, זה לא ענייני. פשוט מאוד, זה חוסר היגיון מוחלט כשמחברים הרבה תפקידים: גם מינהל, גם תכנון. מה זאת אומרת, לתת לו גם את השטחים, שגם יתכנן אותם, גם את התעשייה, גם את העובדים הזרים? זה פשוט חיבור שהוא מרשם בטוח לכישלון בכל התחומים. לכן, אנחנו מתנגדים לו.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת טלב אלסאנע. חבר הכנסת אבשלום וילן איננו כאן. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחרונה – חברת הכנסת גילה פינקלשטיין.
       
חיים כץ (הליכוד):
       
       - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):

	אני רואה.

חיים כץ (הליכוד):
       
       אני רואה שאתה מבסוט.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כן, ודאי שאני מבסוט, למה לא. 
       
חיים כץ (הליכוד):
       
       אני מאחל לך שכל הזמן תהיה מבסוט.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       תודה רבה.
       
       גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לאחל לכולנו שיהיו דיונים עירניים כאלה, וטוב גם להשתתף בדיון וטוב גם לקטוע דברים לפעמים, אבל בטוב טעם ולעניין. חבל שלפעמים זה גולש למין התנצחות חסרת היגיון וגם חסרת תוחלת, וזה קצת מבייש ומביש. 
       
       חברי הכנסת, בואו נסתכל מה יש לנו בממשלה היום -  ממשלה חדשה. מר שרון הבטיח שהוא יצמצם את ממשלתו ל=18 שרים. הוא הבטיח אומנם גם להוציא את השולחן הקטן, וזה באמת התקיים; השולחן הקטן הוצא מפה, אבל 18  שרים הפכו ל=24.  ולא רק זאת, אלא גם סגני השרים. 
       
       כמובן, אינני בא לעזרתו של מר שרון וגם אינני מוכן לקבל או להצדיק את אי-קיום ההבטחה לציבור ואת אי-קיומו של נוהל תקין, גם כאשר מדובר במשרדים, בממשלה ובשרים. ממשלה יכולה להיות בת 18 שרים, ויכולה להיות גם בת 12 שרים, מה עוד שמדברים עכשיו על תקופה של משבר כלכלי. על המשבר המדיני כבר לא מדברים, זה אפילו לא בגדר חדשות. זה שבשטחים נהרגים יום-יום אחד, שניים ושלושה ושמונה ועשרה ו=12  – זה כבר לא חדשות, זה כבר לא מעניין איש, זה כבר לא דבר שצריך לדון בו. אבל בינתיים התוצאות של ההרג  הזה ושל חוסר תהליך מדיני מחייבות אותנו לדון, כי זה כבר מגיע לפת לחמו של כל אחד כמעט. אני לא מדבר על העשירים המופלגים, אבל הממוצע החברתי ומטה, השכבות החלשות -  זה כבר מגיע לפת לחמם.
       
       והרי מה בא להציע לנו מר שרון? הוא בא לתקן פה ושם ולהעביר משרדים וחלקי משרדים. למה לא לעשות תיקון נכון ותיקון אמיתי ותיקון שיש בו כדי לחסוך פי-10 ופי-20 ופי-50? למה לא לעשות את זה? יש הקואליציה הרצוצה, החזקה – גם שינוי, גם האיחוד הלאומי – אז מה חסר? אה, הוא צריך לרצות את השרים. הוא צריך גם הרבה שרים, ואם הממשלה תורחב, הוא יחזיר לנו עוד הפעם את השולחן הקטן. ולכן, חייבים להתייחס בחשדנות, בוודאי באי-אהדה גדולה, לכל הצעה ממשלתית שמגיעה אלינו, לכל שינוי פה ושם שבא להעביר משרדים או לשנות חלוקה של תפקידים בין משרדים.
       
       התיקון הנכון הוא לצמצם את המשרדים כולם, לצמצם את מספר השרים מתחת ל=18, ועוד הפעם אני אומר, אפשר לעשות את זה בממשלה של 12 שרים, ואתם יודעים, החלוקה לא כל כך קשה. למשל, במקום ארבעה שרים לשינוי, יהיו להם שניים. מה הבעיה? ובמקום עשרה שרים לליכוד, יהיו להם חמישה, ובמקום שלושה לאיחוד הלאומי, יהיו להם אחד או שניים. הנה יש לנו 12 שרים, ותהיה ממשלה הרבה יותר טובה, הרבה יותר יעילה וגם הרבה יותר חסכונית.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אני מסיים, גברתי. אבל לא זה מה שמדריך את מר שרון וממשלתו; לא החיסכון, לא טובת הציבור, לא קיום הביטחון, אלא קיום ההבטחות אולי בתוך הקואליציה, והתוצאה מונחת לפנינו.
       
       אנחנו, כמובן, דוחים את זה ומתנגדים לזה, ואני מזמין גם את כל חברי הבית לדחות את זה בשתי ידיים. תודה רבה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת דהאמשה. חברת הכנסת גילה פינקלשטיין.
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       גברתי היושבת-ראש, ברכות. זו הפעם הראשונה שאני מדברת ואת היושבת-ראש. הצלחה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה.
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       כנסת נכבדה, למיטב הכרתי, הכוונה להפריד את משרד העבודה ממשרד הרווחה אינה נכונה ואינה במקומה, במיוחד על רקע המשבר הכלכלי במדינה. 
       
       ראשית, העברת תחום העבודה למשרד התעשייה והמסחר תיצור מצב בלתי סביר, שהמשרד המופקד על מגזר המעסיקים יופקד בעצמו גם על מגזר העובדים. הרי כל מהותו של משרד העבודה היא לסייע לעובדים, כמו גם למי שאין ידו משגת למצוא עבודה – לצערנו, מספרם של אלה הולך וגדל בשל המצב הכלכלי הקשה. לא תמיד ברור שהאינטרס של המעסיקים יחפוף את זה של העובדים או של דורשי העבודה, ומן הראוי שמשרד אחר יופקד על תחום התעסוקה. 
       
       שנית, הזיקה בין תחום הרווחה לתחום העבודה הדוקה מאז ומתמיד, ולדאבוננו היא נמצאת מתהדקת עוד יותר במצב הנוכחי. יותר ויותר אנשים, מכל המעמדות ומכל התחומים, מאבדים את מקום עבודתם, וממילא – את מקור פרנסתם. לא אחת מדובר במשפחות קשות-יום או באמהות חד-הוריות, שבד בבד עם היותן נתמכות הרווחה, הן גם דורשות עבודה, ומן הראוי שמשרד העבודה והרווחה המאוחד, כמתכונתו הנוכחית, הוא יהיה זה שיטפל בסוג זה של צרכים.	
       	
       המוסד לביטוח לאומי, למשל, מטפל הן בנושא תשלומי העברה למובטלים והן בנושאי תגמולים למי שנמצא ראוי מסיבות של צרכים מיוחדים או מצב משפחתי. זו דוגמה לכך שהעיסוק בנושאים אלה הוא עיסוק בנושא אחד, ולא ראוי שהסיוע למי שנזקק לשירותים אלה ימצא עצמו מיטלטל בין שני משרדים. 
       
       כמו-כן, ההעברה ממשרד למשרד כרוכה בהוצאות רבות, ומיותר לומר שזה לא מתאים לתקופה שבה מצבנו הכלכלי כל כך קשה. תודה. 

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. 
       
       ההצבעה בנושא הזה תתקיים ביום רביעי. 
       
       
הודעה בדבר כוונת הממשלה לאחד רשויות מקומיות
       ["דברי הכנסת", חוב' ג', עמ'    . ] 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       עכשיו נדון בנושא: הודעה בדבר כוונת הממשלה לאחד רשויות מקומיות. הדיון הוא בעקבות הצעות לסדר-היום של חברי הכנסת ואסל טאהא ואחמד טיבי. יפתח את הדיון חבר הכנסת טאהא ויסיים את הדיון חבר הכנסת טיבי. לאחר חבר הכנסת טאהא ידברו חברי הכנסת איתן כבל, מאיר פרוש וטלב אלסאנע. 

ואסל טאהא (בל"ד):
       
       גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, נושא איחוד הרשויות התעורר במדינות מערב-אירופה הדמוקרטיות בשנות ה=50, נמשך אל תוך שנות ה=70, אך משום שנחל כמה כישלונות צורבים, ירד מסדר-היום הציבורי. ממשלת ישראל לא רק שפיגרה בשלושה עשורים בדיון ובמימוש רעיון זה, אלא לא טרחה ללמוד את הבעיות שצצו באירופה, להשכיל מהן, להפיק לקחים ולעשות שימוש בניסיון קודם תוך התאמתו למציאות המוניציפלית הישראלית. ועדת-זנבר, שהוקמה בשנות ה=70 כדי לבחון את האפשרות של איחוד ומיזוג רשויות בישראל, הדגישה במסקנותיה שמדיניות האיחוד לא רצויה ולא מתאימה למציאות הישראלית. והחמור מכול, מדינת ישראל מתעלמת מניסיונות ישראליים שנכשלו, דוגמת ג'דידה-מכר ופרדס-חנה--כרכור. 
       
       גברתי היושבת-ראש, איחוד ומיזוג רשויות הצליח עד עתה בשתי מדינות בעולם - שווייץ וארצות-הברית. לעומת זאת, הוא נכשל במרבית המדינות במערב-אירופה. נשאלת השאלה: מדוע האיחוד הצליח בארצות-הברית ובשווייץ ונחל כישלונות במדינות אחרות בכל הקשור לחיסכון, ליעילות, לתפקוד, להעלאת רמת השירותים לאזרחים? התשובה ברורה ונעוצה ברצונם וביוזמתם המכוונת מראש של הוגי האיחוד ומבצעיו, הן בארצות-הברית והן בשווייץ, והיא לערב ולעודד אזרחים לקחת חלק בתהליך קבלת ההחלטות, כלומר עידוד מעורבותה של החברה האזרחית. מדינות אלה נשענו על משאלי עם מקומיים  בנושא, על דיון ומעורבות ערה של הקבוצות השונות בחברה. מכאן שההצלחה נעוצה בשיתוף ובהעברת מידע ויוזמות לא רק מלמעלה למטה, אלא גם להיפך. חייב להיות שיתוף ונחוץ "פידבק" מהחברה האזרחית, שאותה הרשויות בסופו של דבר צריכות לשרת. 
       
       בשווייץ ובארצות-הברית, רק לאחר שהעם תמך בתוכנית האיחוד והמיזוג של הרשויות המקומיות, החלו בביצוע התהליך, תוך הקפדה על חלוקת משאבים שוויונית והוגנת, ללא שיקולים מגזריים, זהותיים או אחרים. 
       
       מובן שבמדינת ישראל לא מייחסים חשיבות לסוד ההצלחה הזה, למרות כל הנתונים והעובדות הידועות, המוכיחות כי מדינות אשר לא השכילו לשתף אזרחים וכפו את איחוד הרשויות, נכשלו בו. הן נכשלו משום שגדלה רמת כפיפותו של השלטון המקומי לבכירי הממשל המרכזי. תהליך כזה מחליש את השלטון המקומי בכלל ואת יכולתו לעורר מעורבות של תושבים בחיי העיר בפרט. תהליך כזה הוביל לאיבוד זהות מקומית, לתחושות ניכור וחוסר אכפתיות מצד האזרחים. 
       
       אך הכישלון לא היה רק בתחום החברתי-הקהילתי. גם כישלונות כלכליים לא איחרו להגיע. הציפיות לחיסכון בתקציב הרשויות התבדו, והוכח בדיוק ההיפך - ההוצאות גדלו וכישלונות נרשמו גם בתחום השירות לתושב ורווחת התושב, כאשר היעילות אשר לה פיללו, אשר לה קיוו, לא הגיעה ורמת השירותים שקיבלו האזרחים אף ירדה באיכותה. 
       
       גברתי היושבת-ראש, חשוב להוסיף כי תוכנית האיחוד והמיזוג עלולה לגרום לקונפליקטים ביישובים בתוך הרשות, קונפליקטים המבוססים על מיקום גורמים שונים בעמדות כוח ומאבקי עוצמה אחרים. מאבקים אלו מטבעם יכשילו ויסרבלו כל רשות וישפיעו על המשק בכל תחומיו: בתחום הכלכלי, הפוליטי וגם החברתי.
       
       מודל האיחוד והמיזוג בשלטון המקומי מחייב חלוקה מינהלית חדשה בכל רשות. יש לחלק את הרשות מבחינה אדמיניסטרטיבית למגזרים או לרבעים שינוהלו על-ידי מינהלה, שבראשה יעמוד מינהלן ששכרו ושכר צוות עובדיו ועוזריו זהה לשכר ראש רשות וצוות עובדיו. 
       
       לכן, גברתי היושבת-ראש, אם הממשלה חותרת לחיסכון וחורתת יעד זה על דגלה, תוצאות המיזוג יביאו למצב הפוך בדיוק: המיזוג ייצור הוצאות מיותרות, כגון הוצאות מעבר משלטון ישן לשלטון חדש, משרדים חדשים, תוכניות ניהול חדשות ועוד ועוד. בנוסף, אל נשכח את תשלומי הפיצויים שישולמו לעובדים שיפוטרו, וחמור מכך, יגרמו לעיבוי מעגל האבטלה, שממילא מכביד על הקופה הציבורית. יש לתת את הדעת גם על תשלומי הפנסיה לעובדים השכירים, שרובם יקבלו פנסיה תקציבית, דבר שיוסיף ויכביד על התקציב הכללי של הרשות. לבסוף אנו נקבל את החשבון הסופי - יוצא שכרו של האיחוד בהפסדו.
       
       מדוע, גברתי, תיכשל התוכנית? איחוד ומיזוג רשויות יהרוס את המרקם החברתי בקהילה ואת הייצוגיות הקהילתית. התוכנית דורשת השקעת אנרגיה רבה ובזבוז משאבים, שכדאי יותר, חשוב יותר והכרחי יותר להשקיעם בטיפול בבעיות האמיתיות של החברה. בעיות אלה מקבלות מענה וטיפול על-ידי הרשויות המקומיות, שסובלות ממילא ממחסור במשאבים ובתקציבים  ומגירעונות ומעומס מלוות גדול.
       
       ההצעה הממשלתית לאיחוד נתקבלה על-ידי פקידים, ביורוקרטים, שיושבים במשרדים ומתכננים על הנייר - בתיאוריה, רק בתיאוריה -  חיסכון, בלי להתחשב ברצונם של התושבים, בלי לשאול אותם, בלי לערב אותם בצורה אמיתית וכנה, מתוך התחשבות בדעתם ובאינטרסים הקהילתיים שלהם.
       
       אני משוכנע, כי החברה והקהילה ייפגעו מתוכנית זו,  וכי הרצון לחסוך ולייעל מערכות לא יושג דרך תוכנית האיחוד. ניתן להסיק בבירור, כי צעד פזיז זה, כלומר האיחוד, הוא תוצאה של משבר פוליטי במדינה ושל מדיניות המלחמה והדיכוי המאפיינת את הממשלה הזאת.  
       
       אם הכוונה האמיתית היא חיסכון וייעול השלטון המקומי, יש חלופה מוצלחת יותר, חסכונית יותר ויעילה יותר, אשר תעלה את רמת השירות המוניציפלי במדינה. חלופה זו, המתקיימת כבר היום בחלק מהרשויות, מבוססת על הסדרת והקמת מינהלות בין הרשויות על בסיס פונקציונלי, המתמודדות יחד עם בעיות דומות ומשותפות במרחב בתחומים שונים, כגון מים, ביוב, חינוך, ומהוות כבר היום מנוף להעלאת רמת השירות ויעילותו. 
       
       משום כך, גברתי היושבת-ראש, אני פונה לכל חברי הכנסת להתנגד לתוכנית איחוד ומיזוג הרשויות. תוכנית זאת לא תשיג את היעד. הממשלה תוכל באמצעותה לחסוך 2 מיליארדים – זה שקר וכזב. לא יוכלו לחסוך שום שקל. יתירה מכך, תוכנית כזאת, אשר משפיעה בהרבה מישורים על האוכלוסייה, חייבת להתקבל בהסכמה, או לכל הפחות חייבת לכלול דיון ער ואמיתי של האוכלוסייה. יש לשמוע את דעתו של האזרח, לכבדה ולנסות לעמוד בציפיותיו וברצונותיו ולשלבם בהתוויית תוכנית זאת.
       
       תוכנית זאת אינה מביאה להבראה כלכלית, אינה טומנת בחובה בשורה כלכלית, ונוסף על כך היא בעלת אופי חברתי-קהילתי מובהק וכפייתה תגרום לפגיעה קשה במרקם החברתי-הקהילתי ותגרור את השלטון המקומי לקריסה טוטלית. 

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת איתן כבל - אינו נוכח. חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו - חבר הכנסת טלב אלסאנע. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לברך אותך; זאת הפעם הראשונה שאני נואם מעל הדוכן כאשר את יושבת בראש הישיבה. 
       
       חברי הכנסת, אנחנו דנים בהודעת הממשלה בדבר איחוד רשויות מקומיות, וכביכול כוונת הממשלה היא לחסוך בכספי ציבור. הרי כולנו יודעים שאותה ממשלה שהיום תאשר איחוד רשויות מקומיות היא אותה ממשלה – או לפחות ראשה – שהחליטה גם לצמצם את מספר משרדי הממשלה. דנו עוד קודם בהעברת סמכויות למשרד התעשייה והמסחר כתוצאה מפיצול משרד העבודה ממשרד הרווחה. אבל הממשלה הזאת גם החליטה לפרק את משרד הדתות, היא החליטה לפרק את משרד המדע, היא החליטה לפרק עוד כמה וכמה משרדים. היא החליטה גם לפרק את משרד התיירות. וכולנו יודעים שלצרכים קואליציוניים הממשלה הזאת עשתה ככל העולה על רוחה. חבר הכנסת שריד גם הציג במליאה מכתב, שראש הממשלה התחייב לפני הבחירות שיהיו 18 שרים, ואנחנו בינתיים עם 23 שרים. יכול בהחלט להיות, שמחר ראש הממשלה יאמר פה שהוא מבקש להציע שמר דן מרידור יהיה שר, מאחר שבקואליציה שאהוד אולמרט מנסה להקים בירושלים להריץ את דן מרידור זה לא בדיוק מסתדר, ואז ייתנו לו פיצוי להיות שר, ועוד היד נטויה. כך שעצם ההצעה לאחד רשויות מקומיות, כביכול - - - 

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       אני מבקש להעיר הערה. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אם לא על חשבון זמני והיושבת-ראש תסכים, אין לי בעיה. 

היו"ר אתי לבני:
       
       הערה קטנה. 

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       מעל הדוכן היום אתם מחלקים לנו תפקידים נוספים. אינני יודע מנין אתם מביאים את זה. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אני רק מנסה לנחש, ואני יודע שיש פעילות ענפה לנסות לגבש קואליציה שתריץ את דן מרידור לראשות עיריית ירושלים, ובמקרה שלא, כולם יצטרכו לכופף את הראש למה שראש הממשלה יבקש ונמנה אותו לשר. אבל יכול להיות שבעוד שבועיים נקבל עוד משהו ובמסגרת פגרה יביאו אותו לדיון. 

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       העם רוצה שרון, מה לעשות?

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       שרון סטון. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       ולכן, חברי הכנסת, כאשר מקבלים הצעה לאחד רשויות מקומיות, כביכול בטענה הזאת שצריך לצמצם בהוצאת כספי ציבור, חברי הכנסת מתייחסים לכך בזלזול, הם לא מאמינים לממשלה. הממשלה באה במיוחד לומר, שיקצצו בכל משרדי הממשלה 10%, ואת זה אפשר להבין, המצב הכלכלי קשה; אבל כל משרדי הממשלה שגם נותנים תמיכות – אותם תאגידים, אותם גופים ומוסדות שמקבלים תמיכות, יקצצו להם עוד 10%. או לדוגמה מוסד חינוכי שיש לו פחות מ=100 תלמידים לא יקבל תמיכה. מה ההיגיון? הרי מקבלים פר-ראש בעבור כל תלמיד. מה ההיגיון שמוסד שאין לו 100 תלמידים לא יקבל כסף ממשרד החינוך? 
       
       הממשלה הזאת, בוודאי אתם יודעים, רוצה לפגוע בקצבאות ילדים. אבל מה שמפליא אותי, גברתי היושבת-ראש, ואני אומר את זה בכאב, הוא אחת ההצעות בתוכנית הכלכלית. בן-גוריון הנהיג במדינה, וכולם היו גאים על כך, שכל ילד שנולד במדינה, ההורים קיבלו מענק לידה. עכשיו, בתוכנית הכלכלית החדשה מבקשים לגרום לכך שייתנו מענק רק על לידה הראשונה. אני לא מדבר על מה שחבר הכנסת הלפרט עשה בשעתו, שמהלידה החמישית והלאה להכפיל. בסדר, מצב כלכלי קשה, אף שאנחנו רוצים שכן יהיה כך, כדי לעזור למשפחות. בתוכנית הכלכלית החדשה מבקשים לומר, שאת מענק הלידה יקבלו רק בלידה הראשונה. אני אומר את זה בכאב, זאת הרי ממשלה שקוראת לעצמה "ממשלת ישראל". מה אני צריך לומר כאשר אני רואה הצעה כזאת שבאה לממשלת ישראל היום? זאת ממשלה שמעניינות אותה המשפחות של ילד וכלב. ילד וכלב. אם יש לך ילד אחד, אתה מקבל מענק לידה. שני ילדים, זה כבר לא מעניין אותנו. זאת ממשלת ישראל, ללא בושה? כל המשפחות שיש להן שני ילדים, שלושה ילדים, ארבעה ילדים, לא צריכות לקבל מענק לידה?

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       זה היה מאוד חריף. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       ביטוי חריף, אבל אני אומר את זה בכאב. זאת ממשלה שמעניינות אותה משפחות שיש להן ילד וכלב. 

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.  חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       בוא נראה את התוכנית, עוד לא ראינו אותה. חכה בסבלנות. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       ילד וכלב. גם אתה מתבייש בתוכנית. ממשלה של ילד וכלב, אין לי ביטוי אחר. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת פרוש, אני חושב שגם מבחינת הרכב הממשלה יוצא שיש ייצוג נאות לדואגים לכלבים. אנחנו יודעים שאברהם פורז יזם חוקים בעניין זה.
       
       אני לא יודע איך הגענו מהעניין של איחוד הרשויות לדבר הזה, אבל זה גם מתחבר מבחינת המדיניות של הממשלה. לדעתי, כל מה שהיא עושה, היא עושה בצורה שטחית מתוך שליפות, ללא כל בדיקה מעמיקה, ולדעתי ללא כל שיקול דעת מעמיק. החליטו לאחד רשויות. הרי אנחנו יודעים מבחינת השלטון המוניציפלי, שיש מה שנקרא מועצות אזוריות. נשאלת השאלה, מדוע לא כל הרשויות המקומיות קיימות במסגרת מועצות אזוריות. אחת הסיבות היא, שהמבנה הזה של מועצות אזוריות נכשל, ולכן פירקו מועצות אזוריות והכריזו על הקמת רשויות מקומיות; כי יש חשיבות להתמקדות בתושבים שיש להם גם מכנה משותף. יש גם מספר מצומצם באוכלוסייה, אז זאת התייחסות אחרת. אני יודע שיש יישובים שהיו במסגרת המועצה האזורית עמק-יזרעאל, למשל, ובמשך שנים לא קיבלו את התקציבים המגיעים להם לפיתוח התשתיות, או קיבלו באופן יחסי הרבה פחות ממה שקיבלו יישובים אחרים. 

       זה יוצר חוסר איזון, חוסר צדק. יש כאלה שקיבלו יותר ויש כאלה שקיבלו הרבה פחות. המצב הוא כזה שקיבוצים קיבלו, מושבים לא קיבלו, יישובים ערביים קיבלו, ולכן המצב הוא שיש חוסר צדק בחלוקת התקציב של אותו יישוב שכולל הרבה יישובים קטנים. 
       
       אני לא מדבר על כך שהרעיון של איחוד רשויות מקומיות הוא רעיון פסול לחלוטין. יש מקומות שיש להם מכנה משותף, אבל לדעתי המספר שלהם קטן מאוד, ולכן כשיוצאים בהכרזה שהולכים לאחד רשויות מקומיות, מכניסים את כל השלטון המקומי לבהלה, מכניסים את הרשויות המקומיות לבהלה, וזה גורם להתנגדות גם מצד אותן רשויות, שבוודאי לאחר בדיקה לא יאחדו אותן. כאן צריך ללכת באופן ענייני ולבחון את הסוגיה, אבל הגישה צריכה להיות לא לאחד - - -
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       אולי זה טוב. אולי זו הזדמנות לעשות בדק-בית.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       חבר הכנסת בנלולו, המפתח גם לחיסכון הוא בייעול המבנה של השלטון המקומי. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       כשחוסכים גם במנגנון, כשחוסכים גם בבזבוז כספים מיותר, גם במשכורות הגבוהות, מייעלים. לא דרך האיחוד, כשאנחנו יודעים שהאיחוד רק יסרבל את המנגנון בסופו של דבר. ולכן, עקרונית, אנחנו בסיעת רע"ם מתנגדים לאיחוד רשויות מקומיות. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. עכשיו חבר הכנסת מוחמד ברכה, אחריו - חבר הכנסת אברהם בורג, ואחריו - חבר הכנסת איוב קרא. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אם הכוונה של איחוד רשויות היתה להביא לתהליך של אורבניזציה, היה אפשר פשוט לחשוב ולראות איך זה מסתדר, איפה זה ישים ואיפה זה לא ישים. אבל הרעיון הנואל הזה בא במסגרת התוכנית הכלכלית החדשה. זאת אומרת: בא כדי ליצור מנגנונים של חיסכון בכסף. בחיסכון בכסף צריך להמעיט בדברים קיימים - או שיתהוו - מטבע האיחוד של רשויות מקומיות. 
       
       במה אפשר לחסוך, גברתי, כשמאחדים? בכוח-אדם? סביר להניח שכן. אם בכוח-אדם אפשר לקצץ, כנראה משרד הפנים לא מקפיד על התקנים ועל כמות התקנים ברשויות המקומיות. אבל היות שאני מניח שמשרד הפנים מקפיד על תקנים, זאת אומרת שהקיצוץ בתקנים הקיימים יהיה על חשבון האזרח, יהיה על חשבון השירות לאזרח. 
       
       לכן, אין לי שום ספק שכל הגישה הזאת של חיסכון מטרתה להרע את השירות לאזרח. אם יש שתי רשויות שבכל אחת מהן יש מנהל מחלקת רווחה, וכל מנהל מחלקת רווחה סביר להניח שהוא פועל על-פי תקן והוא מגיש שירות לציבור שמספרו, נגיד, X תושבים, וביישוב השני, נגיד, יש Y תושבים, אז כשמקצצים אחד, הפקיד האחד, מנהל מחלקת הרווחה האחד, צריך לספק שירותים לא ל=X  תושבים אלא ל=X+Y תושבים. מטבע הדברים זו מכה לתושבים. זה דבר אחד. 
       
       הדבר השני, הקיצוץ האפשרי והחיסכון האפשרי הוא בקרקעות. הרי ידוע ששטחים פתוחים בין יישובים במדינת ישראל הם או שטחים בקניין פרטי של ערבים, או שטחים בבעלות המדינה שהופקעו מערבים. כשמחברים בין רמת-גן וגבעתיים, למשל, שם אין שטחים פתוחים, אז אין בעיה. כשמחברים בין שני יישובים יהודיים שיש בהם שטחים פתוחים, המדינה יכולה לנהוג בקרקע - שהיא לרשותה, שהיא קרקע של מדינה - איך שהיא רוצה. כשמחברים בין שני יישובים ערביים שיש ביניהם שטחי קרקע פתוחים שהם בקניין פרטי, מטבע הדברים אני יכול להניח, על-פי הניסיון שהיה, שהאיחוד לא יהיה איחוד של שטחי השיפוט ושל הקרקע ששייכת לכל יישוב, אלא על-פי התזה שהתהוותה בשטחים, של רשות פלסטינית שאחראית על תושבים אבל לא על הקרקע. פה יש איחוד רשויות שיאחד תושבים שיהיו כפופים לשירותים יותר נמוכים, לתקנים פחותים בהרבה, לתקציבים פחותים בהרבה, אבל הקרקע לא תתחבר. 
       
       אני חושב ששני המוטיבים האלה, שני המרכיבים העיקריים האלה, המוטיב של השירות המוניציפלי לאזרח, דרך תקנים למיניהם ודרך תקציבים למיניהם, והמוטיב השני, של הקרקע, אלה שני המוטיבים העיקריים שמנחים את הממשלה בכל התייחסותה לאוכלוסייה הערבית, ולכן כל הגישה הזו פסולה ואינה מתקבלת על הדעת. תודה רבה, גברתי. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אברהם בורג – אינו נוכח. חבר הכנסת איוב קרא, אחריו - חבר הכנסת אורי אריאל, אחריו - חבר הכנסת אלי אפללו, ואחריו - חבר הכנסת חיים כץ. 

איוב קרא (הליכוד):
       
       גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני באופן אישי חושב, שהאינטגרציה שמנסים להביא בחיבור הרשויות איננה נכונה, לפחות בחלק מהן, ואת דעתי אומר בהצעת התקציב, כשתבוא. אבל כאדם מן השורה אינני יכול להישאר אדיש למצב החברתי-הכלכלי שמדינת ישראל נמצאת בו, והפעם החלטתי להתמקד במטה המאבק של "כיכר הלחם" שבכיכר-המדינה בתל-אביב, שזה 222 יום מפגין ללא תוצאות נגד הפערים החברתיים אשר מראים שישראל מספר שתיים בסולם מדינות המערב בסוגיית העוני והפערים החברתיים.
       
       בכיכר יושבים מחוסרי דיור, מובטלים, נכים, חד-הוריות, קשישים וילדים שנלחמים על הזכות להתקיים ולחיות כאדם. מנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה עולה, שהחברה הישראלית נמצאת בתקופה קשה ביותר. יותר מתקופת הצנע בשנות ה=50, אז עוד חילקה הממשלה אבקת חלב וביצים, והיום אותם חלשים, לצערי הרב, מקבלים צווי הוצאה לפועל, צווי פינוי, ומפעלים נסגרים ועוברים אל מעבר לים. במדינת ישראל, כתוצאה ממצב זה, חיים מעל 1,500,000 איש מתחת לקו העוני, ומספר המובטלים הולך וגדל ונושק ל=300,000, כאשר לידם יש 300,000 עובדים זרים. 
       
       כנבחר ציבור, אי-אפשר לעמוד מהצד ולראות את הקשישים שמחפשים בפחי האשפה, את הילדים שמחביאים עוף בכיסים, את החיילים שלא יוצאים מבסיסם הביתה כי אין להם מה לאכול, או את ההורים שמשקים תינוקות במים במקום בחלב, את האמהות שיורדות לעבוד בזנות כדי להתקיים. אי-אפשר לסבול את המקררים הריקים של משפחות אלו. ובל נשכח שכתוצאה מכך האלימות והפשע ברחבי המדינה גוברים בצורה דרסטית, ולכן אנו נמצאים בצומת דרכים לגבי עתידנו. הפערים החברתיים הם הסכנה הקיומית ביותר לישראל, לדעתי. הצבא והעם צועדים על קיבתם, ככה למדתי. אגב - אין אדם המחוסן מעוני. היום זה הוא ומחר זה אנחנו. 
       
       222 ימי מאבק של מטה המאבק של "כיכר הלחם" היו ללא תנאים, ללא אמצעים וללא אלימות, וכולם מגלים אטימות כלפיהם, לצערי הרב, וכל יום מצטרפות משפחות חדשות. אני פוחד שהכיכר תתמלא ואף לא יהיו כיכרות להכיל אנשים במצב דומה להם. 
       
       לכן, חברי חברי הכנסת, אני קורא לכם להצטרף למאבקם, כי הדבר אינו בגדר מחלוקת פוליטית, ויחד נרד אל העם, כי החברה קורסת וצריך לעצור את ההידרדרות. צריך להתגייס כדי להביא בשורה הרבה יותר טובה לדור הזה. אז חילקו אבקת חלב וביצים, היום מחלקים להם מסכות אב"כ ומיגון. לצערי הרב, אנשי מטה המאבק, גם מסכה אין להם, ואין להם מיגון חברתי, גברתי היושבת-ראש.  
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אורי אריאל. חבר הכנסת אלי אפללו. חבר הכנסת חיים כץ. אחריו – חבר הכנסת אברהם רביץ, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, חבר הכנסת דני יתום, חברת הכנסת אורית נוקד וחבר הכנסת משה כחלון.
       
חיים כץ (הליכוד):

       גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, עוד פעם חסר לנו כסף, מחפשים פתרון: איחוד רשויות. אנחנו כנראה מדינה במצב כלכלי לא כל כך טוב, הגרוע ביותר ב=53 השנים האחרונות. 

       אמרתי, כל אחד בחר לו נושא, אני אתמקד בנושא הפנסיה, מאיפה וממי רוצים לקחת את הכסף. במסגרת הנאומים הקרובים שלי בכנסת אני ארצה הרצאות בנושא הפנסיה, ואני אתחיל עכשיו שיעור מספר אחת לחברי הכנסת ולצופים בערוץ=33, הגמלאים, איך אולי ייקחו להם את הפנסיה. 
       
       במדינת ישראל יש שני סוגי פנסיה: האחת נקראת פנסיה צוברת, והאחרת נקראת פנסיה תקציבית. בשיעור הראשון  נתמקד בפנסיה הצוברת. 
       
       פנסיה צוברת היא פנסיה שבה כל עובד או כל חוסך משלם 5.5% משכרו והמעסיק משלם בגינו 12%, ויוצרים לו קופה. אני אתעסק רק בפנסיה הישנה. בעתיד נדבר על הפנסיה החדשה. 
       
       בפנסיה הצוברת כל חוסך חוסך לו בממוצע 2% לשנה. מי שעובד 35 שנים יכול להגיע לתקרה של 70% פנסיה. אם הוא עבד 40 שנה ואם הוא עבד 45 שנים הוא לא מקבל מעבר ל=70%.    
       
       במהלך השנים, מה שקורה הוא שלא פשוט ולא קל לחסוך לפנסיה. קודם כול, לא כל הרכיבים הולכים לפנסיה. בנוסף, מעסיק שמשלם בגין העובד 12% לפנסיה, הרבה פעמים  כיוון שהוא משלם 12%, הוא לא מרוויח כסף. ואם הוא לא מרוויח כסף, אותו עובד במקרה הטוב לא מקבל תוספות שכר, לא מקבל הסכמי שכר. במקרה הגרוע, מאחר שהמעסיק צריך לשלם 12% והמפעל מפסיד, אותו עובד גם מאבד את מקום עבודתו. עם זאת, במהלך שנות עבודתו העובד צובר לו קופה, ויש לו קופה. יש לו קופה, והיום קמים אנשים במדינת ישראל ואומרים: הקופה שלך גירעונית. 
       
       אקטואריה היא לא מדע מדויק. באקטואריה יכול כל אחד לעשות ולחשוב מה שעולה על דעתו. יבוא אחד מפקידי האוצר ויגיד לצורך העניין: השכר הריאלי עלה ב=3%. יכניסו את זה לחישובים האקטואריים של הקרן ויגידו: הקופה נמצאת בגירעון של 20 מיליארד. בפועל מה שקרה הוא, בשנות ה=70, נתון מדויק, השכר הריאלי עלה ב=1.5%, בשנות ה=80 עלה ב=1%. אם יכניסו בחישובי האקטואריה 1% ריאלי, יתברר שבקופה יש איזון אקטוארי או יש עודף אקטוארי. לצורך האקטואריה מחשבים לנו את תוחלת החיים. היום רוצים להוריד את הגירעון האקטוארי על-ידי קיצוץ בסל התרופות.  פחות רפואה, ירידה ברמת החיים, הגירעון האקטוארי יורד. 
          
היו"ר אתי לבני:
       
       סליחה, אבל השיעור הראשון, נדמה לי, כבר עומד להיגמר או כבר נגמר. נמשיך בפעם הבאה.
       
חיים כץ (הליכוד):
       
       אם השיעור הראשון נגמר, אנחנו נמשיך מחר ברגע שאוכל לעלות, ואני אתן - - -
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תגיד אולי עוד משפט מותח כזה, שישאיר אותנו בציפייה.
       
חיים כץ (הליכוד):
       
       אם משפט מותח, אז אני חושב שהתוכנית הכלכלית באה ומחברת את קרנות הפנסיה לבורסה הישראלית. הממשלה שלנו לא לומדת מה קרה לפנסיה בארצות-הברית, שהשקיעה את כספי הפנסיה בהיי-טק, והולכים לקחת ממיליון אנשים, שחסכו במיטב ימיהם את מיטב כספם עבור הזכות להזדקן בכבוד - לוקחים מהם, כנראה, את הזכות להזדקן בכבוד ושולחים אותם לבורסה. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אברהם רביץ – אינו נוכח. חבר הכנסת ניסן סלומינסקי – אינו נוכח. חבר הכנסת דני יתום. חברת הכנסת אורית נוקד. חבר הכנסת משה כחלון, אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי, אחריו – חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.
       
משה כחלון (הליכוד):
       
       גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לשם שינוי אדבר על איחוד הרשויות.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       זה מאוד מרענן.
       
משה כחלון (הליכוד):
       
       למעט התשובה שאני חייב לחבר הכנסת טיבי מהרמזור. יש לי תשובה שתביך אותך. אתה לא הכנת שיעורי בית.
       
       על כל פנים, ניצב בפנינו לדעתי פרויקט מעניין, פרויקט חשוב, פרויקט שלא יהיה נוח להרבה אנשים, להרבה רשויות, אבל כנראה אין ברירה וצריך לעשות אותו. על מנת שהפרויקט הזה יצליח, צריכים להתקיים כמה דברים. 
       
       הדבר הראשון, שלמעשה הוא הגורף, הוא הסכמה. אם משרד האוצר או משרד ראש הממשלה או משרד הפנים, אני לא יודע מי נוגע בדבר באופן ישיר, חושב שהוא יכול לבוא לרשויות ולכופף ידיים או לשבור ידיים, או ינסה ללחוץ בצורה זו או אחרת על מישהו וההוא יגיד לו: בסדר, מה שאתם אומרים נעשה - יש פה טעות. היישובים האלה חיים 54 שנים עם סטטוס מסוים, עם בעלי תפקידים, עם פונקציות, עם שירותים מסוימים. אי-אפשר לבוא יום אחד ולהגיד להם: חבר'ה, עכשיו רמלה ולוד - אתם רשות אחת, עילוט וכפר-כנא - אתם רשות שנייה, חיפה ונשר - אתם רשות שלישית.
       
       התוכנית הזאת כרגע נופלת על אוזניים כרויות. יש ראשי רשויות שאני בקשר אתם, שמוכנים לקבל את התוכנית, אבל לא כפי שמציגה אותה היום הממשלה. 
       
       מה שאני מציע לממשלה, לעמיתי, הוא לעשות את התוכנית הזאת בשלבים. לא חייבים להחליט אחרי 54 שנים, שבתוך חצי שנה או עד אוקטובר יהיה איחוד רשויות מ=266 רשויות ל=150. אפשר לאחד כרגע יישובים קטנים, לאחר מכן יותר גדולים, ופשוט לעבוד בשלבים.
       
       הדבר השני: אני שמעתי הרבה דעות וסברות מכלכלנים שונים. היו גם מי שטענו שזה לא יחסוך כסף. זו לא מלת קסם - לחסוך. יש מי שאומרים: לא חשוב כמה שזה יעלה, העיקר שנקצץ. לפעמים הקיצוצים האלה גם יכולים לא להשיג את המטרה שלשמה הם התבצעו.
       
       מה שאני מציע בעניין הזה הוא לעשות פיילוט. אי-אפשר להגיד שאני מנסה להיות פה דמגוג. 
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       עשו, בדקו ונכשלו.
       
משה כחלון (הליכוד):
       
       את זה אני לא יודע. אם עשו, בדקו ונכשלו, לדעתי לא יעשו את זה פעם נוספת.
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       - - - הניסיון של מטרופולין תל-אביב נכשל. 

משה כחלון (הליכוד):
       
       מטרופולין תל-אביב זה משהו אחר. אני לא יודע מה קרה בג'דידה-מכר, פה מדובר בהיקפים הרבה יותר גדולים.  אחרי שכמה יישובים יהפכו לעיר, זה ירוץ במשך תקופה - - -
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       - - - לעשות את כל המדינה בתוכנית אחת עם ראש עיר אחד.
       
משה כחלון (הליכוד):
       
       יש לי גם הסתייגות מזה, אני נגד זה. 
       
       אחרי הפיילוט, אעבור לנקודה נוספת. יש עולים חדשים ואזרחים ותיקים שלא רוצים לגור בעיר, מה לעשות? לבית-שמש הגיעו כ=14,000 איש, חלקם נטשו את פריס, חלקם נטשו את הערים הכי מתקדמות בארצות-הברית, והם גרים בבית-שמש. טוב להם בתנאים של הכפר בבית-שמש והם רוצים ליהנות מהשירותים של העיר. מי אמר שכל אזרח רוצה  לגור  בעיר?  יש אדם שאם תיתן לו כל הון שבעולם הוא לא יגור בעיר. 
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אני מבקשת לסיים.
       
משה כחלון (הליכוד):
       
       למה אני צריך לכפות עליו לגור בעיר? גם את זה צריך להביא בחשבון. 
       
       לסיכום, רבותי, אין פה הרבה  חברי הכנסת, אבל יש פה פרוטוקול. כל מהלך שיתבצע בכפייה יהיה כישלון חרוץ. אם אתה רוצה, אתה יכול להזיז מפעל, אבל פה אתה מזיז אנשים, בתים, חינוך ומוסדות. כל מהלך שאנחנו רוצים להריץ וכל פרויקט שאנחנו רוצים להריץ בממדים האלה ויש בו נגיעה לאנשים, אם לא יהיה בהסכמה, סופו להיכשל. תודה.
       
היו"ר אתי לבני:
       
       תודה.
       

מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
היו"ר אתי לבני:
       
       יש עכשיו הודעה לסגן מזכיר הכנסת.
       
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:

	ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הגנה על עובדים בשעת-חירום (הוראת שעה), התשס"ג-2003, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות. תודה.

היו"ר אתי לבני:
       
       תודה רבה.
       

הודעה בדבר כוונת הממשלה לאחד רשויות מקומיות
       
היו"ר אתי לבני:
       
       אנחנו ממשיכים בדיון. חבר הכנסת יעקב מרגי. אחריו - חבר הכנסת אריה אלדד. אנחנו מתחלפים. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       רציתי לאחל לך ברכות. 
       
קריאה:
       
       אתה יכול.
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אמרתי אותן.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       בבקשה.
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה,  בימים אלה, כשהממשלה קרה ואדישה לחלש ולבינוני, ולאחרונה גם לעובד, והיא מכשירה את דעת הקהל לקיצוצים הרחבים והכואבים, היא מרשה לעצמה להעלות  על  סדר-היום הציבורי ועל סדר-יומה של הכנסת את סדרי העדיפויות שלה. בראש סדרי העדיפויות של הממשלה האליטיסטית הזאת -  להוריד את העניים עד לרמה של אבדון, ואת הבינוניים, שהממשלה הזאת חרתה על דגלה לדאוג להם,  אל מתחת לקו העוני, ולזרוק אל הרחוב כמה שיותר עובדים מפוטרים. 
       
       קראנו לא מכבר, שהעברת משרד העבודה  אל משרד התמ"ס על מנת לעשות רצון איש ואיש, כמאמר המגילה, תגרום לפיטורי 200 עובדים ממשרד העבודה. עובדים - לא נורא, למה?  כי זה עוזר למעמדו של מאן דהוא. רבותי,  200 מפוטרים זאת אומרת 1,000 איש שסובלים במעגל הכי קרוב. 
       
       אדוני היושב-ראש, מכאן אני ניגש לנושא שעל סדר-היום: איחוד רשויות מקומיות. כשלעצמם איחוד ומיזוג נותנים הרגשה של ייעול, צמצום ושיפור מערכות, אך יש להביא בחשבון שלא בכל מקום זה יעבוד כך.  צריך להיות ענייניים ולא להעביר החלטה באופן גורף. צריך להקים ועדה של אנשי מקצוע, לא של אנשים פוליטיים, ואסביר למה. הוועדה  צריכה להיות של אנשי מקצוע והאנשים הפוליטיים יהיו משקיפים בה, אנשים פוליטיים מכל סיעות הבית. צריך לדאוג לא לזרוק את התינוק עם המים, וכך לא נמצא את עצמנו מרחיבים את מעגל היועצים הבכירים על חשבון העובדים הזוטרים שייפלטו בגלל איחוד הרשויות האלה. 
       
       כמו-כן יש  לשים דגש בחתך האנושי השונה ברשויות האלה. יש צרכים שונים מיישוב ליישוב. מי מבטיח לי שהמיזוג לא ייעשה לפי תוצאות הבחירות האחרונות לכנסת? מי ערב לנו שרשות מוצלחת לא תעבור לידי רשות נכשלת ומושחתת?
       
       לא נותר לי אלא לומר לכבוד היושב-ראש ולחברי: לי אין אמון בממשלה זו ובכוונותיה הזדוניות. צר לי, מטבעי אני אדם פוזיטיבי ומצטרף ליוזמות ענייניות, אך מה לעשות? בתקופתה הקצרה הצליחה הממשלה הזאת כנראה להוציא אותי מהנאיביות שלי ולערער את האמון באנשים שידעו להיות כפויי טובה. כבר חז"ל אמרו על זה: כל הכופר בטובתו  של חברו, סופו שיכפור בטובתו של מקום. 
       
       לסיום, כבר אמר  המשורר ונעים זמירות ישראל  דוד המלך עליו השלום: "אני אמרתי בחפזי כל האדם כזב". אין לי אמון בממשלה זו, בטח לא במשרד התמ"ס ולא באדריכל הגדול של המזימה הגדולה, השר אהוד אולמרט. תודה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אריה אלדד, אחריו - חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו - חבר הכנסת עזמי בשארה. 
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת,  לא הייתי בקיא ברזי כוונת הממשלה לאחד את הרשויות המקומיות וגם לא ביתרונות ובחסרונות של ההצעה הזאת. הלכתי לחפש קצת חומר על הנושא הזה, ומצאתי מאמר מעניין של מכון פלורסהיימר למחקרי מדיניות - שאינו חשוד שהוא מכון של מולדת או של האיחוד הלאומי - מאמרו של  ערן רזין מ=1999, שמונה את היתרונות והחסרונות בשיטה. על-פי המאמר, הוא לא מתעלם מהחסרונות השונים, אבל מתקבל הרושם שהיתרונות מרובים מהחסרונות. הוא מצביע על ייעול, הוא מצביע על הגברת כוח הרשויות הקטנות והחזקות והאפשרויות לשפר באמת את השירותים לתושבים. 
       
       חשבתי שבאמת היתרונות גברו על החסרונות, זה נשמע הגיוני לגמרי ולא הבנתי למה יהיה ויכוח, עד ששמעתי את חברי מהרשימות הערביות וכיצד הם מתנגדים לעניין מקיר לקיר, לא רק כי הם באופוזיציה, אלא כי מתקבל הרושם שהדבר הזה יותר טוב ממה שחשבתי.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       זה מתאים לך, זה ממש ברמה.
       
אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לכן, אין לי אלא להצטרף לברכתו של ערן רזין  לשיטה ולהמליץ על איחוד הרשויות האלה, כי בין השאר אולי אפשר יהיה להגביר את כוחן של רשויות מקומיות באופן שימנע השתלטות וביזה של אדמות הלאום על-ידי בנייה בלתי חוקית ועל-ידי שוד קרקעות של ארץ-ישראל. תודה רבה.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה מבזה את  הדמוקרטיה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אחריו - חבר הכנסת עזמי בשארה, ואחריו - חברת הכנסת דליה איציק. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש,  גבירותי ורבותי  חברי הכנסת, לעומת פרופסור אלדד, אני קראתי לא רק מחקר אחד של מכון פלורסהיימר, אני מכיר את האנשים שעבדו שם. אני ממליץ לך  לקרוא הרבה יותר חומר שיצא מהמכון הזה. עשית לעצמך מלאכה קלה וקראת מאמר אחד. אני לא זוכר  את המאמר הזה במדויק. אני לא בטוח, אבל אני חושד בך שלא העברת את כל האינפורמציה שיש במאמר הזה. אני יכול להגיד לך שבמכון פלורסהיימר - אם הוא אמון עליך - נעשו מחקרים רבים על הרשויות המקומיות הערביות ועל הצורך בתוכניות לעיור מואץ. בשום מחקר שאני מכיר שנעשה במכון הזה - אני מכיר רבים שנעשו במכון הזה - אף פעם לא מדובר על איחוד  רשויות כך סתם. 
       
       כשמדובר על איחוד רשויות, מדובר על תוכניות לפיתוח עירוני מואץ, אם אתה מכיר את המושג הזה. זה אומר לקחת שני יישובים חלשים ולפתח אותם למרכז עירוני, עם אזורי תעשייה, לא גזל קרקעות כמו שאתה אומר. נהפוך הוא. מדובר על הרחבת שטחי שיפוט, על אזורי תעשייה, על מרכזי מסחר, על מוסדות לימוד. 
       
       אלה התוכניות, אבל זאת לא התוכנית שלפנינו. התוכנית שלפנינו לוקחת את יישוב א' עם יישוב ב' ועם יישוב ג', ואת הבעיות של א', ב' וג' צוברים האחת מעל השנייה. במקום שהרשות המקומית תטפל ב=20  בעיות, היא תטפל ב=70, ב=80  או ב=90 בעיות. כלומר, זה רק יחמיר את מצבן של הרשויות המקומיות. אם נביא בחשבון את מצבן החמור במיוחד של הרשויות המקומיות הערביות, המצב יהיה חמור ביותר דווקא במגזר הערבי. 
       
       לפי מחקרים, גם של מכון פלורסהיימר וגם של מכונים אחרים, דרושים בין 25 ל=35 מיליארד דולר כדי לסגור את הפער בתשתיות בין היישובים הערביים ליהודיים. האם התוכנית הזאת יש בה ולו רמז לסגירת פערים? לפיתוח תשתיות נורמלי? לכן התוכנית הזאת, כפי שהיא, היא תוכנית להגברת המצוקה של היישובים בכלל ושל היישובים הערביים בפרט. אם תיקח שני יישובים משגשגים ותרצה לאחד אותם, ניחא, אין הרבה בעיות, אבל אנחנו מתנגדים דווקא לאיחוד הרשויות הערביות, כי אנחנו מכירים את הבעיות. אם תיקח יישוב משגשג, יישוב שאין בו אבטלה, שיש בו הכול, שיש בו תשתיות לתפארת, יחד עם יישוב אחר, יכול להיות שהאיחוד הזה לא צריך הרבה כדי להצליח. אם תיקח שני כפרים שמצבם "על הפנים" ותאחד אותם, הם יהיו עוד יותר "על הפנים" ולא יהיה אפשר לפתור את הבעיות. 
       
       לכן, אנחנו מתנגדים לתוכנית זאת. אנחנו חושבים שבמקומה, במיוחד בשביל הרשויות המקומיות הערביות, צריך להכין תוכנית לסגירת הפערים בתשתיות. אני יודע שזה ייקח זמן, אבל מדובר בסכום אדיר, ואם לא מתחילים עם זה היום, הפער רק יגדל והמצב רק יחמיר. תודה רבה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה. אחריו - חברת הכנסת דליה איציק, ואחריה - חבר הכנסת אברהם שוחט וחבר הכנסת ישראל אייכלר. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין לפנינו תוכנית לפתרון בעיות של השלטון המקומי, וגם לא לפתרון בעיות של יישובים ספציפיים, אלא יש תוכנית למה שנחשב ייעול כלכלי ולמטרות תקציביות בלבד, אבל כך אי-אפשר לגשת לבעיות של התושבים. נכון הוא שאפשר לתאר לעצמנו יישובים יותר גדולים, ואם ניקח את לונדון, למשל, נראה שהיא צמחה מתוך שלושה-ארבעה כפרים או ערים, ולכן אין לה מרכז. זו  צמיחה של מאות שנים, תהליך אורבניזציה, תהליך עיור. יש לה זהות עירונית. לקחת את בית-חנינא, כפר לכל דבר, ולהפוך אותו לשכונה ירושלמית - אני חושב שעד עכשיו תושבי בית-חנינא סובלים מזה. שועפאט היה כפר, ואחרי שבע בערב  לא  היה אפשר לנסוע למרכז העיר ירושלים. 
       
       אם לוקחים ארבעה-חמישה כפרים והופכים אותם לשכונות עירוניות, גם פוגעים בזהותם, ויעברו הרבה הרבה שנים עד שהמתח הזה יעבור. יש הגירה מהכפר לעיר, זה נכון, אבל ערים מסוימות סובלות מזה. ערים אחרות, שבהן היה תהליך תעשייה ותהליך התפתחות, כן יכלו לקלוט את ההגירה מהכפר לעיר. יש הגירה מהכפר לעיר שיצרה רק שכונות עוני מסביב לערים, ונוצרו בעיות חברתיות עוד יותר גדולות. תלוי, זה נושא שאי-אפשר לפתור אותו על-ידי איחוד. אין דבר כזה. 
       
       אני מסכים למה שאמרו קודמי, שביקרו את הצעד הזה, ואין לי מה להוסיף, אבל אני רוצה להתמקד בזווית אחרת, שאין לי עמדה אידיאולוגית בה. אין לי זהות קהילתית. אבא שלי מכפר, אמא שלי מכפר ונולדתי בעיר שלישית. אין לי זהות קהילתית. אבל יש זהות קהילתית ויש אנשים שאפילו גאים בזהות הקהילתית שלהם. יש אנשים שנמצאים בעיר מסוימת מאות שנים והם גאים בכך שיש להם זהות קהילתית. תשמע איך אחד אומר שהוא נצרתי, או שהוא חיפאי. טברייני יגיד לך שהוא טברייני, או אחד שהוא מצפת. יש זהות קהילתית כזאת. כל הכפרים הערביים הם כאלה. כולם. איש מתרשיחא לא יכול לתאר לעצמו שהיא תיעלם, שהיא תהיה כפר אחר. הוא לא רוצה. הוא היה מהגר לקנדה אם היה בא לו. אתה לא יכול להגיד את זה על כרמיאל, מה אני יכול לעשות? אתה לא יכול להגיד את זה על כרמיאל או על עפולה. על עפולה אולי, אבל על המצפים בגליל אי-אפשר להגיד שיש להם זהות קהילתית. מה אני יכול לעשות? אלה עובדות היסטוריות. 
       
       חלק מעיירות הפיתוח מפתחות לאט-לאט זהות קהילתית, ואנחנו רואים כמה חברי כנסת שמדגישים שהם משם. ראיתי הרבה הדגשה של אשדוד בכנסת שעברה. בכמה חוקים של אשדוד דנו?
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       סופה לנדבר. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       היו כמה חברי כנסת שהדגישו את אשדוד. אנחנו מדברים על זהות ערבית-כפרית-קהילתית, ואתה בא ורוצה לאחד את פקיעין, פסוטה, מעיליא ותרשיחא עם מעלות. לא יעלה על דעתם עם מעלות, כי אז פתאום מעלות תהיה מיעוט. לא יעשו את זה, אבל יאחדו באיזו צורה. אנשים לא רוצים את זה. אנשים מתנגדים לזה, כי זה יוצר מתחים. איחוד ג'דידה-מכר יצר מתחים מיותרים ולא חסך כלום. המתחים האלה בסוף לא רק שהם לא חוסכים כסף, אלא הם יוצרים בעיות שפתרונן יעלה כסף בעתיד. אז מה הכפייה הזאת? 
       
       ודאי שלאנשים במגזר הערבי יש דאגה, בכל פעם שיש איחודים, מכך שהם יפסידו אדמות, כי בכל צעד מינהלי שנעשה מלמעלה הם הפסידו אדמות. נניח שנתגבר על זה, תישאר הבעיה השנייה. 
       
       שלישית, אדוני היושב-ראש, אני מסכים עם חבר הכנסת כחלון, שאמר שאי-אפשר לכפות את זה מלמעלה. נכון. במקומות אחרים בעולם מקיימים על זה משאלי עם בכפרים, כמו בשווייץ וכו'. אי-אפשר לכפות את זה מלמעלה, כי יש יתרון שקוראים לו שלטון מקומי ואוטונומיה של שלטון מקומי, ואי-אפשר, על-ידי התייעצות במשרד האוצר ובמשרד הפנים, כדי לחסוך כסף, לכפות על אנשים דרך לניהול ענייניהם בשלטון המקומי. 
       
       דבר כזה אי-אפשר לעשות בצורה גורפת כזאת, ולכן אנחנו מתנגדים לזה. אני חושב שיימצאו הרבה מאוד ראשי מועצות מקומיות מהליכוד שיתנגדו לזה, ויימצאו הרבה אנשים שיתנגדו לזה, ולא צריך לערבב את היוצרות. אנחנו מתנגדים כי ציבור הבוחרים שלנו כולו חושב שזו  בעיה, וזו  בעיה רצינית. אין לנו עמדה אידיאולוגית בנושא. אנחנו אנשים עירוניים ברובנו בהשקפותינו, ואין לנו בעיה אידיאולוגית עם זה. יש בעיה של חיי יום-יום ושל חיי קהילות. הקהילות מתנגדות לזה, ואנחנו מייצגים אותן. חשבתי שחברי הכנסת רוצים שאנחנו נייצג אותן כל הזמן, והנה, אנחנו מייצגים אותן. תודה רבה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. חברת הכנסת דליה איציק - אינה נוכחת. חבר הכנסת אברהם שוחט - אינו נוכח. חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה. אחריו – חברי הכנסת עסאם מח'ול, משה גפני ונסים זאב. 
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו דנים עכשיו בנושא איחוד הרשויות המקומיות, ואכן, כפי שדובר כאן, יש מקומות שלא מתאימים לכך כי האוכלוסייה בהם אינה דומה, אבל יש מקומות שבהם צריך לעשות את זה ולו משום שעיריות רבות הפכו לחלק מן המנגנון הבזבזני של המגזר הציבורי, שעולה לנו בכללו 70 מיליארד שקל בשנה לשכר. כל הפקידים, המקורבים, הקרובים, הקבלנים, קבלני המשנה, ולא רק קבלני בנייה, אלא בכל עניין ועניין יש בזבוז אדיר של כספים ברשות השלטונית בכלל וברשויות המקומיות בפרט. 
       
       אנחנו יודעים שיש ברשויות המקומיות הרבה אנשים שעובדים בשכר נמוך ביותר, אבל לעומת זאת אנחנו שומעים דברים מדהימים על שכר של 40,000-50,000 שקל לאנשים שדווקא הם לא העובדים שיוצאים לרחוב לעבוד קשה. 
       
       לכן, יש פה מנגנון שבנה את עצמו מאז ימי הטורקים, ועד כדי כך שסיפר לי שר אוצר לשעבר, שיש בארצות-הברית מדינה בשם רוד-איילנד, ויש בה אותו מספר אזרחים בערך כמו במדינת ישראל כולה, ושם יש 500 עובדי מינהלה למערכת החינוך של אותה מדינה, חוץ ממורים ואנשי צוות. הוא אמר לי שבמדינת ישראל במערכת החינוך, בכלל זה ברשויות המקומיות במחלקות החינוך, יש 40,000 עובדי מינהלה.  זאת אומרת שיש פה מנגנונים שנבנו במגזר הציבורי - - - 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       יש שם גם מנגנון פדרלי.

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       יש ציבורים שלמים שמנועים או מוחרמים במנגנונים האלה, ויש קבוצות קטנות מאוד שהתעשרו. הרי אנחנו לא חושבים שעושר זה עוול. ההיפך הוא הנכון. העולם נבנה לא על-ידי שוויון קומוניסטי. תמיד יהיו עניים ויהיו עשירים. אבל מי שמרוויח את עושרו ביושר, יש חובה גדולה שהוא ייתן צדקה ויפרנס את העניים, וזכותו להיות עשיר ולהישאר עשיר. לעומת זאת, אנשים שהתעשרו על-ידי תקציבי המדינה, אם על-ידי מכרזים שהם זכו בהם בגלל קשרים לא הגונים ואם על-ידי משרות שהם זכו בהן בצורה לא הגונה, העשירים האלה אין להם שום זכות לעשוק את העניים ואין להעדיף אותם על עניי ישראל.
       
       עכשיו, כשהממשלה יושבת ורוצה לקצץ בפת לחמם של עניים, של ילדים, של עקרות בית שיצטרכו לשלם מס בריאות ממה שהן לא מרוויחות; עקרות בית, אגב, עובדות קשה יותר מאלה שיוצאות לעבודה, כי יש להן מה לעשות בבית. למרות זאת הן לא מקבלות שכר, והמפרנס משלם את מס הבריאות לפי החוק. לכן, אין שום סיבה, כמו שילד במשפחה לא משלם מס בריאות נפרד, שעקרת הבית תשלם מס נפרד. כשהולכים להטיל מסים שכאלה על עקרות הבית, שהן מונות 500,000 - ודאי שאם יש רשויות מיותרות, ויש רשויות רבות מיותרות, צריך לאחד אותן.
       
       מדברים גם על העניין של המועצות הדתיות, שהן מיותרות, כי העיריות יוכלו לעשות את העבודה הזאת.

אילן שלגי (שינוי):
       
       מי משלם ביטוח לאומי כשהאשה עובדת והבעל לומד כל הזמן בישיבה?

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אתה מודאג רק מאלה שלומדים בישיבה. מ=6 מיליוני אזרחים יש מעט מאוד שלומדים בישיבה. הלוואי שהיו הרבה יותר. אבל כל הראש שלכם הולך רק לעקור את אלה שלומדים תורה. לא אכפת לך ממאות אלפי מובטלים, שחלקם רוצים לעבוד וחלקם לא רוצים לעבוד. אבל מי שיושב והוגה בתורה ואיננו הוגה בתורה הסינית ומקבל משכורת באוניברסיטה, זה מה שמפריע לך. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       הוא משרת בצבא.

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       לכן אני לא יכול להתייחס לדבריך ברצינות, כי אתם רוצים רק לעקור את הכול. אבל אם אתה תרצה לדעת ברצינות, אני אשב ואראה לך, שכל אזרח משלם ביטוח לאומי. גם אם הוא לומד תורה הוא משלם ביטוח לאומי. אבל שעקרת בית תשלם מס בריאות, כשבעלה שמפרנס אותה ואת הילדים בקושי גם הוא משלם מס בריאות, זה עוול שאין כמוהו.   
       
       אומרים על המועצות הדתיות שיש בהן בזבוז, ואני לא חסיד של המועצות הדתיות בכלל, אבל אני יודע מראש, שראשי עיריות, כשיגיע העניין של צורכי דת, זה יהיה הסעיף האחרון - אחרי שהם יעשו את כל האירועים, את כל הטקסים ואת כל הטיולים שלהם בכל העולם. לכן אנחנו גם נתנגד לדברים האלה. 
       
       אבל, איחוד רשויות באופן עקרוני הוא דבר חשוב מאוד, כדי למנוע את המנגנון המנופח של הרבה עיריות מיותרות, ובמקומות שזה לא מתאים בגלל הרכב האוכלוסייה, צריך לא לעשות את זה בכפייה, אלא כל דבר לגופו. תודה רבה.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת משה גפני, אחריו - חבר הכנסת אבשלום וילן, אחריו - חבר הכנסת דהאמשה, ומסיים חבר הכנסת טיבי. 

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רק אומר לחבר הכנסת אייכלר, שתחילתה של החברה האנושית היתה דווקא בחברה שוויונית קומוניסטית, ולא רע לשאוף תמיד להגיע בחזרה לאותו דבר שטבוע בטבעו של האדם - השוויון ולא הפערים האלה. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       אם יהיה שוויון, בסוף לאף אחד לא יהיה כלום.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       לא. אני לא רוצה להקדיש את דברי לנושא הזה כרגע, אבל יהיו הזדמנויות. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       מה קרה לברית-המועצות?

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אני פתוח לדבר גם על זה. 
       
       היום אנחנו מתעסקים בנושאים שמראים עד כמה יש לנו עניין עם ממשלה אינפנטילית. זו ממשלה מסוכנת, אבל היא מאוד אינפנטילית, עסוקה במשחק של פירוקים וחיבורים - פעם משרדים, פעם רשויות מקומיות, והכול הולך באותו כיוון. חלק מהמשחק הזה הופך אולי להיות חלק מהמנטליות השוררת בימים אלה באזור, כאשר ממשל עוד יותר גדול מממשלת שרון מתעסק בפירוקים ובחיבורים במזרח התיכון בכלל, ומסתבך והולך ומסתבך. אני מאחל לנו שלא ניכנס למערבולת הזאת לא על-ידי עיצוב מפות מחדש, לא במזרח התיכון ולא ברמה של הרשויות המקומיות בתוך ישראל. 
       
       השאלה שעומדת על הפרק היא עוד פעם המדיניות של הממשלה להסיר מעליה את האחריות לטיפול בבעיות של השלטון המקומי ושל הציבור הרחב ולמתן שירותים שמגיעים לציבור הרחב ברשויות המקומיות. לא חשוב מה יקרה לו; חשוב לממשלה  שעל-ידי החלטה מכנית-טכנית היא תפתור את בעיותיה ולא את בעיותיו של הציבור עצמו. 
       
	אנחנו דנים עכשיו בהחלטה על חיבור מועצות, וקודמי דיברו על האבסורד שבכך, ועל פיילוט ועל תוצאות הפיילוט שאתם מציעים לנו עכשיו מחדש. אנחנו ראינו את זה ביישובים שחוברו להם יחדיו ורק הגבירו את הבעייתיות שלהם. כאן אין שאלה של אסטרטגיה תכנונית. אף אחד אפילו לא טוען שמבחינה תכנונית זה נחוץ, שאסטרטגית זה דבר שיועיל ליישובים האלה, שאסטרטגית זה דבר שיועיל לתושבים של המקומות האלה, אלא זו החלטה בתוך משרד, שמקלה על הביורוקרטיה שעובדת ומנהלת את המשרד הזה.   

	אני חושב שכאן נעשה עוול, שאם הבית הזה מרשה לו לעבור, אנחנו גורמים סבל ואנחנו מעמיקים את הבעיות שגוברות ממילא בלי ההתערבות הזאת, שהיא התערבות אומללה של המדינה בחיסול השירותים ובפגיעה נוספת במצב הקיים ביישובים. 

	השאלה העומדת על הפרק היא, האם מישהו טרח בכלל לשאול מה הוא האינטרס של התושבים? האם מישהו טרח לשאול אם זה מתאים לתושבים? האם זה מתאים מבחינה היסטורית, מבחינה תרבותית, מבחינת עיצוב התודעה של המקום, של כל יישוב מהיישובים האלה? האם מישהו טרח לקחת על עצמו לשאול את התושבים? 

       אני חושב שיש כאן החלטה דיקטטורית אומללה, שתפגע בסופו של דבר ביישובים, והיא גם לא תחסוך שום כסף ושום תקציבים. מילא אם היו באים ומציעים לנו, שמעכשיו יישובים שיוקמו יש לגביהם מודד, ואם יש ביישוב 3,000 תושבים תקום בו רשות מקומית. אבל לבוא ולהפוך את הקערה על פיה, לפרק את הקיים ולחבר אותו מחדש בצורה שרירותית על-פי ערכים טכניים ומכניים, זה נורא ואיום.  אני חושב, כשדווקא במדינת ישראל, מדינה שמתגאה ומתפארת ברמה ההיסטורית האידיאולוגית, שיש בה כל כך הרבה סוגים של יישובים, כמו מושב ומושבה, קיבוץ ועיירה, עיירת פיתוח ועיר, כפר קהילתי ומה שלא תרצו -  כשדווקא כאן מנסים לפגוע עכשיו בשם הייעול, אני חושב שזה בלוף, ושהממשלה הזאת מרמה את הציבור. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה.  חבר הכנסת משה גפני, ואחריו - חבר הכנסת נסים זאב. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, נושא איחוד רשויות, שהממשלה הודיעה שהיא תבצע - קודם כול, אני רוצה להגיד לחברי הכנסת הנכבדים שהגישו את ההצעות לסדר-היום שבעקבותיהן אנחנו מקיימים את הדיון בנושא: אל תתרגשו. הממשלה לא הולכת לקיים שום דבר ממה שהיא הבטיחה. לפגוע בחלשים - כן. זו  ממשלה שלא תעשה שום דבר שיפגע בה פוליטית ושיהיה טובת המדינה. כבר אמרתי בנאומי הקודם, שאנחנו רואים איך הם מסבכים את משרדי הממשלה ואיך הם עושים דברים בלתי מתקבלים על הדעת, כיוון  שפה צריכים לשלם לאולמרט, פה צריכים לשלם למפד"ל ופה צריכים לשלם לשינוי.
       
       מה זה: לאחד רשויות? אני בעד איחוד רשויות. הייתי יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה בקדנציה הקודמת, ואני חושב למשל שצריך לאחד את הקריות. יש יישובים שיש להם  המנטליות והמסורת שלהם, ויש דברים שחייבים לשמר. אדם בנה את ביתו באיזה יישוב עם ייחודיות מסוימת, ואי-אפשר לפגוע בו. אבל שמישהו יסביר לי מה ההבדל בין קריית-מוצקין לקריית-ים? מי שנוסע, מי שמתגורר שם ומי שעובר שם - האם מישהו יכול להסביר לי למה צריך להחזיק כל כך הרבה ראשי ערים, כל כך הרבה סגנים, כל כך הרבה מזכירים, מנכ"לים, מהנדסים ומנהלי מחלקות חינוך? על מה? אנחנו מדברים על זה שלוקחים כסף ממשפחות ברוכות ילדים, שמורידים אותן לסף עוני מוחלט. פוגעים במשפחות השרויות במצוקה כלכלית באופן החמור ביותר. אז צריך לבזבז כסף על כל כך הרבה נושאי משרות מיותרים לחלוטין?
       
       נכון, זה לא יכול להיות דרקוני. לא יכול לבוא פקיד במשרד האוצר ולהגיד: אנחנו נאחד רשויות. נקודה. ניקח את המפה ונאחד. יש בני-אדם מאחורי שמות היישובים האלה. אבל, יש מקומות שחייבים לאחד אותם, גם למען הייעול. יש מחלקת חינוך בקריות - לא צריך שיהיה מנהל אחד? צריך שיהיו כמה? כשעובר תלמיד מקריית-מוצקין לקריית-ביאליק, צריך לשלם אגרת חוץ וצריך את כל הדברים האלה? יש מקומות  שבהם אתה מאחד גם בתי-ספר, ואתה עושה מערכת חינוך ומחלקת תברואה טובות, וזה יותר זול עשרת מונים.
       
       אם אתם מודאגים מכך שלממשלה הזאת אכפת מטובת המדינה, אתם פשוט טועים. אם אתם חושבים שניתנת עדיפות ראשונה לייעול ולחיסכון במה שלא צריך, במה שמיותר לגמרי, ורק אחרי זה חושבים במי לפגוע, אתם טועים. זו  ממשלה שכיוון  שהיא צריכה לתת שלושה משרדים למפלגה שיש לה  בקושי שישה מנדטים, היא תיתן לה שלושה משרדים. היא צריכה את שינוי - היא תיתן לה חמישה משרדים. היא אמרה שהיא תסגור את משרד המדע. מדע זה דבר חיוני מאוד, וטכנולוגיה - עוד יותר. זה לא יכול להיות יחד במשרד? הרי היתה החלטת ממשלה. באותה החלטת ממשלה על סגירת משרדים וצמצומם,  היתה החלטה לסגור את משרד המדע, אבל באו חברי הכנסת טומי לפיד ופורז ואמרו: לא. אנחנו צריכים לתת למודי זנדברג את משרד המדע. אז נותנים לחבר הכנסת מודי זנדברג את משרד המדע. מורידים כסף מערי הפיתוח, מהגליל ומהנגב כיוון שחבר הכנסת מודי זנדברג צריך להיות שר, שאם לא כן  יהיה משבר בשינוי ולא תהיה קואליציה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תסיים בבקשה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני, בסדר.
       
       זו  החלטת ממשלה. חבר הכנסת אחמד טיבי, נכון? אני טועה?
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       יסגרו את המדע ולא את המשרד.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       זה בכלל לא הנושא של המדע. זה הנושא: צריך לתת תפקיד.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       מודי למדע - זאת המטרה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       נכון.
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אם אתם דואגים שמא הממשלה הזאת תייעל ותחסוך במצב הכלכלי הקשה שאנחנו מצויים בו - כמו שאמרו על גודל הממשלה - אתם טועים. לא ייעלו ולא יחסכו. ימשיכו לתת משרות פוליטיות וייקחו מהחלשים.
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       שיעבירו את כל העסקנים שלהם לעיריות. הם גרמו למשבר. פעם זו היתה ההסתדרות. 
היום - - -
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני מדבר על ההנהגה הנוכחית. אם מישהו תולה תקוות, צריך לתלות תקוות. קודם כול, צריך להתפלל לקב"ה, וזה הדבר הראשון והחשוב והדבר היחיד שיכול היום באמת להועיל, ולבקש שהממשלה הזאת תיפול ומהר. תודה רבה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה.

       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       עתה הודעה לסגן מזכיר הכנסת.
       
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:
       
       ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת הצעה בדבר הסמכת ועדת הכספים לקבוע את משכורותיהם של השרים וסגני השרים ותשלומים אחרים שישולמו להם או לשאיריהם. תודה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה.

       
הודעה בדבר כוונת הממשלה לאחד רשויות מקומיות
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה. אחריו - חברי הכנסת אבשלום וילן, עבד-אלמאלכ דהאמשה וחיים רמון. שר הפנים הלך. הוא יודע.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני יודע שעכשיו האמריקנים מאחדים את בצרה ואת בגדד בהפצצות ועושים אותן עיר אחת מאוחדת, אבל אני לא יודע איזו הפצצה רוצים לזרוק עלינו פה בערים האלה ואיך רוצים לאחד אותן. באיזו שיטה? באיזו צורה? בהסכמה?
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       פתחת טוב - תמשיך.
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       הפך את הפרת והחידקל.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       זו הפעם הראשונה שחבר הכנסת טיבי בעדך. אני מציע לך למחוק את זה מהפרוטוקול, כי חבר הכנסת טיבי בעד זה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       חבר הכנסת טיבי תמיד אתי, אלא שכלפי חוץ הוא מראה הפגנתיות כזו.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       חבר הכנסת נסים זאב, מת עליך.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אפילו את רע"ם ואת בל"ד לא הצלחנו לאחד, אז רוצים לאחד פה ערים?
       
       אדוני היושב-ראש, אם באמת היתה מטרה קדושה של הממשלה הזאת, מטרה נעלה, לחסוך בכספים ובאמת להשתמש באותם כספים - - -
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       "נעלה" - בסדר. "קדושה" - אין- - -
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       יש קדשה.
       
       אם באמת היתה מטרה נעלה ורוצים לקחת את אותם כספים כדי למנוע את הגזירות של ביבי נתניהו, שרוצה להחליף את גברת תאצ'ר - כשרוצים לדבר על התדמית של שר האוצר שלנו, אומרים: הגברת תאצ'ר, ראש הממשלה הקודמת, שבאמת רדפה שם את העניים וכולם שנאו אותה, ואחריתה היתה מרה. הוא בא להרוג את מעמד הביניים - גזירות כלכליות גדולות ורחבות. אם בעצם רוצים באותם כספים להשתמש כדי לעזור לאוכלוסייה, הייתי באמת תומך בכל לבי בעניין הזה. 
       
       אבל תראו מה קורה: כשבממשלה הקודמת היה השר אליהו ישי, היתה הבטחה של ראש הממשלה לקלוט את אותם רעבים ללחם, אותם יהודים שחורים באתיופיה, שנמצאים שם ממש בגטאות, ולא מוכנים לקלוט אותם פה במדינת ישראל אפילו במעברות. 20,000 איש ממתינים לעלייה, וכולם יהודים. אבל מה לעשות? הם אנשים מסכנים, אנשים לא עשירים, והם לא יכולים לעלות בכוחות עצמם. הם מחכים לסוכנות היהודית שתעלה אותם. מה אנחנו שומעים? - קול ענות חלושה. שומעים חברי כנסת, בלי להזכיר את שמם, שאומרים שאין כסף לקלוט את האתיופים. אבל מעניין שכשהיתה רעידת אדמה בטורקיה, מדינת ישראל רצה לחלץ את אותם מסכנים. טסו מטוסים עם תרופות. פה יש, למה? צריכים להפגין כלפי העולם: הנה, אנחנו אנשים הומניים, אנחנו אנשים אנושיים. אבל כשהיהודים שלך גוועים ברעב ומחכים לעלייה, פה אין כסף. אז מה הבלוף הזה שרוצים פה לאחד את הערים? את מי רוצים לאחד?
       
       יש פתגם: "בתר עניא אזלא עניותא"  - למשל:  רמלה ולוד. שתיהן ערים מסכנות ועניות - בואו ונאחד אותן וניתן להן "צ'אפחה" אחת בבת אחת. למה צריכים כל אחת בנפרד וכל אחד לחוד? אבל כשאנחנו מדברים על בת-ים וחולון ותל-אביב, שזאת באמת שכונה אחת, האם יעלה על דעתו של מישהו לאחד את כל העיר הזאת, לעשות אותה עיר אחת? אז אם רוצים באמת לקבוע קריטריונים ונהלים וללכת לפי גודל שטח ולפי גודל האוכלוסייה בכל עיר ועיר, עשו זאת. אפשר לעשות כמו שעשה טדי קולק בזמנו, מינהלות שכונתיות בירושלים. זה עבד די טוב. עשו את זה במינהלות, תנו לכל ראש מינהל את התקציב שלו, תנו את זה לפי אוכלוסייה. אבל אל תפגעו בשירותים החיוניים שבקושי האזרח מקבל אותם, בחרפת רעב. 
       
       יש ביקורת כל כך קשה. הרי אם יכלו לחבר את מבשרת עם ירושלים היו עושים זאת מזמן. עד היום זה לא עלה בידו של ראש העירייה. מדוע? כי זה לא עובד. אז להביא את זה בחקיקה ולא בהסכמה? לא יעלה על הדעת דבר כזה, ואני מקווה שחברי הכנסת לא ייתנו יד לנושא הזה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אבשלום וילן - לא נוכח. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה - לא נוכח. חבר הכנסת חיים רמון - לא נוכח. בבקשה, חבר הכנסת אחמד טיבי. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       קראת לי?

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       אתה לא היית. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       יצאתי לשנייה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       אי-אפשר. חבר הכנסת טיבי, אתה מסכם. עשר דקות, בבקשה. 


אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי  חברי הכנסת, אני רוצה לומר שכבר הבעתי את דעתי, שאני מתנגד לרעיון של כפיית איחוד יישובים, מסיבות שאפרט.
       
       א. במדינת ישראל לא הוכח שום מודל של הצלחה של איחוד כזה; ב. הכפייה שבדבר. אני מתנגד לכפיית איחוד על יישובים, גם כשהם יישובים שכנים. אם משרד הפנים יאמר לנו, ששני יישובים סמוכים, לאחר משאל עם, הסכימו ברוב בכל יישוב נתון לאחד, בבקשה. מה לי ולהתנגדות הזאת, אם התושבים עצמם רוצים זאת? אבל אני לא מכיר שום צמד יישובים סמוכים שדורשים או מתנדבים להיטמע ברשות מקומית אחת. 
       
       כבר הזכרנו פעם אחר פעם את המודל של ג'דידה ומכר, של פרדס-חנה וכרכור. באים ואומרים אנשים המסנגרים על ההחלטה לאחד רשויות, שיש בזבוז כספים. אני רוצה לומר כאן ועכשיו: אם יש רשות מקומית שמוכח שהיא מבזבזת משאבים, מנהלת בצורה לא חוקית את ענייני הרשות המקומית, העירייה או המועצה המקומית, יש לפתוח בחקירה – יש מה שקרוי מנגנון של ועדת חקירה של משרד הפנים, יש משטרה – לדעת למה מבזבזים כסף, איך מבזבזים כסף. 
       
       אני רוצה לומר עוד יותר: להיתלות בטענה הזאת כדי לבטל רשות מקומית? אפשר לרענן מערכת, או לבקש לצמצם מנגנון מוניציפלי מנופח. זה לגיטימי. נכון, אנחנו יודעים שבמנגנון מוניציפלי ברשויות מקומיות לעתים יוצרים תפקידים על מנת לרצות אנשים למטרת בחירות. אגב, זה קרה אפילו מסביב לשולחן הזה של הממשלה. נכון, חבר הכנסת גפני?

משה גפני (יהדות התורה):
       
       נכון, עם משרד המדע. 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       בבקשה. מודי למדע. בשיחות בין משלחת שינוי למשלחת הליכוד כל הזמן טומי אמר: מודי למדע, מודי חייב להיות שר. אז יצרו בעבורו משרד שהיה אמור להתבטל. כמה כסף היה אפשר לחסוך?

משה גפני (יהדות התורה):
       
       בכסף הזה היה אפשר להחזיק הרבה מאוד משפחות. 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       בבקשה. אז מודי הוא שר המדע. זה תורם למדע שמודי הוא שר המדע? ממש לא. 
       
       אני דווקא בא מקהילה שאי-אפשר לאלץ אותה לאחד יישובים, כי זה יוצר בעיה חברתית, צריך להודות. זה אכן יוצר בעיה חברתית כאשר אתה מאלץ את טייבה ואת קלנסואה ואת טירה להתאחד, הם לא רוצים. אלה לא יישובים חדשים כמו היישובים שהזכיר חבר הכנסת גפני, קריית-מוצקין, קריית-חיים, קריית-אתא. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       קריית-ים. 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אני מזכיר את שמותיהם של יישובים שקיימים לפעמים מאות שנים. איך אתה יכול לבטל אותם במחי יד? להגיד להם: בהחלטה של שר הפנים אתם לא קיימים יותר? זה היסטוריה, זה תרבות, זה הווי, זה זיכרון אנושי, מקומי. 
       
       לכן ניסיון הכפייה הזה נכשל בעבר, ואני צופה שהוא ייכשל בעתיד. אלא שהפעם הריח של הניסיון הזה חזק יותר. הפוטש המוניציפלי. יש כאן פוטש מוניציפלי, ולכן החשש. לא רק שאני מתנגד לאיחוד מוניציפלי של יישובים, אני שייך לקהילה שלא הקימו בה יישובים חדשים. והרי אנחנו לא תובעים הקמת ערים ערביות, אלא הקמת עיר ערבית חדשה, יישובים קהילתיים, ולהקצות להם קרקע מקרקע המדינה, לתת להם קרקע. כאן באים לצמצם את הרזרבה הקרקעית של כל יישוב על-ידי האיחוד. 
       
       ההיגיון הקלוקל הזה של אחד מחברי הכנסת, פרופסור אלדד, שעלה לכאן ואמר: לאחר ששמעתי שכל נציגי הסיעות הערביות מתנגדים לרעיון, אני מתחזק בדעתי. פתאום הפך הדבר להיות דבר לאומי או לאומני. איזה מין ארגומנט רדוד, שטחי? אמרתי שאני מתנגד מסיבות חברתיות, קהילתיות, גם כלכליות. מה, כל נושא שחשוב ליישובים יהודיים, אני אגיד שמכיוון שיהודים רוצים כך אני מתנגד? מה, אני פאשיסט? איזה מין שטחיות זאת? 
       
       לכן, אדוני, צריך להקים עיר ערבית חדשה, ולא לאחד רשויות, אלא, כפי שאמרתי, בהסתייגות אחת: אם היישובים עצמם, במשאל עם, מסכימים. ואין יישובים שמסכימים. 
       
       הדמיון המפותח של חבר הכנסת נסים זאב מדבר על איחוד ערים עירקיות על-ידי מפציצי
52=B. זה דימוי ישראלי של השבוע האחרון, של החינגה והאופוריה ההולכת ומתמוגגת בימים האחרונים, של מפציצי 52=B, שמפציצים ערים. 

	אני קראתי לפני שבוע את שער "היום" של עיתון "מעריב", ולא האמנתי למראה עיני. היה כתוב - -  - 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       תגיד לי, אתה לא רוצה ללכת הביתה?
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
	יש לי עשר דקות, גפני.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       עוד שתי דקות.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       היה כתוב – כותרת – "אם כבר מפציצים". סליחה שלא הבאתי את זה אתי. שני עמודים. כותרת: "אם כבר מפציצים". ומתחת לזה מה יש? סמלים אורבניים – אנחנו מדברים על התפתחות אורבנית  שיש בבגדד. ועיתון "מעריב" ממליץ, רבותי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, להפציץ, "אם כבר מפציצים" – זו הכותרת. מה יש שם? המסגד של סדאם. למה קוראים לו "המסגד של סדאם"? צריך להפציץ אותו. כך בעיתון "מעריב". מסגד סדאם, זה יהיה המסגד הגדול ביותר בעולם, הקמתו תסתיים ב=2005 – אם כבר מפציצים. מדריך למפציץ האמריקני – כך כתוב בעיתון "מעריב". ב"וושינגטון פוסט" לא כתבו את זה, ב"ניו-יורק טיימס" לא כתבו את זה, אפילו ב"ניו-יורק פוסט", שהוא רדוד יותר, לא כתבו את זה. 
       
       מה עוד היה שם? מדריך למפציץ האמריקני, ל=52B=. יש שם "מגדל בבל המשופץ", מונומנט אורבני מכוער –  כתוב בעיתון "מעריב" – צריך להפציץ אותו. למה להשאיר אותו על כנו?  צריך להפציץ, כי זה בבגדד. בשלב זה האמריקנים לא קנו את ההמלצות של עיתון "מעריב" – בשלב זה. אתר החייל האלמוני העירקי, האתר היפה ביותר בבגדד – אם כבר, אז מפציצים. למה לא להפציץ? הם כבר שם, מעל בגדד.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תסיים בבקשה.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - של בודהה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       שם זה אנטי-ציוויליזציה, ציוויליזציה חשוכה, אפגנית, מוסלמית. פה, אם כבר מפציצים – זו אסתטיקה – משפרים את פני העיר בגדד,  שיפור פני העיר. יש במשרד הפנים מחלקה לשיפור פני העיר. אז משפרים את פני העיר בגדד ומפציצים אותה על ימין ועל שמאל.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       די כבר.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה לא אוהב את זה.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       די כבר.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה לא אוהב את זה, חבר הכנסת פרוש.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       - - -
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חבר הכנסת טיבי, תסיים בבקשה. 
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה בעד להפציץ את המסגד בבגדד, חבר הכנסת גפני?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני צריך ללכת הביתה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       רוצה ללכת להתפלל? לך יש מקום. לאנשים בבגדד לא יהיה מקום להתפלל אם יפציצו את המסגד.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חבר הכנסת טיבי, איזה קשר יש בין בגדד לטייבה, תגיד לי. אתה דיברת על טייבה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       לא, דיברנו על אלמנטים אורבניים, אדוני.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       בבקשה תסיים.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       לא זכור לי שהערת את ההערה החשובה והמעמיקה שלך לחבר הכנסת נסים זאב, שדיבר על איחוד הערים בגדד ומוסול באמצעות 52B=. נדמה לי שלא הערת לו על כך. 
       
       על כל פנים, אני אסיים, אדוני היושב-ראש, באומרי כי ההתנגדות שלי לדבר היא התנגדות מעשית, פרגמטית, תועלתנית. הדבר יביא נזק יותר מתועלת, ועל כן אני מציע שהממשלה הזאת תחזור בה שוב, כפי שחזרה בה בעבר, למרות ההבטחה הראוותנית של חבר הכנסת גפני שהממשלה הזאת מבטיחה ולא מקיימת. תודה רבה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       לא, יש תקנון, יש פרוצדורה.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       משם, משם. בכוח לא עושים, רק ברצון טוב. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       לא עושים, בסדר. אנחנו כבר ניהלנו ישיבות יחד, אתה יודע את זה טוב מאוד. אני מתפלא על הדרך הזאת, עם כל הכבוד.
       
       בכל אופן, כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, כולנו יודעים שהצעת האיחוד על פניה איננה הצעה שבאה בתום-לב. אילו היה הדבר אכן כך, אפשר היה להתייחס לזה אחרת. אנחנו קוראים את כוונות הממשלה על-פי הניסיון. באילו יישובים נעשו איחודים? באילו יישובים הוצע לעשות איחודים? לא מציעים לאחד, למשל, את טירה וכפר-סבא, שהן די קרובות ודי שכנות. אם הכוונה לחסוך, אז נחסוך. לאחד את נצרת-עילית עם המטרופולין שמסביב – אני מוכן. יושב פה גם יושב-ראש המועצה לשעבר. מוכנים להתאחד: כפר-כנא ומשהד וריינה ועין-מאהל עם נצרת-עילית. זה מקובל? זה מוצע? בואו נחסוך. אם הכוונה לעשות חיסכון בתום-לב, לטובת העם ולרווחתם של כל התושבים, זה באמת אפשרי. אבל לא זה מה שמציעים לנו.
       
       כמובן, ההצעה גם איננה נותנת  שום פתחון פה לתושבים עצמם. מותר לשאול גם את התושבים, חבר הכנסת פרוש. הרי מדובר בבני-אדם. אנחנו לא מאחדים שקי חול או עגבניות או הפצצות שמתאחדות עכשיו. אם זה דרך דם ובהפצצות, זה כבר משהו אחר, אבל כאשר מדובר במשפט אזרחי, כאשר מדובר באיחוד של יישובים בצורה מתוקנת – חבר הכנסת פרוש, לא שמעתי אותך, אתה בעד ההפצצה של המסגד בבגדד? אני רוצה לשמוע קודם את התשובה שלך, ואחר כך תדבר אלי. כבודו, אם היה מדובר בהלך רוח, בהסכמת התושבים או בידיעתם, מילא, אפשר היה להתייחס לזה אחרת. אבל לא יכול להיות שיבואו בכפייה כזו, באמצעים שאין בינם לבין רצונם של התושבים שום דבר, באמצעים שאין בינם לבין תום-לב שום דבר, וכאילו לכפות איחודים. הדברים מדברים בעד עצמם, ואנחנו דוחים את ההצעה ומתנגדים לה. תודה, אדוני.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חברי הכנסת, יש פה שתי הצעות סיכום, אחת של סיעות בל"ד ורע"ם - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       מי קורא? בבקשה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       יש גם - - -
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       בסדר, יהיו שלוש.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       הצעת סיכום מטעם סיעת בל"ד וסיעת רע"ם לדיון בנושא הודעה בדבר כוונת הממשלה לאחד רשויות מקומיות:
       
       1. הכנסת קוראת לממשלה לכבד את הייחוד המוניציפלי של היישובים הקיימים המתנהלים על-ידי השלטון המקומי. איחוד יישובים הוא לא נוסחת קסם לייעול בניהול מוניציפלי. 
       
       2. הכנסת קוראת להכין תוכנית לפיתוח עירוני מואץ באזורים המתאימים, שתכלול הרחבת שטחי שיפוט ואיחוד רשויות באופן סלקטיבי ולא גורף ובהסכמת התושבים.
       
       3. הכנסת קוראת לממשלה להכין, בשיתוף עם הרשויות המקומיות הקיימות, תוכנית לסגירת פערים.
       
       4. הכנסת קוראת לממשלה להכין תוכנית-אב לסגירת הפער העצום בתשתיות ובתקציבי הפיתוח בין הרשויות המקומיות היהודיות והערביות. 
       
       5. הכנסת קוראת למשרד הפנים ללמוד את ניסיונות האיחוד של העבר ולהסיק את המסקנות מן ההצלחות ומן הכישלונות.
       
       6. הכנסת קוראת לממשלה להכיר ביישובים הלא-מוכרים.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. יש הצעת סיכום מטעם סיעת יהדות התורה. בבקשה, חבר הכנסת גפני.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, הצעת סיכום מטעם יהדות התורה:
       
       הכנסת סבורה,  כי הממשלה יודעת לפגוע בשכבות החלשות ובערי הפיתוח בנגב ובגליל, אך לא תפגע פגיעה פוליטית בעשירים. 
       
       הכנסת איננה מאמינה להודעות הממשלה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. יש הצעת סיכום מטעם סיעת ש"ס. בבקשה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       הכנסת רואה בחומרה רבה את הודעת הממשלה בדבר כוונתה לאחד רשויות מקומיות בדרך של יוזמות חקיקה חדשות ומוזרות. המדיניות הזאת פסולה, והיא תפגע בזכויות האלמנטריות של האזרחים הנוגעים בדבר, בכל תחומי החיים המוניציפליים, ובעיקר בענייני רווחה וחינוך. התוצאה תהיה פגיעה בשכבות החלשות והפקרתן. המטרה של הממשלה כביכול לחסוך בתקציב – אינה אמת, והיא תפגע פגיעה קשה במשאבי אנוש. 
       
       עקב כך אין לכנסת אמון בממשלה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. יש הצעת סיכום מטעם סיעת חד"ש-תע"ל. בבקשה, חבר הכנסת מח'ול.

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       הצעת סיכום מטעם סיעת חד"ש-תע"ל לסיכום הדיון בעניין איחוד רשויות מקומיות:
       
       1. הכנסת קובעת, שאיחוד רשויות מקומיות לא יביא לחיסכון, אלא אם כן הוא ילווה בביטול משרות ובקיצוץ תקציבים. קיצוץ תקציבים וביטול משרות כאמור יביאו לפגיעה ברמת השירותים החיוניים והבסיסיים של התושבים.
       
       2. ההחלטה לאחד רשויות מקומיות איננה נובעת מאסטרטגיה תכנונית ואינה מתיימרת לענות על בעיות התושבים ולא לקדם את האינטרסים שלהם. כמו-כן היא מתעלמת מדעתם של תושבי היישובים האלה ומסתמכת על החלטה טכנית ומכנית בלבד. 
       
       3. הכנסת קובעת, שהמטרה של איחוד רשויות מקומיות היא לצמצם את שטח השיפוט ולהמשיך במדיניות של הפקעת קרקעות וחנק, כאשר מדובר ביישובים הערביים בישראל.
       
       4. על כן הכנסת קוראת לממשלה לחזור בה מהכוונה לאחד רשויות מקומיות. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה - - - 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       מהסוף להתחלה.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       מה?

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       מהסוף להתחלה.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       לא. בהתחלה אנחנו מצביעים על הצעת סיכום מטעם סיעת חד"ש-תע"ל.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       סליחה - - - 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       באמצע הצבעה - - - 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       מה זה הדבר הזה? 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       מה, אנחנו צריכים לחכות. סליחה.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       מה זה הדבר הזה. 

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       זה לא בסדר. אני לא מבין.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       איזה מין דבר זה?

קריאות:
       
       - - - 

נסים זאב (ש"ס):
       
       - - -  אתה הפחדת - - - 

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       מה קורה פה?

קריאות:
       
       - - - 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תירגעו, תירגעו, חברים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       זה לא יכול להיות, אתה הכרזת על הצבעה.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       יש הצעת סיכום מטעם סיעת הליכוד. גדעון, בבקשה. 

קריאות:
       
       - - - 

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה מבזה את הכנסת. 

קריאות:
       
       - - - 

גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני, אני מבקש שתגן עלי. אני לא יכול לקרוא באווירה כזאת.

קריאות:
       
       - - - 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תירגעו, חברים. מה זה? איזו הפגנה זו? אני לא מבין. 

קריאות:
       
       - - - 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       ש"ס כתבו, אתם כתבתם, כולם כתבו. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני, אני מציע שתרחיק כמה מהמפריעים פה וניתן יהיה לקיים דיון. 

קריאות:
       
       - - - 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       זה בניגוד לתקנון.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       לא התחלתי את ההצבעה. אם הייתי מתחיל את ההצבעה, לא הייתי נותן לו. ההצבעה לא התחילה. 

קריאות:
       
       - - - 

גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני, אני לא יכול לקרוא. בכל הכבוד, אני עומד על זה שאני אקרא הודעת סיכום באותו אופן שבו קראו אחרים. 

קריאות:
       
       - - - 

נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, התחילה ההצבעה - - -  היושב-ראש הכריז על הצבעה.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       לא התחילה. לא התחילה.  ההצבעה לא התחילה. לא התחילה ההצבעה. 

קריאות:
       
       - - - 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       למרות ההפרעות שלכם, אני אקרא הצעת סיכום מטעם סיעת הליכוד: 
       
       הכנסת חוזרת ומאשרת את תמיכתה במדיניותה של הממשלה לחיזוק השלטון המקומי תוך ביצוע התייעלות לטובת כלל אזרחי ישראל.

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אפשר ללכת לשתות תה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. רבותי חברי הכנסת - - - 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אי-אפשר להכריז על הצבעה ואחר כך - - - 

קריאות:
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לשבת. נא לא לאיים על היושב-ראש. אדוני סגן היושב-ראש, נא לשבת. תאמר מה שאתה רוצה מהצד. קודם כול שב. 

קריאות:
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, נא לשבת. איש לא יקרא קריאת ביניים אחת כאשר הוא לא יושב. דברי מתלוננים בנחת נשמעים. חבר הכנסת ברכה, בבקשה. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, הדברים מכוונים בעיקר אליך. אני לא חושב שהכנסת צריכה להתנהל בצורה חסרת אחריות וחסרת הגינות כזאת. היושב-ראש, חבר הכנסת נודלמן, הכריז על הצבעה, וכששמנו את האצבעות על הכפתורים - חבר הכנסת סער יכול לעשות תרגילים, זכותו, אבל אסור ליושב-ראש לבזות את הכנסת. זה דבר שלא ייעשה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. נא לשבת. 
       
       אדוני סגן היושב-ראש הנכבד, מר נודלמן, האם אדוני התחיל בהצבעה?

מיכאל נודלמן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לא. 

קריאות:
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הכריז, אבל לא התחיל. האם אדוני התחיל בהצבעה?

מיכאל נודלמן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לא. 

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       הוא התחיל. הוא שאל - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שאל, בסדר, שמעתי. 

קריאות:
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, בבקשה. 

נסים זאב (ש"ס):
       
       אני מעוניין לדבר. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה מבקש. אנחנו נשמע שניים. כולם מהאופוזיציה. כולם היו בני, מה, כולם ידברו? לא נתחיל בדיון, הרי אתם רוצים הצבעה מהר ככל האפשר. אני לא רוצה לעשות פה דבר שבגללו אחר כך יתלוננו עלי שאני מעכב הצבעה. 

קריאות:
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, חבר הכנסת גפני.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני יושב-ראש הכנסת, אין לי טענות לחבר הכנסת מיכאל נודלמן - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני שמח לשמוע.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - אבל אני רוצה, אדוני, שתדע מה היה כאן. גם אני, כמו שאר הסיעות, ביקשתי להגיש הצעת סיכום. אמר לי סגן המזכיר, ובצדק, שעל-פי התקנון אני צריך להגיש בכתב לפני שמתחיל הליך ההצבעה ולפני שקוראים את זה. הגשתי לסגן מזכיר הכנסת. היה רוב לאופוזיציה. אמר היושב-ראש: אנחנו ניגשים להצבעה מהתחלה לסוף. אנחנו ניגשים להצבעה. בא יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת גדעון סער, ידידי  - - - 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       הוא אמר: מי בעד ומי נגד.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       מי בעד. מאה אחוז. בא גדעון סער - - - 

קריאות:
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, האם אדוני מתכוון לנאום או להסביר מה המצב?

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני הולך להגיד דבר - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא אמר שהוא הולך להצבעה וחבר הכנסת סער עלה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       עוד משפט אחד. הגיע חבר הכנסת גדעון סער, ראה שיש רוב לאופוזיציה, רץ למזכיר הכנסת כשהוא כבר דיבר על מי בעד ומי נגד, ואמר שיש הודעת סיכום מטעם הליכוד וכתב אותה שם על הדוכן. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שער בנפשך, חבר הכנסת גפני - -  -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       בינתיים - -  -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יענה לי רק תשובה, אדוני הנכבד. שער בנפשך שאני הולך להצביע על הצעות הסיעות ופתאום חבר הכנסת גפני, כיושב-ראש סיעת יהדות התורה, בא ואומר לי: סלח לי, שכחתי - -  -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא, לא היית נותן לי. אדוני היושב-ראש - -  -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא הייתי נותן לך - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא, לא, לא היית נותן גם לסיעת הליכוד.

קריאות:
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני, לא יעלה על דעתי לסתום פה של סיעה כה נכבדה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       זה לא לסתום פה, כבר היתה הצבעה. היה פה, אדוני יושב-ראש הכנסת - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה; אני מאוד מודה לך. אמרת לי, הסברת לי.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא, מכיוון שהיה מחטף, אני פשוט מבקש לראות את זה בווידיאו. אנחנו לא נצביע עכשיו. היה פה גיוס של הקואליציה במחטף. תצביעו עם הרוב שלכם, אנחנו לא מצביעים.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       קודם כול, חבר הכנסת גפני - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       זה מחטף, אין לזה שום ערך, עושים צחוק מהכנסת.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, קודם כול, אני מבקש מאדוני לא לאיים, כי אנחנו - - -

קריאות:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, חבר הכנסת נודלמן, האם אדוני סגן יושב-ראש הכנסת החל בהצבעה והפסיק אותה?

מיכאל נודלמן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני  טוען שההצבעה לא התחילה. 

קריאות:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, הטיעונים הם טיעונים שנאמרים בלהט ובעוצמת השכנוע העצמי. עם זאת, מובן שנראה לאחר מכן את הווידיאו, והכול על מנת להתאונן על אחרים. אומר לי סגן יושב-ראש - - - 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה צריך לעיין בפרוטוקול.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ברכה, אדוני סגן יושב-ראש, יתנהג - - - 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה מוכן לעיין בפרוטוקול?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שמעתי, אני לא מוכן לכלום. אנחנו צריכים לנהל את דיוני הכנסת לפי נהלים. מובן שיש כאן מאבקים פוליטיים. חבר הכנסת נודלמן, שהוא סגן יושב-ראש הכנסת, אומר לי, כיושב-ראש הכנסת וחבר בנשיאות, שהוא לא התחיל בהצבעה והפעיל את שיקול דעתו - - 

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       הוא התחיל - - - 

קריאות:
       
       - - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       - -  על מנת לאפשר לסיעה נוספת להגיש את הצעת ההחלטה מטעמה. בכך אני רואה אולי איזה טעם כזה או טעם אחר, אבל לא איזו עבירה או מעשה שמפר את החוקים של נוהל הכנסת. 

נסים זאב (ש"ס):
       
       אני מבקש לדבר.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מי שרוצה עכשיו להצביע, ישב.  שמעתי, אתה הרי לא יכול להוסיף לי דבר. הבנתי.

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אפשר להוסיף לך. תן לי להוסיף לך.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בשארה, חבר הכנסת ברכה דיבר וגם חבר הכנסת גפני דיבר. הרי מה נדבר? אדוני יגיש לי מכתב עם כל תלונה שהוא רוצה. 
       
       טוב, רבותי חברי הכנסת, אני מודיע לכם כרגע שלפנינו כמה הצעות החלטה, ואני מבקש להצביע עליהן. 

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       זה פוטש.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה בסדר, כל אחד יאמר מה שהוא רוצה. אני לא רוצה לקרוא לסדר, אבל איאלץ. אתם רוצים כמחאה לעזוב את האולם, זכותו של חבר כנסת לעשות כל דבר ובלבד שלא יפריע ליושב-ראש הישיבה לנהל את הישיבה. 

קריאות:
       
       - - -                                                      
     
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא יצעק פה אדם בלי שישב. לא אשמע שום דבר. מי שרוצה לשבת, ישב. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       השאלה היא אם אתה - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא הייתי פה ושאלתי שאלה אחת. אם אתם שואלים, תנו לי לענות. להלן העובדות כפי שאני רואה אותן וכפי שהוצגו לי ולכם על-ידי יושב-ראש הישיבה, סגן יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת נודלמן.
        
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       יש פרוטוקול. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, הואיל ואתם לא רוצים לשאול, האם אתם רוצים לצאת? סדרנים, נא להושיב את חברי הכנסת או להוציא אותם החוצה. רבותי חברי הכנסת, או לשבת או לצאת. חברי הכנסת הנכבדים, גם פיליבסטר הוא מעשה פרלמנטרי. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       זה לא היה פיליבסטר. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברי הכנסת ישמעו כרגע. חבר הכנסת בשארה, כשאתה מדבר ומישהו מפריע לך, אני מגן עליך. כשאני מדבר ואתה מפריע לי, אין מי שיגן עלי? אני מבקש את הגנתכם. 
       
       רבותי חברי הכנסת, המצב כפי שהוצג, וכך אני מכריע, הוא כזה: היו הצעות החלטה של סיעות שונות. יושב-ראש הישיבה חשב שנסתיימו ההצעות, וניגש אליו יושב-ראש סיעה, שהיא סיעה בכנסת הזאת, וביקש גם הוא להציג הצעת החלטה. זאת זכותו, וגם אם יש בכך איזה פגם משום שהיושב-ראש הצהיר על התחלת ההצבעה אבל לא החל בה, אז אף שאני רואה בזה טעם לפגם, זה בהחלט במסגרת המותר הפוליטי. 
       
       לפיכך, חברי הכנסת, אני מבקש להצביע על ההצעה מטעם סיעת חד"ש-תע"ל לסיכום הדיון בעניין איחוד הרשויות המקומיות. רבותי, נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 6

בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת עסאם מח'ול – 17
נגד – 14
נמנעים – אין
הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת עסאם מח'ול נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הצעת הסיכום מטעם סיעת חד"ש-תע"ל לסיכום הדיון בעניין איחוד רשויות מקומיות נתקבלה, ואני אומר שהכנסת אימצה הצעה זו.
       
       אנחנו מצביעים על הצעת הסיכום הבאה, מטעם יהדות התורה. נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 7
       
בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת משה גפני  – 17
נגד – 14
נמנעים – אין
הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת משה גפני נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בקולותיהם של 17 חברי כנסת שהצביעו בעד ו=14 מתנגדים, אני קובע שהצעת הסיכום מטעם יהדות התורה נתקבלה. 
       
       אנחנו מצביעים על הצעת הסיכום מטעם סיעות בל"ד ורע"ם לדיון בנושא איחוד הרשויות המקומיות. נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 8
       
בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – 17
נגד – 11
נמנעים – אין
הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בקולותיהם של 17 חברי הכנסת ובהתנגדות 11 חברי הכנסת, אני קובע שהצעת הסיכום מטעם סיעות בל"ד ורע"ם נתקבלה. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       איפה 40 המנדטים? איפה שינוי?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אני מבקש להצביע על הצעת ההחלטה מטעם סיעת ש"ס. נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 9
       
בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת נסים זאב  – 17
נגד – 15
נמנעים – אין
הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת נסים זאב נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בקולותיהם של 17 חברי כנסת מול 15 חברי כנסת נתקבלה הצעת ההחלטה מטעם ש"ס. 
       
       לבסוף אני מבקש להצביע על הצעת החלטה מטעם הליכוד. רבותי חברי הכנסת, נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 10
       
בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת גדעון סער  – 16
נגד – 17
נמנעים – אין
הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת גדעון סער לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, 16 בעד, 17 מתנגדים. הצעת הליכוד לא נתקבלה. 
       
       חבר הכנסת בשארה, יסביר לי אדוני עכשיו למה הוא מבקש ממני לפסול את ההצבעות שהצבעתי הרגע. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       הכול בסדר. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת בשארה. I REST MY CASE, אומר המשורר. תודה רבה.
       
       רבותי חברי הכנסת, תם סדר-היום. ישיבת הכנסת הבאה - מחר, יום רביעי, כ"ב באדר ב', 26 בחודש מרס למניינם, בשעה 11:00.  ישיבת הכנסת נעולה. 
       
       
       
       הישיבה ננעלה בשעה 20:16.
     
עמוד 104 מתוך 104

