﻿    תוכן העניינים
       דברי יושב-ראש הכנסת על מעמדה של הכנסת בציבור	3
       הודעת ראש הממשלה על פעילות הממשלה בתקופה שחלפה  ועל תוכניותיה למושב הקרוב	7
       ראש הממשלה אריאל שרון:	8
       מיכאל רצון (הליכוד):	45
       הצעות סיעות ש"ס ומרצ להביע אי-אמון בממשלה בשל:	59
       א. ההחלטה להעביר את בתי-הדין הרבניים למשרד המשפטים;	59
       ב. המצב המדיני, הכלכלי והחברתי	59
       הודעת יושב-ראש הכנסת	64
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	64
       מזכיר הכנסת אריה האן:	64
       הצעות סיעות ש"ס ומרצ להביע אי-אמון בממשלה בשל:	65
       א. ההחלטה להעביר את בתי-הדין הרבניים למשרד המשפטים;	65
       ב. המצב המדיני, הכלכלי והחברתי	65
       השר מאיר שטרית:	69
       רוני בר-און (הליכוד):	77
       אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	81
       אלי אפללו (הליכוד):	83
       רוני בריזון (שינוי):	84
       יאיר פרץ (ש"ס):	85
       אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	88
       רומן ברונפמן (מרצ):	89
       שאול יהלום (מפד"ל):	91
       משה גפני (יהדות התורה):	94
       עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):	103
       דוד טל (עם אחד):	105
       עזמי בשארה (בל"ד):	107
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	110
       רוחמה אברהם (הליכוד):	115
       אלי אפללו (הליכוד):	120
       יחיאל חזן (הליכוד):	122
       מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):	124
       גדעון סער (הליכוד):	127
       השר מאיר שטרית:	129
       הודעת ראש הממשלה על פעילות הממשלה בתקופה שחלפה  ועל תוכניותיה למושב הקרוב	138
       גדעון סער (הליכוד):	138
       זהבה גלאון (מרצ):	139
       ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	139
       מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	140
       טלב אלסאנע (רע"ם):	141
       יצחק כהן (ש"ס):	142
       דליה איציק (העבודה-מימד):	142
       הודעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק	145
       ג'מאל זחאלקה (בל"ד):	145
       שאול יהלום (יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות):	147
    
       

       
       
       
       
       
       
       דברי הכנסת 
       א / מושב שני / ישיבות נ"ח—ס' /
       כ"ד—כ"ו בתשרי התשס"ד / 20-22 באוקטובר 2003 / 1
       חוברת א'
       ישיבה נ"ח












הישיבה החמישים-ושמונה של הכנסת השש-עשרה
יום שני, כ"ד בתשרי התשס"ד (20 באוקטובר 2003)
ירושלים, הכנסת, שעה 16:03
       
       
דברי יושב-ראש הכנסת על מעמדה של הכנסת בציבור
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היום כ"ד בתשרי התשס"ד, 20 בחודש אוקטובר 2003 למניינם. אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       בבקשה לקום. כבוד הנשיא!
       
       (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.)
       
       בבקשה לשבת. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד נשיא המדינה והגברת קצב, אדוני ראש הממשלה, אדוני ראש האופוזיציה, חבר הכנסת שמעון פרס, רבותי השרים, יושב-ראש הכנסת לשעבר דן תיכון, חברי הכנסת, חברי הכנסת לשעבר, ראשי הסגל הדיפלומטי, ראש המועצה האזורית שער-הנגב, ראש המועצה האזורית חוף-עזה ונציגים נוספים מיישובי קו העימות וגם נציגים מקריית-שמונה אשר הוזמנו לישיבת פתיחה זו של מושב החורף של הכנסת.
       
       אורחים נכבדים, פעמים רבות, במיוחד בשנים האחרונות וגם הפעם, נפתחת עונת הדיונים במליאה בתחושה שאלו ימים הרי-גורל והנושאים שיעלו על שולחננו להכרעה יהיו כבדי משקל. פעמים רבות אנו חשים, ובצדק, כי אין פרלמנטים רבים בעולם הנדרשים לסוגיות אקוטיות רבות כל כך בתדירות שבה מתרחשים הדברים בישראל ובכנסת. אבל בפתיחת מושב זה הייתי מבקש להתמקד  דווקא בדמותו של הבית שבו תתקבלנה הכרעות, באופיה של הזירה המרכזית שבה מתנהל הוויכוח הציבורי, ברוח השוררת במקדשה של הדמוקרטיה הישראלית - בכנסת עצמה.
       
       רבותי חברי הכנסת, ביום שבחרתם אותי לתפקידי, לפני כשמונה חודשים, אמרתי כי אנו דרים בבית זכוכית הניצב בראש גבעה נישאה. בית זכוכית, מטבעו הוא שקוף אבל גם שביר. נבחרנו לתפקידנו לא כבעלי שררה אלא כמשרתי הציבור. תודעת השליחות אמורה ללוות אותנו יום-יום. על תודעה זו לכוון את מעשינו, לעצב את סדר-היום הפוליטי והאישי שלנו, לבעור בעצמותיו של הצוות העובד עמנו ולאפיין את המגע שלנו עם אזרחי ישראל - המעסיקים שלנו, הלקוחות שלנו.
       
       אין זה סוד - תדמיתה של הכנסת ותדמיתם של חברי הכנסת בשפל המדרגה. את האשם ניתן לתלות בגורמים רבים, אבל אין ספק כי לפחות חלק ממנו מונח לפתחנו.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כמי שזכה לעמוד, בשליחותכם, בראש הבית הזה, כמי שאין לו כל אג'נדה אחרת מלבד הבית הזה, וכמי שמשתדל להיות מצוי בכל פרטיו ובחייו של הבית הזה, ואף שלא באתי תמול שלשום לפוליטיקה, אני חייב להודות כי לעתים אני נדהם מתהומות השנאה והבוז שרוחשים גורמים מסוימים כלפי הכנסת. פעמים, כשאני פותח את העיתון, אינני מצליח להסביר לעצמי את הרכילות המרושעת הכתובה בו על אודות הכנסת, אלא רק בבון-טון של זלזול בכנסת ובפוליטיקה בכלל שהפך כבר לאיבה פתולוגית.
       
       אם הייתי מצרף את כל דברי הבלע הנכתבים והנאמרים עלינו, היה עלי לדרוש מחברי הכנסת להתנדב לתפקידם, לנסוע לעבודתם רק באוטובוסים ולהקדיש לפחות חודש בשנה לאבטחת קניונים ברחבי המדינה, סתם, כי כך כתב מישהו בעיתון; היה עלי להתייחס גם לאווירה המורעלת שמשרים גורמים מעט יותר רציניים כלפי הכנסת; היה עלי לפעול מייד לשלילת זכותם של חברי הכנסת ליזום חקיקה; לגרום להעברת רוב סמכויותיה של הכנסת לוועדות חיצוניות בראשות שופטים, כמובן, ולהביא לביטולו המוחלט של מימון המפלגות הממלכתי.
       
       אווירת העוינות כלפי הכנסת, לא רק כאוסף נבחרי הציבור אלא כמוסד הייצוגי העליון של אזרחי המדינה, איננה אופיינית רק לליצני בידור ותקשורת שכל קיומם תלוי ביכולתם ללעוג ולהשפיל אחרים. היא נוכחת למגינת לבנו גם בשיח הציבורי הרציני ביותר. היא מבצבצת בין כל שורה ושורה במאמריהם של פובליציסטים מרכזיים, והיא מחלחלת, כפי שכבר אמרתי בעבר, גם אל רשויות השלטון האחרות במדינה.
       
       הכרסום המעמיק והנמשך במעמדה החוקתי של הכנסת מצד רשויות השלטון האחרות מתאפשר במידה רבה מאוד בשל הירידה התלולה בקרנה של הכנסת בעיני הציבור הרחב,  וזה, חברי הכנסת, כבר איננו רק עניין של תדמית. זה כבר יורד ליסודותיה המרכזיים של הדמוקרטיה שלנו, של שיטת הממשל שלנו.
       
       חשוב להדגיש, התיעוב והבוז אינם רק כלפי חברי הכנסת, הם מופנים כלפי הכנסת כמוסד. אפילו החקיקה עצמה, לב לבו של ההליך הדמוקרטי, נתפסת בעיני רבים כעניין שכלל אינו נוגע לציבור, אלא רק לחברי הכנסת עצמם. ועל דיונים, שאילתות והצעות לסדר-היום, או על עבודת הוועדות המאומצת בכלל אין מה לדבר. באווירה כזאת אין פלא שכתבות מרושעות, המציגות את חברי הכנסת כמי שעסוקים בעיקר בבולמוס קניות ונסיעות לחוץ-לארץ על חשבון הציבור, נופלות על אוזניים קשובות. הרי בעיני ציבור גדל והולך הניזון, או נכון יותר לומר מורעל, על-ידי הסתה ודה-לגיטימציה שיטתית נגד הכנסת, חברי הכנסת עצמם מיותרים. ואם הם מיותרים למה להם עוזרים ולשכות, טלפונים או מחשבים? ומה פתאום  גם נותנים להם משכורות ורכב? 
       
       אבל, הסכנה האמיתית הנובעת מן האווירה המורעלת הזאת חמורה הרבה יותר. הכנסת, שלא כבעבר ושלא כבדמוקרטיות פרלמנטריות אחרות בעולם החופשי, מאבדת במהירות לא רק את הלגיטימיות הציבורית שלה, אלא גם את הרלוונטיות המשטרית שלה. אם חקיקת בזק, שכל הממשלות חוטאות בה, מוגשת באופן שבמתכוון נועד לשלול כל אפשרות של דיון רציני בפרטיה, ובאופן המונע במתכוון כל אפשרות שמי מחברי הכנסת יבין בכלל על מה הוא נדרש להצביע, לשם מה כל ההצגה הדמוקרטית בכלל? ומנגד, אם חקיקה המתקבלת כאן לפי כל הכללים לאחר שקלא וטריא ושלוש או ארבע קריאות, עלולה להתבטל בהינף קולמוס משפטי או בחוק הסדרים דורסני וגורף, למה לנו בית-מחוקקים? אם פקידי ממשלה, רמים ונכבדים ככל שיהיו, מתירים לעצמם פעמים רבות מדי להפגין זלזול מוחלט בכנסת, בוועדותיה, ובפרט בחבריה, בשל פשעם הנורא - היותם פוליטיקאים - כמובן לעומת הפקידים, שהם תמיד מקצוענים נטולי פניות, למה לנו פוליטיקאים בכלל? למה לנו הבחירות? הבה נקים לנו ממשלת חכמים טהורה כהמלצת אפלטון ב"פוליטיאה". בהזדמנות זו גם נפיג את הפארסה הזאת, שבה לכל אדם, לכל בור ועם הארץ, ניתנת זכות הצבעה.
       
       אבל, חברי הכנסת, גם כאן, בתוך הבית פנימה, חלקנו לוקים באי-הבנה בסיסית של תפקידו של בית-המחוקקים בדמוקרטיה פרלמנטרית. הייפלא אפוא שיש פקידי ממשלה ונושאי משרות ציבוריות החשים שאנחנו עובדים אצלם ולא להיפך? הרי בכל פרלמנט בעולם מופיעים פקידים ונושאי משרות ציבוריות בפני ועדות הפרלמנט בחיל ורעדה; אם לא, לפחות בהכרה ברורה ומוחלטת שהם משרתי הציבור ומחובתם היסודית ליתן דין-וחשבון מלא ומפורט ככל שיידרשו בפני נבחריו של הציבור המשלם את משכורתם. אבל כאן, אצלנו, נשמע רעיון זה כמהפכה מסוכנת. 
       
       כמובן, כל פרלמנט מאופיין ברוב התומך בממשלה בין באמצעות מפלגת השלטון לבדה, ובין באמצעות קואליציה של סיעות כמו בכנסת שלנו. וכמובן, ניתן להניח שקואליציה יציבה מצליחה בדרך כלל להטיל את מרותה על חברי הפרלמנט ולהבטיח את התוצאה הרצויה לה ברוב ההצבעות. ולכן, במידה רבה התוצאות ידועות בדרך כלל מראש. ואכן, יש להניח גם, כי לפקידי הממשלה תהיה השפעה מכרעת על תוכנה של חקיקה שהממשלה מעוניינת בה, כי סוף-סוף זהו תפקידם כמשרתי ציבור. אך האם בשל כך יש לבטל את ההצבעות מראש? האם בשל כך יש לסרס את בית-המחוקקים מסמכותו המרכזית, החקיקה?
       
       חברי הכנסת, לא רק באחרים האשם. אמרתי בעבר כי דמותה של הכנסת אינה אלא סך דמויותיהם של 120 חבריה, ולכן כשאיש אחד חוטא יוצא הקצף על כל העדה ומוכתם שמו של הבית כולו. אכן, ראוי שנשאף כולנו לכך שלא יהיו בקרבנו חוטאים כלל, אך בטרם נגיע עדי אוטופיה שכזאת, ראוי, רצוי וגם ניתן להביא לידי מצב שבו גם אם איש אחד יחטא, חלילה, יצא הקצף עליו, ועליו בלבד, וייראה כמי שמחלל את כבודו שלו ולא את כבודו של הבית הזה. היום אנחנו רחוקים מכך בעיני רבים, רבים מאוד. גלה כבוד מבית זה. היום, ואין טעם להכחיש זאת, רואה בנו חלק גדול בציבור אספת חוטאים העושים כאן בעיקר למען עצמם. חברי הכנסת מדורגים בתחתית הרשימה מכל בחינה, בכל מדגם או סקר הנערך בציבור. אם ראשונים כמלאכים, אנו כבני-אדם, ואם ראשונים כבני-אדם, אנו כחמורים, אמרו רבותינו. 
       
       לכן, אם תש כוחנו להיות כולנו נקיים מאלוהים ואדם, הבה נעשה הכול כדי להקיא מתוכנו את החוטאים הבודדים, הבה נראה לציבור כי לא כולם חוטאים ולא כולם מושחתים ולא כולם נהנתנים החיים על גבו של הציבור העשוק. הבה נראה לציבור את האמת, שיש כאן שליחי ציבור שרבים מהם עזבו קריירה מכניסה ורבים מהם הגיעו לכאן מתוך תחושת שליחות עמוקה, מתוך רצון אמיתי להשפיע, לשנות ולייצג נאמנה את בוחריהם ואת הציבור כולו. 
       
       לשם כך עלינו לטהר את מחננו. בראש ובראשונה, בהקפדה קלה כחמורה על כללי אתיקה מפורטים ומחייבים שיחזירו לבית הזה את כבודו; ובימים אלה ממש יושבת ועדה ציבורית נכבדה על המדוכה ועל כתיבתם. איננו חייבים להתנצל כל יום על היותנו חברי הכנסת. איננו חייבים להתנצל על שאנחנו מקבלים משכורת או שמותר לנו לרכוש מחשב לצורך עבודתנו. איננו חייבים להתנצל בפני כותבי טורי הרכילויות על שאנו נשלחים לייצג את הכנסת והמדינה בחוץ-לארץ. וכמי שהואשם אישית בעיתון שאני יוצא לנפוש בליטא ובלטביה, אני מאחל להולכי הרכיל הללו שחופשותיהם באמת ייראו כמו מסעי המתיש לארצות אלה. איננו חייבים להיגרר לעמדת ההתגוננות הקבועה שבה מעמידים אותנו השכם והערב. 
       
       אבל, חברי הכנסת, עלינו להראות לציבור שתקציב הקשר עם הבוחר אכן מנוצל למטרתו - לקשר עם הבוחר; ששליחויות לחוץ-לארץ תהיינה נסיעות עבודה, ועבודה בלבד, ואנו זהירים ביותר בכספו של משלם המסים, שהוא כאמור הלקוח שלנו. לא, אין צורך להעמיד פני סובלים. איש לא הגיע לכאן בכפייה ואיש איננו  נשאר כאן בכפייה. איש אינו צריך לעבוד כאן בהתנדבות או ללא תנאי עבודה הנחוצים למילוי תפקידו. אבל עלינו לזכור כל יום, כל היום, בשוכבנו ובקומנו ובלכתנו בדרך, מה הם צורכי הציבור ומה היא שליחות ציבורית. 
       
       מעמדה של הכנסת מתערער והולך, סמכויותיה מתכרסמות כל העת, הלגיטימיות הציבורית שלה בסכנה. עלינו, חברי הכנסת, המלאכה לעמוד בפרץ, לעצור את הסחף המסוכן ולהתחיל להשיב לכנסת ולחבריה את האמון הציבורי. זה תלוי קודם כול בנו. 
       

הודעת ראש הממשלה על פעילות הממשלה בתקופה שחלפה
 ועל תוכניותיה למושב הקרוב
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל למסור הודעה על פעילות הממשלה בתקופה שחלפה ועל תוכניותיה למושב הקרוב. אדוני ראש הממשלה, בבקשה.                        
     
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       כבוד נשיא המדינה והגברת קצב, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מכובדי כולם, אני מתכבד להתייצב בפני הכנסת עם פתיחת המושב השני של הכנסת השש-עשרה, כדי לסקור את אירועי התקופה האחרונה ואת מדיניות הממשלה לתקופה שלפנינו. 
       
       בתקופה האחרונה הגיע לשיאו המאבק נגד הטרור, האלימות והקיצוניות במזרח התיכון. מאז הפלת משטר הדמים המטורף של סדאם חוסיין בעירק, נדרשים עמי המזרח התיכון לבחור באחת הדרכים: להמשיך בדרך האלימות חסרת השחר תוך כדי שעבוד עמיהם לתוצאות הנוראות של דרכם, או לבחור בדרך חדשה של הוקעת הטרור, האלימות וההסתה ובחירה בחיי שלום, שכנות טובה ושיתוף פעולה. 
       
       לישראל יש עמדה ברורה. רק דחייה מוחלטת של הטרור, האלימות ותרבות השנאה יכולה להניב עידן חדש של שקט ושלום לכל עמי האזור. כדי שזה יקרה,  על הפלסטינים לעמוד בצעדים שעליהם התחייבו - לעקור את הטרור, לבצע רפורמה שלטונית, להקים ממשלה חדשה שעמדתה עקבית נגד הטרור, להפסיק באופן מוחלט את ההסתה לרצח באמצעות טרור בכלי התקשורת ובספרי הלימוד, לפרק את ארגוני הטרור, להפסיק את החסות והמימון הניתנים להם ולהתחיל לפעול ברצינות, כפי שהתחייבו. 
       
       ישראל קיבלה את היוזמה ההיסטורית של הנשיא  בוש, את החזון ואת האופק המדיני שלו. אימצנו בהחלטה רשמית  של הממשלה את התוכנית המדינית הקרויה "מפת הדרכים", בצירוף 14 הסתייגויות של ישראל, שהן  חלק בלתי נפרד ממנה.  
       
       ישראל הוכיחה בעבר, שכאשר יש הנהגה אחרת, שאינה תומכת בדרך הטרור, כפי שהיה בתקופת ממשלת אבו-מאזן, נקטנו צעדים מרחיקי לכת לקראת הפלסטינים.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.
       
מוחמד ברכה (חד”ש-תע”ל): 
       
       - - -
       
אחמד טיבי (חד”ש-תע”ל):
       
       - - -
       
קריאות:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת טיבי, ראש הממשלה שמע אותך.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת  גלאון,  תודה רבה, מספיק.  הוא שמע.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       - - -
       
זהבה גלאון (מרצ):

- - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זחאלקה.
       
אחמד טיבי (חד”ש-תע”ל):
       
       	- - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טיבי, חברת הכנסת גלאון, אני מבקש מכם לשמור על כבוד - - - 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
עסאם מח'ול (חד”ש-תע"ל):
       
       - - -
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יש שאלות ותשובות לראש הממשלה בשעת שאלות  לראש הממשלה. לא עכשיו.
       
שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ניתן קרדיט לכל אחד, גברתי שרת החינוך. 
       
עסאם מח'ול (חד”ש-תע"ל):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת מח'ול, בסדר גמור. אני מבקש, חברי הכנסת, יש הרבה  אורחים ביציע ורבים רואים אותנו. הוויכוח הוא נוקב מספיק, אין צורך להעיר הערות שאין בהן צורך. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       זה לא טוב לתדמיתה של הכנסת - - - 
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא, זה לא עניין של תדמית הכנסת. הכנסת צריכה לשאת כל דבר שהיא מחויבת בו, גם בחירתם של חברי כנסת כאלה או אחרים. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       איך זה מתקשר למה שראש הממשלה אמר בוועדת החוץ והביטחון - שלא נתנו להם כלום? 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע, מרגע זה אני מתחיל לקרוא לסדר. כך יהיה גם  כשיושב-ראש האופוזיציה ידבר, וכך יהיה גם כאשר שני הדוברים מטעם האופוזיציה ידברו בהצעות האי-אמון. תודה רבה. מרגע זה אני קורא לסדר. תודה.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אנחנו ננקוט צעדים כאלו עם כל ממשלה פלסטינית שתעמוד בהתחייבויות הפלסטיניות ותילחם בטרור.
       
עסאם מח'ול (חד”ש-תע"ל):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מח'ול, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       התוכנית שלנו היא התקווה היחידה להשיג פריצת דרך ממשית ואמיתית בדרך לשלום בינינו ובין הפלסטינים. זו תוכנית שמקובלת על מרבית מדינות העולם. כל סטייה ממנה תשחרר את הפלסטינים מהמחויבות שלהם, שהם קיבלו על עצמם, ומהדרישה הבין-לאומית שמופנית אליהם לעקור מקרבם את הטרור. כל סטייה כזאת רק תעודד את ארגוני הטרור. 
       
       אין פלא שהם מנסים להשתחרר מהמחויבות הזאת, וחבל שיש כאלה בעולם וגם בישראל שמוכנים לסייע להם על-ידי יצירת מצג שווא של תוכניות אלטרנטיביות - - -
       

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       למה להם? - לנו.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אתה עומד כאן על הדוכן ויוצר  מצג שווא. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       את לא נואמת כרגע, חברת הכנסת גלאון, את קוראת קריאת ביניים. כשראש הממשלה אומר דבר שראוי לקרוא קריאת ביניים, אני לא מתערב, אבל לא אסבול נאומים.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא אסבול נאומים, חברת הכנסת גלאון. בבקשה, אדוני. 
       
מוחמד ברכה (חד”ש-תע”ל):
       
       שרון המסית.
       
קריאות:
       
       - - - 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת גלאון, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.
       
מוחמד ברכה (חד”ש-תע”ל): 
       
       - - -
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ארדן, אנשים מתקשים לשמוע כאשר - - -
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אתה המסית הראשון. אתה ראשון המסיתים. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אפללו, אתם לא עוזרים לראש הממשלה לשאת את דבריו בצורה מסודרת.
       
מוחמד ברכה (חד”ש-תע”ל):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ברכה, איש לא ביקש ממך לענות לו. תודה רבה. אתה לא מחויב בתשובה. רבותי, ראש הממשלה.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       - - - בלי שהפלסטינים עשו צעד אחד להפסקת הטרור נגדנו. זאת מול אירועי דמים - - - 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       שישה שבועות - - - 
       
עסאם מח'ול (חד”ש-תע"ל):
       
       - - -
       

היו"ר ראובן   ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, חבר הכנסת מח'ול, אדוני ביקש "שוואיה שוואיה", אדוני ינהג "שוואיה שוואיה".
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       שבעה שבועות תמימים - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אני יודע שאתה משתוקק שאני אקרא אותך לסדר. חברי הכנסת, אני מבקש מכם, רבותי, אני אומר לכם, לא יהיה מצב שבו ראש הממשלה לא יוכל לשאת את נאומו. 
       
קריאות:
       
       - - -
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני  מאוד מודה לכם על הערתכם. תודה לחברי הממשלה, אדוני  ראש הממשלה.
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני  השר, כל קריאות הביניים נובעות מקריאות ביניים מצד זה גם כן. אני אטפל כאשר יהיו קריאות ביניים, בלי שתהיינה הפרעות נוספות. בבקשה.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זחאלקה, אני מבין שברגע שחבר  כנסת מסיעה ערבית אחרת אומר דבר ואני מעיר לו,   מייד אתם מזדעקים,  מדוע אני לא מעיר לכם. אני מעיר לכל חברי הכנסת. אני מבקש מכולכם לשבת בשקט. 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       אדוני, תקרא לסדר.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני סגן השר, אני מאוד מודה לך על העצות שאתה נותן לי. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע,  אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כשראש הממשלה ידבר - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, אני מאוד מודה לך. כולכם מלאים עזרה, ובאמת הוד והדר. רבותי חברי הכנסת, ראש הממשלה מדבר, מי שיפריע לו מרגע זה - יוצא. 
       
       

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אדוני היושב-ראש, אני פשוט לא יודע איך יהיה להם כוח לצעוק ככה עוד למעלה מארבע שנים. זה מה שמטריד אותי, כן. 
       
קריאות:
       
       - - -
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אפללו, תודה רבה.
       
מוחמד ברכה (חד”ש-תע”ל): 
       
       - - -
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברי הכנסת, הרשיתי לכם להגיב על דבריו של ראש הממשלה ובזה מספיק. תודה. על תגובה קצרה יש גם תגובות קצרות.
       
רן כהן (מרצ):
       
       ארבע שנים תנאם ככה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רן כהן. בבקשה.
       

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       - - - זאת מול אירועי דמים מרצח המשפחות בחיפה, רצח אנשי השגרירות האמריקנית בעזה ועד הפיגוע אתמול ליד עופרה, שמוכיחים כי הטרור מנסה לכבות כל ניצוץ של תקווה לנו ולפלסטינים.
       
אחמד טיבי (חד”ש-תע”ל):
       
       מה עם רפיח?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טיבי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       לנסיגה מדרך השלום יש כתובת ברורה. ערפאת הוא האיש שהכשיל וממשיך להכשיל כל התקדמות. לכן הוא הביא לסילוקה של ממשלת אבו-מאזן, כפי שהוא  מערים קשיים - - - 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - -
       
מגלי והבה (הליכוד):
       
       - - -
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אלסאנע. חבר הכנסת והבה. חבר הכנסת טאהא.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       - - - כפי שהוא מערים קשיים על ניסיונו של אבו-עלא להקים ממשלה לתמיד.


טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אלסאנע, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה. בבקשה.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       האיש הזה הוא המכשול הגדול ביותר לשלום. 
       
עסאם מח'ול (חד”ש-תע"ל):
       
       בשבילך השלום הוא - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מח'ול, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה. חבר הכנסת דהאמשה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה. 
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       לכן ישראל גמרה אומר להביא לסילוקו מהזירה המדינית. 
       
עסאם מח'ול (חד”ש-תע"ל):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מח'ול, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית. נא להוציא את חבר הכנסת מח'ול מהאולם. 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       ככה אתם סותמים פיות. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא יכול להיות. אדוני, חבר הכנסת הרצוג, לעת עתה האופוזיציה מנסה לסתום פיות. לא יכול להיות שראש הממשלה לא יוכל לומר משפט אחד בלי שיהיו שישה צועקים בקריאות ביניים. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       מה זה לא יכול להיות? לא היית אף פעם בכנסת?
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הייתי, הייתי. לא יכול להיות שלא ייתנו לו לומר משפט אחד. כבר ראינו דברים מעולם. תודה רבה, חברי הכנסת. נא להוציא את חבר הכנסת דהאמשה, סליחה, מח'ול. אני מתנצל בפני חבר הכנסת דהאמשה. 
       
       (חבר הכנסת עסאם מח'ול יוצא מאולם המליאה.)

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       מדיניות זו שלנו הולכת ונעשית מובנת יותר ויותר לגורמים השונים בזירה הבין-לאומית.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       פחות ופחות מובנת בארץ. 
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אני משוכנע שאנו נצליח במדיניות הזאת. אם נגלה סבלנות, נחישות ואורך רוח, נוכל לממש את התקווה שגנוזה בתוכנית להגיע להסדר מדיני אמיתי, שיבטיח לנו ולפלסטינים שקט ושלום. הדרך הזאת לשלום היא קשה וארוכה ורצופה קשיים ומכשולים, אבל אסור לנו לאבד תקווה. אני מעריך, על סמך כל המידע המצוי ברשותנו, שקיים סיכוי ממשי שכבר בחודשים הקרובים נוכל לשבור את הקיפאון שנכפה עלינו ולחדש את ההתקדמות הממשית לקראת הסדר. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       תראה מה ביילין עושה לך. 
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       זאת תקופה של זעזועים גדולים בעולם בכלל ובאזורנו בפרט. שמענו רק לפני ימים מספר את דברי הבלע של ראש ממשלת מלזיה בוועידת המדינות המוסלמיות ואת ההתייחסות אליהם מצד מדינות המכנות עצמן נאורות. דרוש עוד זמן עד שהעולם הערבי ובמיוחד החברה הפלסטינית יבינו שהאלימות והקיצוניות יובילו אותם רק לאסון. אם אנחנו נהיה נחושים וסבלנים, אם נדע לעבור את תקופת ההמתנה וההבשלה הדרושה, אם נדע לעמוד איתנים נגד הניסיונות לפגוע, לרצוח ולהחליש אותנו, כי אז נזכה לאכול מפירות השקט והשלום. 
       
       בינתיים אנחנו לא קופאים על השמרים. ישראל ממשיכה במדיניותה להפריד בין האוכלוסייה האזרחית הפלסטינית, שאינה מעורבת בטרור, לבין המחבלים, שולחיהם והמסייעים להם. נמשיך לנסות ולהקל על האוכלוסייה האזרחית ככל הניתן, ובו בזמן נרדוף את המחבלים ונפגע בהם בכל מקום שנוכל. צה"ל וכוחות הביטחון ימשיכו לפעול כדי לסכל פעולות טרור, לתפוס מרצחים ולחסל התארגנויות טרור. 
       
       אדוני שר הביטחון, העומד בראש המערכה הזאת, אני מבקש - ואני בטוח שחברי הכנסת יצטרפו אלי - למסור את ברכותינו לכל כוחות הביטחון העומדים על משמר חייהם וביטחונם של אזרחי ישראל. 
       
       צה"ל וכוחות הביטחון ימשיכו לפעול כדי לסכל פעולות טרור, לתפוס מרצחים ולחסל התארגנויות טרור. לצד המשך הפעילות ההתקפית החליטה הממשלה להאיץ ולהשלים את בניית גדר הביטחון, שתהווה מכשול נוסף בדרכם של ארגוני הטרור אל לב הארץ. גדר הביטחון אינה גבול מדיני או ביטחוני, אלא אמצעי נוסף לסיכול טרור ולמניעת חדירה לא חוקית לתוך ישראל. הממשלה החליטה על תוואי ברור להשלמת הגדר, תוואי שייתן ביטחון מקסימלי לישראל, תוך פגיעה קטנה ככל שניתן בשגרת החיים של הפלסטינים. 
       
מוחמד ברכה (חד”ש-תע"ל):
       
       רק 200,000 פלסטינים ניזוקים מזה. רק 200,000. 
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       הקמת הגדר תואץ, וייעשה כל מאמץ לסיים את השלב הבא שלה, לרבות באזור ירושלים, בתוך שנה מהיום. 
       
       חברי הכנסת, החתירה לשלום והמאבק לביטחון אינם נחלתו של חלק אחד בציבור. זאת משימה לאומית שכל חלקי העם שותפים לה. אין היום סיבה אמיתית לפירוד מלאכותי בעמדותינו. תמיד האמנתי, ואני מאמין בכך גם היום, שההסכמה הלאומית היא מרכיב יסודי בעוצמתנו. התוכנית המדינית שלנו נתמכת על-ידי הרוב הגדול של הציבור בישראל - - 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       איפה אתה קורא את זה?
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
        
       - -  ועיקריה גובשו בעת כהונת ממשלת האחדות הלאומית בראשותי. אין סיבה אמיתית שלא נוכל לפעול מתוך הסכמה למימושה. אני קורא כאן לגורמים האחראים במפלגת העבודה לעשות חשבון נפש ולהצטרף לתמיכה בתוכנית מפת הדרכים עם ההסתייגויות שאושרו בממשלה - - 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אנחנו תמכנו במפת הדרכים לפניך. 
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
        - - בתקווה לפרוץ את המכשולים בדרך להסדר שיבטיח גם שקט וגם שלום. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       דרך אגב, גם בגדר תמכנו לפניך. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       עד עכשיו אתה הולך בעקבותינו, רק באיחור של 20 שנה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:

	תודה, שמעו אותך היטב, חברת הכנסת תמיר. 

רן כהן (מרצ):
       
        - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רן כהן, ראש הממשלה פנה למפלגת העבודה. הוא פנה למפלגת העבודה. הם עונים לו, ואני מרשה את זה. 
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       הרי כולנו רוצים שלום. כולנו מקבלים שחובה על הפלסטינים להילחם בטרור ושאין לשחרר אותם ממחויבות זו.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       מה עם הכיבוש? עד מתי?
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       כולנו מסכימים שאסור בשעה זו לתת פרס לטרור על-ידי ויתורים מופלגים ללא הסכם. כולנו בוודאי לא רוצים להחזיר את ערפאת למרכז הזירה המדינית, וכולנו רואים צורך בהנהגה חדשה ואחרת ברשות הפלסטינית, שאתה ניתן יהיה לקדם תהליך מדיני. לכן, הניסיון הרציני באמת לקדם את מדינת ישראל למטרותינו המשותפות יכול להיעשות בהסכמה בין כולנו, תוך קידום האינטרסים האמיתיים של מדינת ישראל. 
       
       חברי הכנסת, גם במדיניות הכלכלית-החברתית שלנו נעשים דברים גדולים שכמותם לא נעשו שנים רבות. 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       הגדלת הפערים. 
       
מוחמד ברכה (חד”ש-תע"ל):
       
       זה נכון, מה יש? זה נכון. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       המשפט הראשון שבו הוא דיבר אמת. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחברי הכנסת. זה בהחלט מחייב תגובה של כל אחד לאמירתו של ראש הממשלה, רק שלא שומעים אף אחד. הדורות הבאים לא יוכלו ליהנות ממה שאתם אומרים. תודה רבה, רבותי, המחאה נשמעה. לרשום בפרוטוקול – המחאה נשמעה. חבר הכנסת דהאמשה, אתה לא יכול להגיב על כל דבר, כי עוד מעט תחליף את חבר הכנסת מח'ול ואני לא אסכים. 
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       בימים הקרובים תונח על שולחן הכנסת הצעת התקציב לשנת 2004 ואתה שורת הצעות שמהוות יחד מהפכה במבנה המשק בישראל, המשך לצעדים שהתחלנו בהם בתוכנית הכלכלית שאושרה על-ידי הכנסת במושב הקודם. 
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       חיסול החינוך, חיסול התרבות, חיסול הסעד. 
       
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       מטרותינו העיקריות הן שמירה נחושה על היציבות והקטנת משקלו של המגזר הציבורי הלא-יצרני והמונופוליסטי כדי לפנות מקורות לצמיחה אמיתית על-ידי המגזר הפרטי. התחלנו בצמצום משרדי הממשלה, סגירת משרדים מיותרים ואיחודם. סגרנו את המשרד לשיתוף פעולה אזורי, אנו סוגרים את משרד הדתות - -

אבשלום וילן (מרצ):


	כמה שרים יש - - -


ראש הממשלה אריאל שרון:


	- -  ונסגור במהלך השנה גם את משרד התקשורת - -

קריאה:
       
       מה עם התנחלויות?

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       - - לצדם, אנו סוגרים ומאחדים יחידות ממשלתיות רבות.

קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       כמה שרים השארנו - - -

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אני רוצה לומר לחברי הכנסת משפט שאמרתי בעת הדיון שהיה בממשלה בעניין משרד הדתות - -

קריאה:
       
       - - -

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       - -  אני אמרתי שם משפט אחד. אמרתי: אני יהודי, בשבילי להיות יהודי זה הדבר החשוב ביותר. אני מחייב את השינוי, עם אותם תיאומים שצריכים להיעשות וייעשו - מתנהל בנושא הזה מגע - אבל אני הוספתי משפט אחד ואמרתי: אני, כיהודי, לא אתן לפגוע בשום דבר הקשור ביהדות. אמרתי את זה לחברי הממשלה בצורה ברורה.

מוחמד ברכה (חד”ש-תע"ל):
       
       מה אתה אומר על זה, פרוש?

קריאות:
       
       - - -

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       העמקנו - - -

זהבה גלאון (מרצ):
       
       מה הקשר בין היהדות למשרד הדתות - - -

אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:

       חברת הכנסת זהבה גלאון, תודה רבה.

קריאות:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת זהבה גלאון שאלה אותה שאלה, חבר הכנסת וילן. לא צריך לחזור על קריאות ביניים. 

אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אפללו, אתה לא עוזר לראש הממשלה.

זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת גלאון, אני משחרר אותך מהחובה לענות לאפללו. משחרר אותך. בבקשה.

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       - - - המפד"ל - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרוש, ראש הממשלה שמע אותך. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       המפד"ל לא יהודים? - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
	ראש הממשלה מדבר פה, לא המפד"ל מדברת. חבר הכנסת פרוש. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרוש. חבר הכנסת פרוש, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       העמקנו את התחרותיות בשווקים שונים, ונמשיך לפרק מונופולים ממשלתיים בתחום הנמלים, התחבורה, המים, הנדל"ן, ולהפריט חברות ממשלתיות, כפי שהתחלנו לעשות בחברת "אל על". 

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       - - -

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       כמו שעשית בבתי-הזיקוק - - -


קריאות:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מרגי. 

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       במסגרת זו הפכנו את רכבת ישראל לחברה ממשלתית עצמאית, היכולה לגייס כסף לטובת פיתוח קווים ושיפור השירות ללקוחות.

מוחמד ברכה (חד”ש-תע"ל):
       
       מה עם הנדל"ן ביוון, אדוני ראש הממשלה?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       מה שנעשה בשנתיים האחרונות ברכבת הוא מהפכה של ממש - "מהפכת הרכבת". רק בחודש הקודם חנכנו ארבע תחנות רכבת חדשות – בראש-העין, בראשון-לציון, באשדוד ובבית-שמש. הפיכת הרכבת לחברה תאפשר לה להוציא אל הפועל - -

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       הפיכת חצר או - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרוש. 

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       - - בחודש הקרוב תוכניות עבודה בכ-20 מיליארד שקל, דבר שיאפשר הגעת הרכבת למקומות רבים נוספים בישראל, ובהם דימונה, שדרות, נתיבות, אופקים - -

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       מה, מה קרה שם? מה קרה בשדרות?

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       - - ירושלים - בשני קווים; מודיעין - -

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       - - - דמי נסיעה - - -

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       - - עפולה, בית-שאן וכרמיאל.

קריאות:
       
       - - -

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       נוסף על כך, אני רוצה גם לציין את תחנת הרכבת באוניברסיטת באר-שבע, שתקל על אלפי הסטודנטים - -

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       מתי היא נפתחה - - -

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       - -  להגיע לשם. 

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       ואת שכר הלימוד של הסטודנטים אתה מעלה - - - 

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       - - -

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       קיצצנו, לראשונה בתולדות המדינה, בתשלומי ההעברה, שהלכו ותפחו בצורה מעוותת בעשורים האחרונים. במדינת ישראל שיעור האנשים העובדים הוא רק כ-40% מכלל האוכלוסייה, לעומת ממוצע של יותר מ- 50% בעולם המערבי.

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אין מקומות עבודה.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       לכולם ברור שאי-אפשר לעבוד כמו במדינת עולם שלישי ולדרוש קצבאות כמו במדינות המערב המפותחות. הרי אלה שעובדים ומייצרים, אלה שמשלמים מסים - אינם יכולים לשאת על גבם לנצח את מלוא העול - - -

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אתה - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אייכלר, נא לשבת. 

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אייכלר, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה. 

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אייכלר, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       הוא צודק. אתה מתפלא על המובטלים? אני פשוט לא מאמין - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ואדוני לא יקום כשהוא קורא קריאת ביניים. הדבר מביע איזה איום. 


חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       - - -

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אני מאמין שקצבאות צריכות להינתן רק למי שזקוק להן באמת, זה שאינו יכול לעבוד. 

מוחמד ברכה (חד”ש-תע"ל):
       
       אין עבודה.

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       תייצר מקומות עבודה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה (חד”ש-תע"ל):
       
       - - - אין עבודה - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ברכה, מספיק. 

מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       למה מורידים 250,000 ילדים מתחת לקו העוני? גם הם אשמים?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שאלתך נרשמה.

מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שאלתך נרשמה, חבר הכנסת מלכיאור. 

יוסי שריד (מרצ):
       
       האם ראש הממשלה - - -

נסים זאב (ש"ס):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי. חבר הכנסת זאב. חבר הכנסת זאב, מספיק. מספיק. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - - חייבים להודות - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, לא יכול להיות שכל מלה - - - חבר הכנסת דהאמשה.

יוסי שריד (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, האם ראש הממשלה - - - 

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       מי שיכול - - -

נסים זאב (ש"ס):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה. 

נסים זאב (ש"ס):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זאב, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית. נא להוציא את חבר הכנסת זאב. נא להוציא אותו. נא להוציא אותו מייד. 

נסים זאב (ש"ס):
       
       אני שמעתי פעם שנייה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מי שיקרא קריאת ביניים בעמידה - יצא. 

נסים זאב (ש"ס):
       
       אני שמעתי פעם שנייה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה שמעת. מה שאני אומר יותר חשוב ממה שאתה שומע. נא לצאת, להוציא אותו בבקשה.
       
       (חבר הכנסת נסים זאב יוצא מאולם המליאה.)
       
	כן, חבר הכנסת שריד.

יוסי שריד (מרצ):
       
       אני רציתי לשאול אם ראש הממשלה חושב - - -

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       מי שיכול - - -

אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:

       אדוני, אין שעת שאלות לראש הממשלה עכשיו. ראש הממשלה יאמר מה שהוא רוצה. חשבתי שאדוני רוצה לשאול אותו משהו בקשר לדבריו. בבקשה.


ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אם יש קו תחבורה לאי היווני - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אני רוצה לשאול אם יש קו תחבורה - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא, לא. אין שאלות ותשובות עכשיו. חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה. בבקשה.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       מי שיכול - שילך לעבוד ולא יחיה על חשבון המדינה.

קריאות:
       
       - - -

מוחמד ברכה (חד”ש-תע"ל):
       
       אין עבודה - - -

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       יש לך שלושה - - - מעבר ל"קו הירוק" - - -

ראש הממשלה אריאל שרון:


       כדי לפנות - - -
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן, זעקתך נשמעה.



קריאות:
       
       - - -

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       כדי לפנות מקומות עבודה התחלנו במדיניות מסודרת של הוצאת עובדים זרים. למעלה מ-60,000 עובדים זרים כבר עזבו את הארץ בשנה האחרונה - -

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       - - - 

קריאות:
       
       - - -

זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - - מה זה הוצאה. גירוש - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת גלאון, לא יכול להיות שאת תשמשי מקהלה לדבריו של ראש הממשלה על כל מלה. 

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       - - ובכוונתנו להמשיך בכך. 
       
       במקביל, אנו נמשיך ברפורמה במס שעיקרה הפחתת תשלומי המס של הסקטור העובד והמייצר ומתן אפשרות לאדם העובד להתפרנס בכבוד מפרי עמלו. 

מוחמד ברכה (חד”ש-תע"ל):
       
       כמה עובדים זרים בחווה שלך? - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ברכה. 


ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       נושא נוסף - - -


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ברכה, זה לא שאלות ותשובות. ראש הממשלה ינאם מה שהוא רוצה, אדוני יקרא קריאת ביניים, אבל לא יחזור עליה. מספיק. 

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       הוא לא יכול להסית נגד - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת, פעם שלישית. להוציא את חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אני אצא לבד - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, לא. אל תצא לבד. יוציאו אותך.

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אתה מסית נגד החולים, אתה מסית נגד המסכנים - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אל תעמוד, אדוני, כי אדוני לא יצעק בעמידה.

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא להוציא אותו. 
       
       (חבר הכנסת ישראל אייכלר יוצא מאולם המליאה.)



ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       נושא נוסף שטיפלנו בו הוא קרנות הפנסיה. אני מודה שרבים וטובים יעצו לנו - לי ולשר האוצר - שלא להיכנס לנושא הזה. אחרי הכול, מדובר בנושא בעל רגישות רבה, שאם לא היינו מטפלים בו, היה מתגלגל לפתחה של ממשלה עתידית ולא לפתחנו. אבל ממשלה אחראית חייבת להתעלות מעל לשיקולים פוליטיים כאלו ואחרים.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       זאת לא הממשלה שלך, היא לא ממשלה אחראית. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       

	תודה רבה. חבר הכנסת גפני, תודה. 


ראש הממשלה אריאל שרון:


	אני גאה בכך - - -


אלי אפללו (הליכוד):
       
       אם היית בקואליציה, היא היתה אחראית - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אפללו, אתה לא עוזר לראש הממשלה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - - בקואליציה כזאת - - -

אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אפללו, אם אדוני יצעק - גם הוא יצעק. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - - לא הצליחה בכלום.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       בסדר, מה לעשות. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני לא אמרתי לך שיש מה לעשות. 

קריאות:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מה אפשר לעשות, חבר הכנסת כהן. חבר הכנסת יצחק כהן, ראש הממשלה, על-פי החוק, מוסר הודעה, ואתם תתאפקו ותשמעו אותה. הוא לא מחויב לענות על שאלות. 

זהבה גלאון (מרצ):
       
       - - -

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - -

קריאות:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה לא נתת לו אפילו שנייה אחת לדבר ברציפות. חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קורא אותך לסדר. חברת הכנסת גלאון, לא התמנית פה להיות המקהלה של חברי הכנסת. לא יכול להיות דבר כזה. בבקשה.

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       שכחת: ויתורים כואבים.
       
קריאות:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טיבי. אני דורש מכם, חברי הכנסת, לאפשר לראש הממשלה לשאת את דבריו.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גברתי יושבת-ראש סיעת העבודה - - -
       
קריאות:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טיבי, אולי אתה לא שומע אותי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אחרי הנאום שלך - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אותך אני קורא פעם שנייה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       בסדר. אבל אחרי הנאום - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אותך אני קורא לסדר בפעם השנייה.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       תגיד, מה אתה יכול לעשות?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת דליה איציק, אני רוחש לגברתי כבוד רב.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       מה עם בתי-הדין הרבניים?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרוש. רבותי חברי הכנסת - -
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       מה עם המפד"ל?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       - - ראש הממשלה בא לכאן על מנת למסור הודעה לפי החוק. אתם לא תגרמו למצב שבו הוא לא יוכל למסור את הודעתו.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       איפה ההודעה?
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       על מה ההודעה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא לא ישאל אתכם מה להודיע. תיבחרו לראש ממשלה ותודיעו את ההודעות שלכם.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       חבל שהוא לא שואל, כי יש לנו כמה רעיונות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בסדר גמור. ומרגע זה, כל רעיון שלכם להעביר בכתב למשרד ראש הממשלה. רבותי חברי הכנסת, מספיק, מספיק ודי.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אני גאה בכך שבזכות הצעדים שנקטנו, ושבכוונתנו לנקוט, יודעים היום אזרחי ישראל החברים בקרנות הפנסיה שכספם מובטח, מה שלא היה כן לפני כחצי שנה.
       
אורית נוקד (העבודה-מימד):
       
       אדוני, האם קראת את עבודת המחקר של - - -?
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אני יודע שהמיתון הכבד וההתאמות שהמשק הלאומי חייב לעבור מגבירים את המצוקה החריפה של חלק מאזרחי ישראל. להם אני אומר: אין ברירה, אם לא נעשה את הקיצוצים הללו, המשק הלאומי כולו יידרדר, והשכבות החלשות הן שייפגעו בצורה הקשה ביותר.
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       במי אתה פוגע עכשיו?
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       במיוחד יש לגנות את הניסיונות לשבש את הרפורמות באמצעות איומים, עיצומים ושביתות.
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       וחקיקה חפוזה.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אלה לא ירתיעו את הממשלה מלבצע את תוכניותיה. אנו רוצים בהידברות עם העובדים, ואני, כמי שעסק הרבה במשאים-ומתנים, מאמין שאפשר להגיע להסכמות. אבל אסור לשתק את המשק, לפגוע בשכבות החלשות, לסכן את פרנסתם של עובדי הייצור, רק כדי להגן על זכויות כאלה ואחרות של הוועדים החזקים.
       
       החברה בישראל, עם כל הקשיים, צועדת לכיוון של חברה טובה, עובדת ויצרנית. כבר היום, למרות כל הקשיים, אנו מייצרים תוצר מקומי גולמי ברמה של מדינות אירופה. במקום להתרכז בוויכוח על חלוקת העוגה הציבורית המצטמקת, עלינו להגדיל יחד את סך המקורות שעומדים לרשות המשק, על-ידי עבודה קשה, ייצור וצמיחה. הכלים ליציאה מהמיתון לכיוון של צמיחה ושגשוג הם בידינו, וכולנו יחד צריכים למשוך את העגלה כדי לעלות על דרך המלך.
       
       חברי הכנסת, מלאכה רבה לפנינו, אולם עומדת לנו התקווה שבאמצעים שתיארתי נוכל יחד לזכות בשנה טובה באמת, שנה שבה יתגשמו תקוותינו לתחילת שגשוג ופריחה, לשקט ולשלום.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       לא בממשלה הזאת.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אנחנו בעד חיסול הטרור. אנחנו בעד חיסול הטרור.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. שמעו אותך, חבר הכנסת פינס.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אני רוצה גם לפנות לכל חברי הבית, אנחנו הרי נצטרך לעבוד יחד, כרגע לפחות ארבע שנים.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       נשארו לכם כמה חודשים.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       לפחות ארבע שנים. כולנו עומדים מול אתגרים לא פשוטים, אתגרים קשים. הייתי מציע, ואני פונה פה פנייה חברית, כחבר בבית הזה, להשתדל לטפל באתגרים שלפנינו ברוח טובה, בשקט, מתוך יחס של כבוד הדדי.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       ויתורים כואבים.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       לדעתי, רק בדרך הזאת באמת נצליח לתת מענה לבעיות המורכבות שבפנינו ולצאת למרחב.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       אל תשכח - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שריד, האם אדוני הפך לחשן? אדוני אומר לו מה לומר?
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אני רוצה לאחל לכל באי הבית הזה מושב מוצלח, פורה ומועיל. תודה רבה לכם.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לראש הממשלה. אני מתכבד להזמין את יושב-ראש האופוזיציה, אשר בהתאם לחוק הכנסת אמור לשאת את דבריו בכל פעם שראש הממשלה מוסר הודעה. 
       
       חבר הכנסת מח'ול יכול להיכנס, חבר הכנסת אייכלר יכול להיכנס וחבר הכנסת נסים זאב יכול להיכנס. 
       
       רבותי חברי הכנסת, יושב-ראש האופוזיציה, ראש הממשלה לשעבר, חבר הכנסת שמעון פרס. בבקשה, אדוני.
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       כבוד הנשיא והגברת קצב, אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת הנכבדים, תרשו לי הערה אישית. אני רוחש ידידות לראש הממשלה באופן אישי, ואני גם מעריך את מעלותיו הלא-מבוטלות, אבל זה לא משחרר אותי מחובתי להגיד דברים אמיתיים: ראש הממשלה, החמצת את ההזדמנות, ואין סיכוי שתתקן את זה, לצערי הרב.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       איזו הזדמנות?
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אני אסביר. אני אסביר. איחרת את כל הרכבות, ואני אומר את זה כאדם, ותאמין לי שהייתי שמח אם היית מצליח. מר בגין, עליו השלום, עשה הסכם, הייתי ראש האופוזיציה, לא חבר הממשלה, ותמכתי בזה בכל כוחי והתווכחתי על זה במפלגה, ואני לא חושב שזה עניין אישי.
       
       אני אגיד לך למה אני חושב שהחמצת את ההזדמנות. קודם כול, מה שלא עושים בשנה הראשונה, אבוד. בגין, עליו השלום, התחיל מייד; יצחק רבין, עליו השלום, התחיל מייד. כל מי שרוצה לעשות - אמרתי לך בשיחה חברית, לא פעם ולא פעמיים - מתעורר בוקר בהיר אחד ואומר: אוי, שנה חלפה, ולא קרה שום דבר - -
       
מיכאל גורלובסקי (הליכוד):
       
       יש לו עוד ארבע שנים.
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       - - בוקר שני, עוד שנה חלפה, לא קרה שום דבר. בוקר שלישי, אין שנה שלישית. תסתכל על הרכב הממשלה, יש לך ממשלה שמרשה לך לדבר, היא לא מרשה לך לעשות. יש לך שתי מפלגות בממשלה שאומרות לך: דבר על מה שאתה רוצה, מפת דרכים, לא מפת דרכים, אבל אם תעשה, אנחנו עוזבים, ואם הם עוזבים, אין לך ממשלה לארבעה ימים; אתה תלוי בהם, והעניין אבוד, ואתה כפוף ועצור על-ידם, וכל העם רואה ושומע.

שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       אז תצטרף לממשלה. תצטרף לממשלה.
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       ידידי הטוב לפיד - -
       
קריאות:
       
       - - -
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       - - קראתי את דבריך, ואתה באת בהצעה אוריגינלית, שלא שמעתי כמוה. הוא הציע לממשלה יצירתיות. מה זה מזכיר לי? תאר לעצמך שמישהו רץ לפריימריס והוא רוצה להרוויח, הוא נכנס לצבע ואומר: תהיה פיקאסו, אני צריך יצירתיות. איזו יצירתיות יש כאן? יש כאן עמדה נוקשה, חסרת היגיון, חסרת תוחלת.
       
קריאה:
       
       אוסלו.
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       חברי הכנסת, במזרח התיכון, במובן הרחב, חיים היום 8% מכלל תושבי תבל. ההכנסה שלהם היא 2% מכלל ההכנסה של העולם. 65% מהטרור מרוכז כאן. שאול מופז, אני מאוד מעריך אותך - שאול, שאול בנביאים - אתה באמת יודע מה שיקרה כאן?
       
       אבל מי שרוצה לעשות שלום, לרבות האמריקנים, תראו מה הם עושים בעירק – לוחמים בטרור, ואומרים לעירקים: לא נישאר כאן, נצא. שמים מיליארדים, באמת, ולא מספרים סיפורים על העלאת רמת החיים. איזו העלאת רמת החיים עשית בשטחים? הכול סגור, אי-אפשר לנוע,  את המחסומים לא הורידו, את העבודה לא קידמו. רמת החיים כל הזמן יורדת. אי-אפשר כך לעשות שלום.   

מיכאל גורלובסקי (הליכוד):
       
       - - - 

שמעון פרס (העבודה-מימד):


	אי-אפשר כך לעשות שלום.

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       - - - 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):

	הלוא לך לקח 25 שנים להבין שצריך מדינה פלסטינית. תהיה קצת צנוע. לא נחכה 25 שנים עד שתבין עוד הפעם.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת חזן. סגן השר רצון.

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	אין שום סיכוי בעולם. 

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - - - 

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	נכנסתי לממשלה מתוך תקווה כנה שתהיה מפת דרכים, והיום אני משתתף כמו כולם בסטטיסטיקה של תאונות דרכים. מה שהיה פעם מפת דרכים - תאונה ועוד תאונה ועוד תאונה. פעם מסבירים ככה, פעם מסבירים ככה. אתה תחליף את ההנהגה? שאול מופז, ידידי שר הביטחון, יודע שאחרי ערפאת יבואו כולם, יתייצבו מתונים, מתוקים, אוהבי ישראל, ישמעו מה שהוא אומר להם. אילו דיבורים אלה? יש לנו עסק עם עם הלוחם על חירותו. אל תזלזלו באף אחד. 

קריאות:
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:

	חבר הכנסת דניאל בנלולו. חבר הכנסת חזן.

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	לא חשוב. היו לנו במצרים שלושה הסכמים.

מיכאל רצון (הליכוד):
       
       לוחמי חירות? רוצחים - - - 

אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:

	חברי הכנסת מהקואליציה - - - 

מיכאל איתן (הליכוד):
       
       כשאתה היית ראש ממשלה לא התפוצצו אוטובוסים? 

היו"ר ראובן ריבלין:

	חבר הכנסת מיכאל איתן, אני יודע שקשה לך לשמוע בגלל התותחנים. אני מקבל את הצעתו של סגן השר בוים - - - 

אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:

	חבר הכנסת אפללו, אני אקבל את הצעתו של חבר הכנסת בוים.

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	במצרים עשינו שלושה הסכמים: הסכם הפרדת הכוחות - - - 

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:

	אדוני השר, ממלא-מקום ראש הממשלה, אני צריך להעיר לאדוני שאדוני הוא גם חבר כנסת והוא צריך למלא את תקנון הכנסת?

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:

	אבל מותר ליושב-ראש גם לקרוא לסדר.

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	היה הסכם הפרדת הכוחות. אנחנו שחררנו את התעלה לפני שהיה הסכם כולל. היה הסכם הפרדת הכוחות, ואחר כך בא מנחם בגין  - -

מיכאל רצון (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:

	אדוני סגן השר רצון, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה. 

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	- -  ובניגוד למה שהוא אמר, הוא פינה את כל סיני. בירדן עשינו אותו דבר. 

היו"ר ראובן ריבלין:

	חבר הכנסת יתום מהצד הימני.

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	אני משבח את אריאל שרון ואני משבח את ביבי נתניהו שהלכו להיפגש עם ערפאת, ואמרו: נמשיך אתך את אוסלו. אם אוסלו כל כך רע, מדוע לא ביטלתם את זה, בשם אלוהים? מה זה מפת הדרכים, לא המשך אוסלו? 

שר האוצר בנימין נתניהו:
       
       ערפאת ביטל. 

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	עכשיו אני יודע במה הוא אשם. 

מיכאל איתן (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:

	חבר הכנסת איתן, יש לי כבוד גדול לאדוני, לא יפריע - - - 

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	מה שאתה אומר, אדוני ראש הממשלה, זה פשוט לא מתקבל מבחינה הגיונית. אתה אומר כך - לישראלים אתה אומר: אין עם מי לדבר, לפלסטינים אתה אומר: אין על מה לדבר. אז מה אתה רוצה שלום?  לנו אתה אומר: אין עם מי לדבר. מסתבר שיש עם מי לדבר. אפילו הקבוצה שהיתה בז'נבה הוכיחה שיש עם מי לדבר. לפלסטינים אתה אומר שאין על מה לדבר. מה אתה רוצה להיפגש אתם? 

אהוד יתום (הליכוד):
       
       מי שלח אותם?

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:

	חבר הכנסת יתום, חבר הכנסת בנלולו, לא אקרא לכם בפעם הבאה אלא אזהיר אתכם. 

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	אתה אומר: קודם כול, תפסיקו את הטרור. אבל אנחנו אחראים להפסקת הטרור. יש להם אפשרות לעשות משהו? הכול תחת פיקוח שלנו, תחת פיקוח הצבא.  

       אני מצטרף לברכותיך לצה"ל. אני לא מצטרף לברכותיך לשר הביטחון. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:

	חבר הכנסת פינס, אני עוד לא ראיתי דבר כזה: יושב-ראש האופוזיציה, יושב-ראש תנועתך, על הדוכן, ואתה קורא קריאות ביניים לראש הממשלה שמזמן כבר סיים את דבריו. 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אני שואל אותו מי בעד חיסול הטרור.

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	באמת אין צורך בעזרה. 

איוב קרא (הליכוד):
       
       - - - 

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	תסביר לי, שאול, למה צריך תקציב ביטחון יותר גדול, למשל כדי לשמור בשני גדודים על נצרים? בשביל מה? אין בזה צורך ביטחוני, אין בזה צורך פוליטי. זה לא יצרני.

אלי אפללו (הליכוד):
       
       כדי שלא תהיה מלחמת יום כיפור, שאתה היית בה.

היו"ר ראובן ריבלין:

	חבר הכנסת אפללו, אנחנו מבקשים שיושב-ראש האופוזיציה יחשוב לסיים.

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	אני גם רוצה להגיד לראש הממשלה, בעניין הכלכלי לא נורא אם היית נותן, לא אגיד תמונה קסטליאנית של המצב אבל לפחות תמונה מדויקת. על מה אתה מדבר בענייני כלכלה? כוח הקנייה במדינה ירד תחת שלטונך ב-20% בשלוש השנים האחרונות. ההכנסה פר-נפש ירדה ב-8%. יש 300,000 מובטלים. אתה אומר שילכו לעבוד, ומי שאין לו עבודה אינו זקוק לעזרה? למה אתה אומר להם: תלכו לעבוד? אני אומר לך, לך אתה ותיצור מקומות עבודה. אתה יכול ליצור מקומות עבודה. הם לא יכולים. 

איוב קרא (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:

	חבר הכנסת קרא.

מיכאל רצון (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:

	חבר הכנסת רצון.

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	מדוע יש  300,000 מובטלים? 

מיכאל רצון (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:

	חבר הכנסת רצון, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	מה אתם כל כך מתגאים? מה יש לך? אתה כל כך שבע רצון ממה שקורה בערי הפיתוח? את האמת תגיד. אתה שמח על בתי-התמחוי? על זעקות השבר? העוני המשווע? הפגיעה בסטודנטים, בנכים? מה אתה צועק? דבר עם עצמך אמת.  

קריאות:
       
       - - - 

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	חברי הליכוד, תגידו אמת, לא קריאות ביניים. אתם יודעים שזה מצב אומלל בכל שכבות העם. עשיתם שני עמים: עם של עשירים - - - 

קריאה:
       
       מבחינה פוליטית הם מאוגדים.

שמעון פרס (העבודה-מימד):

        מבחינה פוליטית, על כן הם מוגנים. מפני שעל השטחים אסור לדבר. על ההוצאות בשטחים אסור לדבר. מפני שעל הגדר, שכולנו בעד, גדר שצריכה לעלות 1.5 מיליארד שקלים, תעלה 4.5  מיליארדי שקלים, מפני שצריך לעשות קפנדריות בשביל סיעה זאת וסיעה אחרת, וסיעה פה וסיעה שם. זו כבר לא גדר, זו גדר קואליציונית. היא לא ביטחונית והיא לא פוליטית. היא קואליציונית.

שר המשפטים יוסף לפיד:
       
       - - - 

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	על מה אתה מדבר באמת? מה אתה שולח את המובטלים? לאן? 

קריאות:
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:

	רבותי חברי הממשלה - - - 

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	יצחק רבין, עליו השלום, בייגה שוחט, ייבדל לחיים ארוכים, מזה התחילו – כמה מקומות עבודה ממשלה מייצרת. כמה מקומות עבודה אתם ייצרתם? – כלום. רק אחורה. 

קריאות:
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:

	חבר הכנסת שוחט, יושב-ראש האופוזיציה לכאורה אינו מוגבל בזמנו, אבל הכנסת מוגבלת בזמנה. 

שמעון פרס (העבודה-מימד):


       חברי הליכוד, הלוא אתם תצטרכו להשיב לחברי מרכז הליכוד, ואתם לא יודעים מה להגיד להם. הלוא הם באים בצעקות אליכם:  לך מאשדוד. הם הרי מרביצים לכם מכות. מכות מרביצים לכם.

היו"ר ראובן ריבלין:

	אדוני יושב-ראש האופוזיציה, אם אדוני יפנה לחברי סיעת הליכוד, הם יענו לך, ואז לא אוכל להסות אותם.

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	אני פונה רק ליושב-ראש. אני מכבד את היושב-ראש ופונה רק ליושב-ראש. 

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:

	תודה רבה. חבר הכנסת בנלולו, מרגע זה הנואם אינו פונה אל סיעות בבית, הוא פונה רק אלי.

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:

	חבר הכנסת חזן - - - 

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:

	חבר הכנסת הרצוג, אני קורא אותך לסדר. רבותי, לא יהיה מצב שלא נוכל לסיים את הדיון הזה. 

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	בדבר אחד אני מסכים עם ראש הממשלה: מי היה המגזר היצרני?  הקיבוצים, המושבים. במי הממשלה הזאת פגעה יותר מכולם? באנשים שעבדו מצאת השמש עד שקיעתה. אנשים שעבדו על הקרקע. הרסתם אותם, אתם הורסים אותם.

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:

	חבר הכנסת בנלולו, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה. 

איוב קרא (הליכוד):
       
       - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:

	חבר הכנסת קרא, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

שמעון פרס (העבודה-מימד):

	אנחנו לא נסכים ונילחם בכל כוח, אם אתם תהרסו בשם ליברמן. 

       אגב, יצאת בכזאת התרגשות על מה שאמר מישהו מהמשלחת בז'נבה. ואם יושב שר בממשלה שלך, איש רשמי, שאומר שצריך להפציץ את אסואן, ואחר כך את דמשק, ואחר כך את המוקטעה – זה רציני, ואתה לא מעיר לו מלה? איזה רושם זה עושה. יש גם אלופים שדנים בפומבי – צריך להרוג את ערפאת או לא להרוג את ערפאת. כך דנים בארץ מסודרת? 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - - 

שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
	מה אתם מדברים בכלל?


איוב קרא (הליכוד):
       
       פיתוח אזורי - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת איוב קרא, תן לו לסיים. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       עכשיו אני אומר שהסתדרות העובדים היא חלק מהדמוקרטיה של ישראל. מותר לעובדים להתארגן ולעמוד על זכותם. ועכשיו הם לא לוחמים על השכר. 
       
גלעד ארדן (הליכוד):
       
       - - -
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אני מכיר את עמיר פרץ לא פחות טוב מכל אחד אחר. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       - - -
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       הוא לא רוצה שביתות, אבל הוא רוצה כללי משחק הוגנים – אפילו כמו באמריקה. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
        
       מה, אתם רוצים לבטל את ההסתדרות? כולם יהיו פקידים כפופים לפקידים של הממשלה?
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       לא, לעמיר פרץ...
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       קודם כול, עובדי הנמלים הם חלק יצרני, לא? 
       
שר האוצר בנימין נתניהו:
       
       מיליון שקל בשנה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הממשלה, אם אתם רוצים לקיים דו-שיח עם יושב-ראש האופוזיציה, אני יכול לסדר לכם פגישה אתו. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אתם רוצים יציבות כלכלית? רק בהידברות. ואני יודע שאפשר לדבר עם ההסתדרות. הלוא ההסתדרות עשתה לכם דברים שלי לא הסכימו לעשות – שינויים בטלפון ושינויים ברכבת. רק הידברו. פתאום, בוקר בהיר אחד אתם קמים – כפייה. תביאו חוקים, בשביל מה? שבו, דברו עוד יום, עוד לילה. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       גם אתה, ראש הממשלה, מותר לך להזמין את מזכיר ההסתדרות ולשבת אתו עוד יום ועוד יום. מי מעוניין בשביתות האלה? מי מעוניין בנזק הזה? אז מה, כפייה? אני לא רוצה להראות עכשיו את שרירי, מפני שזה יכול להזכיר מישהו אחר... אני לא רוצה לעשות את זה, את התענוג הזה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד יושב-ראש האופוזיציה, הזמן הוא לא בלתי מוגבל. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אני רוצה להגיד רק עוד דבר אחד, שלא רק לממשלה יש מונופול לנהל משא-ומתן, אבל יש לה מונופול לחשוב, ויש לה מונופול להציע הצעות - ואסור לאזרחים? איך אמרת? הסכמה לאומית? רק להסכים למה שאתה אומר? מדוע אסור לקיים מפגשים?
       
קריאה:
       
       - - -

שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אני קראתי את הסכם ז'נבה. שם מציעים מודל להסכם קבע. לדניס רוס מותר. 

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       עם חתימות של ממשלת שווייץ?
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       עזוב אותי מממשלת שווייץ, אתה לך לממשלת שווייץ. אני קראתי את ההסכם.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה. רבותי, אולי אתם לא מבינים את חוקי המשחק פה?
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אם יש לך טענות, לך לממשלת שווייץ, מה אתה רוצה ממני? 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       - - -
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       יצאו אנשים, ורצו לעשות שני דברים: להראות שיש עם מי לדבר - והם הראו – ושיש על מה לדבר, אף-על-פי שאני בעצמי לא מסכים עם כל מה שהם אמרו. זאת ארץ דמוקרטית. אבל לדניס רוס מותר להזמין פלסטינים? איש מכם לא הוציא הגה. איש מכם לא שלח מכתב מחאה לאמריקה, מדוע? לכול וכול מותר. לכל אדם מותר. 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       ממשלת יוון יותר טובה?

אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       - - -
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       ולאריק שרון מותר?

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אתה טועה ומטעה. 

אהוד יתום (הליכוד):
       
       - - -
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אהוד, אני מרגיש שיש לך ויכוח עמוק עם ממשלת שוויצריה. אתה צודק במאה אחוז. לך לממשלת שוויצריה, תן לה על הראש, תשאל אותה מה היא עשתה. מה אתה רוצה מהישראלים? הם הולכים ומדברים - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - - -
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       סלח לי, אתה לא תחלק את הארץ למסיתים ולא מסיתים. כולנו בעלי אותה זכות, ואנחנו נקיים מגעים ונקיים דיבורים, ולא ניבהל מאף אחד מכם. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - - -


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, מפאת כבודך, אני לא קורא אותך לסדר. 

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       - - -

שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       הזכות לחפש שלום היא זכות בסיסית. הזכות לחתום הסכם פורמלי היא של הממשלה. אתם אומרים שאין עם מי לדבר – אפילו נדמה לי ששמעתי שאמרת שיחכו עד שיתבגרו. מדוע עם ירדן אפשר לחיות? בירדן חיים פלסטינים. מה יש? החזרנו להם את מה שמגיע להם, ואתם לא מוכנים להחזיר את מה שמגיע. אתם אומרים שאין על מה לדבר. מדוע עם המצרים יש על מה לדבר? מדוע עם המרוקאים - - -
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       מה מגיע להם? הר-הבית מגיע להם?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, חבר הכנסת אולמרט, אולי אדוני לא שם לב, אבל הנואם סיים את זמנו, ואתם מפריעים לי להסביר לו את זה. רבותי, הוא חייב לסיים. 
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       אתם רוצים שכולם ייכנעו לכם, ושבארץ יהיה אסור להגיד מלה אחת? מה פתאום. לא נקבל את זה. אתם לא שולטים פה על המחשבה שלנו, לא על הדיבור שלנו, לא על המגעים שלנו ולא על רצוננו בשלום. אנחנו נקבל את מה שנקבע על-פי החוק. לנהל משא-ומתן פורמלי – זה אתם. זכות להידבר, לחפש, להציע מודלים – יש לכל אזרח. ואל תקראו להם מסיתים, מפני שאם אתם תתחילו לקרוא מסיתים, אני יודע מה יקראו לכם. 
       
       הרוח הטובה שהיתה, ראש הממשלה, בתקופה הראשונה שלך, התחלפה. במקום רוח של אחדות, רוח של פילוג. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - -
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       במקום רוח טובה, רוח רעה. במקום עם של סולידריות, שני עמים – אחד סובל, עני, לא מיוצג, ועל היתר יש או הגנה פוליטית או הגנה פיננסית. אדוני, בממשלה הזאת אין לנו אמון. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. אדוני יושב-ראש הכנסת לשעבר, בזמנו אנחנו סיכמנו על עשר דקות, אבל אנחנו מתירים, אם יש מה לומר. 
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרס, במשנה מרץ, התחיל להתייחס לכל דבר בהרחבה, וגם הוא עורר תגובות. הכנסת מוגבלת בזמנה, שכן אנחנו צריכים לסיים את כנס החורף ערב פסח. אנחנו לא יכולים לקיים דיון אחד עד ערב פסח. 
       
מזכיר הכנסת אריה האן:

	בבקשה לקום. כבוד הנשיא!

(חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.)


הצעות סיעות ש"ס ומרצ להביע אי-אמון בממשלה בשל:
א. ההחלטה להעביר את בתי-הדין הרבניים למשרד המשפטים;
ב. המצב המדיני, הכלכלי והחברתי

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, יש התנגשות בין שני חוקים. חוק אחד מחייב אותנו לקיים את פתיחת המושב בהודעת ראש הממשלה, והחוק הנלווה - את תשובתו של ראש האופוזיציה. יש חוק נוסף, או יותר נכון לומר שהתקנון בשני המקרים קובע, שכל הצעת אי-אמון תישמע ביום הראשון של שבוע הדיונים. לכן אנחנו נקיים דיון משולב. 
       
       עכשיו נשמע את מציעי הצעות האי-אמון. ראשון מציעי הצעות האי-אמון הוא חבר הכנסת אלי ישי - הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה בשל ההחלטה להעביר את בתי-הדין הרבניים למשרד המשפטים. לאחר מכן נשמע הצעת אי-אמון של חברת הכנסת גלאון, ולאחר מכן נקיים דיון משולב. סגן ראש הממשלה לשעבר, יושב-ראש סיעת ש"ס. השר המשיב על שתי ההצעות הוא השר מאיר שטרית. 
       
אליהו ישי (ש"ס):

	אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו עוקבים זה חודשים מספר, מיום שהוקמה הממשלה, כיצד היא מצליחה בצעדי ענק ללכת מדחי אל דחי. זאת באמת ממשלה שעשתה דברים, כפי שאמר ראש הממשלה, שאף ממשלה לא עשתה – וזה נכון – בכל המישורים, בכל תחומי החיים: החברתיים, הכלכליים, הדתיים. זו ממשלה שכנראה אין בה ברכה, ואנחנו רואים שבכל תחומי החיים הממשלה הזאת עושה פעם אחר פעם את הצעד הלא-נכון, הפוך מההיגיון. 

	אנחנו רואים פה עוד דברים מאוד מאוד קשים, של זגזוג לאורך כל הדרך של הממשלה, כשכל המגמה והמטרה שלה היא לשרוד כמה שיותר ימים בכס השלטון. זו תופעה מאוד מסוכנת בפוליטיקה, בעבודה הציבורית, באומה דמוקרטית, משום שאותם אנשים שנמצאים במגדל השן, אדוני היושב-ראש, ולא מביטים אל העם ולא יורדים אליו ולא רואים מה קורה למטה, נעלמים מהר מאוד מהזירה הפוליטית. 

	זה מזכיר לי את ממשלת הבורבונים בצרפת, שהיתה מנותקת מהעם. לאנשים לא היה מה לאכול, אבל אנשים בממשלה ישבו וסעדו וחגגו, ולא רק זה, אלא הם שאלו: מה אתם רוצים? אין פה בכלל עניים. מה קורה? מה מפריע למישהו? הכול בסדר גמור.                   
     
       אפשר גם לשבת עם הרבנים הראשיים ביום או בלילה, למחרת להגיד להם: רבותי, לא. ואחר כך, מחרתיים, עוד פעם ניסיונות - הכול בסדר גמור, הכול לגיטימי. אין היגיון, אין צדק, אין סדר, אין יושר, אין אמינות, אין הגינות. 
       
       אבל המאבק האנטי-חברתי שהממשלה מובילה, הקואליציה הדורסנית הזאת, האכזריות, אטימות הלב של הממשלה והקואליציה לכל דבר רגיש - זה, לצערי הרב, כבר התפרסם ברבים. אני הייתי מציע, אגב, לחברי הליכוד דווקא, באמת לסייר - אתם הרי מסתובבים קצת בקרב העם, אתם נפגשים עם חברי המרכז של הליכוד ואתם רואים בדיוק את המצוקה, את זעקת השבר, את הרעב, העוני, המצוקה. אתם הרי אומרים לי את זה. אנחנו נפגשים במסדרונות הכנסת, אני נפגש אתכם, יושב גם עם שרים, נפגש גם עם חברי כנסת ונפגש עם חברי מרכז. הזעזוע גדול, עמוק. הרי אתם גם מבינים שזה עניין של זמן. אתם מתמוטטים, מתפוררים. יכול להיות שכדאי לכם לחשוב מחשבה שנייה, איך מצילים את המצב הזה - זו סתם הצעה טובה שאני נותן לכל מי שבאמת רוצה להמשיך לכהן, אבל זה לא תפקידי פה. 
       
       הדבר היותר-כואב לי זה דווקא מפלגה כמו מפד"ל, שחבריה קוראים לעצמם אנשים דתיים ויושבים בממשלה. הם אלה שבעצם הכניסו את הצלם להיכל, הם אלה שהכניסו את טומי לפיד לממשלה, אך ורק משיקול זר, שאמרו: אם אתה רוצה קואליציה עם החרדים - ש"ס, יהדות התורה - חלוקת השרים היא לפני מפתח של 1 ל-5. אבל אם אתה תעשה מאמצים ותיכנס עם שינוי - 1 ל-2. יהיו שני שרים. יש בעיה קשה לאפי איתם מול אורלב, במרכז, מי יהיה שר ומי לא יהיה שר. מה שהיה חשוב זה רק הכיסא. 
       
       והנה, מה שאמרנו, מורי ורבותי, חברי חברי הכנסת. מה שאמרנו ערב הקמת הממשלה ולפני הקמת הממשלה, ערב הבחירות לכנסת - מה שאמרנו זה מה שקורה: חנויות חזיר לרוב, כנסיות, אזרחות, אזרחויות לעובדים זרים, הפקעת היהדות, רמיסת היהדות, פגיעה בשכבות החלשות, הרס וחורבן. 
       
       חשבו שהגזמנו. אמרו: זה לא יכול להיות. מה פתאום שהליכוד יעשה דבר כזה? המפד"ל - דתיים, איך הם יעזו? יושבת סיעה שקוראת לעצמה סיעה דתית בתוך הקואליציה, בממשלה - אני מפנה אתכם לקרוא את העיתון של שינוי, שמסביר כמה הם השיגו ואיך הם צוחקים ומתלוצצים. אילן, אתה מסכים אתי, כן? אתה בטח קראת את זה. 
       
רוני בריזון (שינוי):
       
       - - -
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       גם אני קראתי. איך אתם מתלוצצים על אפי איתם, איך אתם צוחקים ממנו, איך אתם לועגים להם. האמת - בצדק. כל הכבוד לכם. אתם לועגים להם, כי יש לכם באמת חברים בממשלה שכל מה שמעניין אותם זה הכיסא ואתם עושים כבתוך שלכם, מה שאתם רק רוצים. אני יכול להרגיע אתכם: הם לא יפרשו מהקואליציה, המפד"ל. הם קשורים מאוד לכיסא. הם לא יפרשו. תעשו מה שלא תעשו - הם לא יפרשו. שעם ישראל ידע מי נותן לכם את היד להרס העם היהודי ולחורבן של העם היהודי. לפחות שעם ישראל ידע שמי שמשתף פעולה ונותן לכם את היד זה המפד"ל.
       
       אתם, שרציתם לפרוש מהקואליציה, למדתם גם מש"ס כמה דברים. כשש"ס מאיימת ועומדת על העקרונות שלה, היא שמה בלי בושה מכתבי התפטרות אצל ראש הממשלה. אחד מהשניים: או שתוך 48 שעות נפתר המשבר, או לחלופין פורשים מהממשלה. אחר כך יש משא-ומתן, חוזרים - לא חוזרים, הולכים לבחירות, הממשלה נופלת. 
       
       ראש הממשלה ישב עם הרבנים הראשיים וראה שאי-אפשר לנתק את בתי-הדין מהרבנות הראשית. מה לעשות? נכון, טומי לפיד רוצה להרוס את בתי-הדין. מה שהוא לא רוצה - הרי הוא הורס. בתי-הדין לעבודה לא טובים לו - לחסל. בתי-דין רבניים - לחסל. יהדות - לחסל. מה הבעיה? שיטה של דיקטטור. דיקטטור לאומי. אין שום בעיה. "ייחודיים" היה אסור כל הזמן, עכשיו הוא רוצה להביא ייחודיים לעצמו - מותר. אין לו שום בעיה. 
       
       מישהו מחברי הכנסת שלכם מגלה עצמאות פתאום, חותמים על  הסכמי ז'נבה. אוי ואבוי. קורא להם הדיקטטור לשיחה: בשום פנים ואופן לא. העיקר, את ש"ס ידעתם לתקוף. מה יש? לנו אסור שתהיה משמעת סיעתית? לרב עובדיה יוסף, למועצת חכמי התורה, אסור לומר מה צריך לעשות ומה לא? טומי לפיד כן יכול לאיים עליכם ולזעזע אתכם ולקרוא אתכם לסדר? אבל זה לא יחזיק מעמד הרבה זמן, זה ברור. מועצת חכמי התורה זה גדולי ישראל, יש משמעת וזה מחזיק מעמד לאורך כל הדרך, אף שבעיניכם זה לא דמוקרטי. אבל הדיקטטורה שלכם היא כן דמוקרטיה, זה כן מותר, זה כן בסדר, זה אפשרי לעשות. 
       
       אדוני היושב-ראש, טומי לפיד למד מש"ס. הוא ראה משהו שלא מוצא חן בעיניו, ישר איים על ראש הממשלה וקיבל. אבל תשימו לב מה קרה למפד"ל. ישבו וראו שאם יהיה משבר הם לא יהיו בממשלה. חז"ל אמרו: הרוצה לשקר ירחיק עדותו. אם אתה רוצה לשקר, תרחיק את העדות. תגיד: רבותי, אחרי החגים נעשה ישיבה, נתכנס, נבדוק מה אפשר לעשות, לדחות את זה. וזה באמת מה שהם עשו ודוחים, ויש איזה רושם של משבר. אז אני רוצה להרגיע את כולם עוד הפעם: אין משבר. המפד"ל יישארו בקואליציה, ייפתחו עוד מאות חנויות למכירת חזיר והמפד"ל בקואליציה. אולי אפילו הכשר של סגן שר הדתות. נישואי תערובת או אזרחויות - אין שום בעיה. יש אישור של אפי איתם. פגיעה בבתי-הדין, פגיעה בחלשים - אורלב מאשר. אין לכם שום בעיה. אין לכם שום בעיה. 
       
       זו ממשלה שהמפד"ל נותנת בה את הכיסוי, את הגיבוי, לכל ההרס והחורבן. מה שמפלגת העבודה ומרצ לא העזו - אולי דיברו - לא העזו לעשות כל החיים מחשש של פילוג בעם, הנה קמה לה קואליציה בממשלה והשלימה לה את המהפכה החילונית. וגמרה את זה. 
       
השר מאיר שטרית:
       
       המפד"ל לימינך. 
       
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אגב, מאיר, תאמין לי, ידידי השר - אני מכבד אותך - הרי מרסקים אתכם. המפד"ל הופכים אתכם לגרורות, למריונטות, בידי שינוי. אתם נפגעים קשה. אתה הרי מרגיש את זה בשטח, אתה רואה את זה בחוץ, אתה נפגש עם אנשים. אתה רואה איזה נזק יש לכם מזה. אני לא יודע מתי תתעוררו. אני מניח שבשלב מסוים כן, אבל זה יהיה מאוחר. כי שיכרון הכוח של 40 מנדטים מעביר אתכם על דעתכם. מה אני יכול לעשות? מה לעשות? 
       
       ובאמת, זה דבר חמור. אחד הדברים החמורים הוא פירוק משרד הדתות. אז אני יודע שמשרד הדתות - יש הרבה אנשים שרוצים לפרק אותו. 
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       מה חמור בזה?
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       אני כבר אגיד לך. את משרד התיירות לא פירקת, נכון? את איכות הסביבה לא פירקתם. זה כל כך חשוב. הרבה משרדים לא פירקתם. משרד הדתות - - - 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - -
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       משרד הדתות מטפל ביהדות, במקוואות טהרה, בבתי-כנסיות, בבתי-הדין, במקומות קדושים. רק את זה צריך להרוס? רק את זה צריך לעקור? ולא פחות ולא יותר - למי אתם מפקירים את זה? בידי מי אתם מפקידים את זה? בידי טומי לפיד? בידי טומי לפיד? 
       
       עכשיו דיבר ראש הממשלה ואמר שבשביל הביטחון של מדינת ישראל הוא רוצה לסלק את ערפאת. הוא לא מסכים להפקיר את ביטחון מדינת ישראל בידי ערפאת. בצדק. יש דברים שבהם אני מסכים אתו. אסור להפקיר את ביטחון מדינת ישראל בידי ערפאת, אבל למה הוא מפקיר - ולמה המפד"ל ואתם מפקירים ומפקידים, או זה וזה גם יחד - את תורת ישראל בידי טומי לפיד?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לאדוני נותרה דקה וחצי. 
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       בידי טומי לפיד כן אפשר להפקיד את זה? הרי מה ההבדל? ערפאת רוצה לחסל אותנו פיזית, טומי לפיד רוצה לחסל את היהדות, את העם היהודי, את הרוחניות ואת תורת ישראל ואת בתי-הדין. את זה כן אפשר להפקיר בידיים שלו?
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       זה הדימוי של המפד"ל.
       
אליהו ישי (ש"ס):
       
       הרי מה הוא רוצה, טומי לפיד? הוא הסתיר? תקראו את המצע שלו. אפילו בתי-דין לעבודה, תאמינו לי, בחיים לא חלמתי שגם אותם הוא רוצה לסגור. כל מה שקשור לחלש, לאדם שצריך סיוע ועזרה, או יהדות, או מסורת. זו מגמה. זה ערב רב. הזוהר הקדוש אמר, שבתקופה של משיח שכולנו מייחלים לו, יקומו הערב רב ויילחמו נגד העם היהודי יותר מאשר שונאי ישראל נגד העם היהודי. עד כדי כך. וזה טומי לפיד, ראש הערב רב.
       
       אדוני היושב-ראש, אין לנו אמון בממשלה, אנחנו כמובן נצביע אי-אמון בממשלה. אני מעריך שעדיין יש לכם רוב, אף-על-פי שהמפד"ל מנסים פה לשחק או להציג שהם יימנעו - לפחות את זה אולי הרווחנו. אני ציפיתי שחלק מחברי הכנסת, לפחות, יצביעו אתנו. זה קרה בממשלות קודמות, בדברים כל כך עקרוניים וחשובים. אבל אני מניח שזה לא יקרה, כי הם על הכיסא ישמרו, דבוקים ולא יוותרו על הכיסא, ולכן, ככל הנראה, זה לא הולך לקרות. אני מניח שיש לכם רוב, אבל זו תחילת תהליך של זעזוע בממשלה, סדקים בקואליציה, ואני מאוד מקווה שהתקבלה תפילתנו בימים הנוראים ובפרט ביום כיפור: כי תעביר ממשלת זדון מן הארץ. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת אלי ישי, אשר הציג את הצעת האי-אמון. אני מזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון להציג את הצעת האי-אמון של סיעת מרצ בעניין המצב המדיני, הכלכלי והחברתי. 
       
       
       
הודעת יושב-ראש הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, לפני כן יש לי רק הודעה. ראש הממשלה ביקשני להודיעכם, על-פי סעיף 24(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי השר יוסף לפיד ימלא את מקומה של השרה לאיכות הסביבה בעת היעדרה מהארץ, מיום ט"ז בתשרי התשס"ד, 12 באוקטובר 2003 למניינם, עד כ"ו בתשרי התשס"ד, 22 באוקטובר 2003. תודה רבה.  
       
       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעה למזכיר הכנסת. 

מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת - 
       
       לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 18) (חקירת עובדי שירות הביטחון הכללי בידי המחלקה לחקירות שוטרים), התשס"ד-2003; הצעת חוק להגנת חיית בר (תיקון מס' 7), התשס"ד-2003. 
       
       לדיון מוקדם: הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון - הסדרת פרסום באמצעות דיוור ישיר), התשס"ד-2003, מאת חבר הכנסת רשף חן  וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לעידוד העלייה, התשס"ד-2003, מאת  חברת הכנסת קולט אביטל; הצעת חוק לתיקון דיני הראיות (הגנת ילדים) (תיקון - עדות קטין שלא בפני הנאשם), התשס"ד-2003, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; הצעת חוק חקירת סיבות מוות (תיקון - נוכחות בני משפחה או מי מטעמם בזמן הנתיחה), התשס"ד-2003, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון - עידוד הנקה לתקופה ממושכת), התשס"ד-2003, מאת חברת הכנסת גילה גמליאל; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון - הגבלת חסינות מפני חיפוש), התשס"ד-2003, מאת  חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק הזנה במוסדות חינוך, התשס"ד-2003, מאת  חברת הכנסת יולי תמיר  וקבוצת חברי הכנסת. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה למזכיר הכנסת. 
       

       
הצעות סיעות ש"ס ומרצ להביע אי-אמון בממשלה בשל:
א. ההחלטה להעביר את בתי-הדין הרבניים למשרד המשפטים;
ב. המצב המדיני, הכלכלי והחברתי
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה. גברתי, הואיל ואת תמיד מקפידה על הזמן, אני מפנה את תשומת לבם של חברי הכנסת, שעל המסך למעלה יש מסגרת הזמן, והזמן הולך ופוחת, כך שמפעם לפעם יכולים להעיף מבט לכיוון המסך ולדעת בדיוק כמה זמן נותר להם ולכלכל דבריהם בהתאם. אני מאוד מודה. 

חיים אורון (מרצ):
       
       האם היושב-ראש יכול לעצור את השעון? 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כן, בוודאי. נעשה ניסיון. בבקשה, גברתי, נא להתחיל. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי היום את נאומו של ראש הממשלה, ואני מודה שאני תוהה, איזו מידה של עזות מצח נדרשת לעמוד כאן על הדוכן ולדבר - אני מצטטת - על התקווה הגלומה בתוכנית המדינית של הממשלה. איזו תוכנית מדינית יש בדיוק לממשלה? אני מניחה שהוא דיבר על מפת הדרכים. והוא מציע לנו, הוא המשיך לעמוד כאן ולהציע לנו סבלנות, נחישות, אורך רוח. הכול דברים של ראש הממשלה, ואני תוהה, אדוני יושב-ראש הכנסת, עד מתי, כמו שנהג ראש הממשלה לומר, עד מתי? במשך שלוש שנים יש כאן ראש ממשלה וממשלה שמבקשים מאתנו אורך רוח, ויש כאן פיגועים וטרור ושפיכות דמים. ויש לנו ראש ממשלה שהבטיח שלום וביטחון,  וראש ממשלה שהבטיח למגר את הטרור, וראש ממשלה שהשתעבד ושעבד את כולנו למדיניות של אין עם מי לדבר. יש כאן ראש ממשלה שעמד כאן על הדוכן, תעתע בכנסת ומתעתע במדינה שלמה כבר שלוש שנים. ראש ממשלה שסרטט ומסרטט מצג שווא, שיש לו פתרון ויש לו תוכנית אופרטיבית למיגור הטרור. 
       
       ואני מזכירה לכם, חברי חברי הכנסת, כמו במלחמת לבנון, הוא ממשיך להוליך שולל מדינה שלמה. ויש כאן מי ששכח כנראה, שכח שיש כאן ראש ממשלה שהבטיח להגיע להסדר, ובמקום להסביר היום לכנסת ולעם, כשהוא עמד כאן מעל הדוכן, למה הוא לא יישם את מפת הדרכים, ולמה הוא מסתפק רק בהצהרות במקום במעשים, הוא ממשיך במסורת ההסתה, כמו שאמרת קודם, אדוני סגן היושב-ראש, מסורת ההסתה של כיכר-ציון. 
       
       חברי חברי הכנסת, הסתה היא ביטוי לפניקה. אתם יודעים, הזיכרון הקולקטיבי הוא ישות חמקנית, יש מי ששכח את ההסתות של ראש הממשלה. עכשיו, בימים האחרונים, אנחנו חוזרים ושומעים את ראש הממשלה מדבר על הבוגדנות של השמאל. מה הוא קפץ פתאום? בשבוע שעבר פורסמו הבנות ז'נבה -  מה הוא קפץ? למה הוא מסית? פתאום באה כאן תוכנית להסדר קבע ופתאום רואים בציבור הישראלי שיש עם מי לדבר. וזה אחרי שראש הממשלה טען כל הזמן שאין עם מי לדבר. אז במקום שהממשלה הזאת תיקח את ההסכם ותבחן אותו, האם הצד הפלסטיני  מוכן להתקדם להסדר קבע? וחשוב הדיבור על הסדר הקבע, כי לא מדובר כאן על עוד התחייבויות בשלבים שאינן ממומשות. מדובר על הסכם שמוכיח שיש פרטנר בצד השני, ובניגוד למה שאמר כאן ראש הממשלה על הדוכן שאין עם מי לדבר, יש עם מי לדבר. כי ראש הממשלה לא אפשר לאבו-מאזן לדבר ולפעול, וראש הממשלה כנראה גם לא יאפשר עכשיו לאבו-עלא לפעול, כי ראש הממשלה והממשלה כולה בראשותו לא מוכנים לקבל את העובדה שיש מי שמציע אלטרנטיבה להפסקת מעגל הדמים. 
       
       זה שראש הממשלה והימין כולו, חברי הכנסת ושרי הימין, התקיפו כל כך את ההסכם, בעצם מעיד אולי על כך שיש  בכנסת הזאת ובממשלה הזאת מי שפוחד מסיכוי לשלום. מדובר, חברי חברי הכנסת, על סיכוי לשלום. יכול להיות שבגלל זה מתלהמים ומסיתים ומפחידים.  פתאום הבנתם, שהציבור הישראלי מבין, ששלוש שנים ניהלו כאן מדיניות של הולכת שולל, של רק כוח צבאי, ותנו לצה"ל לנצח, ואין עם מי לדבר. פתאום הציבור הישראלי מבין שזה לא עובד יותר. 
       
       אמרתם, אדוני השר, לאזרחים, שאם נהיה חזקים נמגר את הטרור; הנה נהיה חזקים, נמגר את הטרור - במקום זה חיסלו ואז בא עוד פיגוע, ואז היה עוד חיסול, ורק היום היו שלושה חיסולים בעזה. כך נמשך מעגל הדמים, ובאה במקום זה אופוזיציה קונסטרוקטיבית, חברי חברי הכנסת, עם הצעה חלופית למדיניות שננקטת כאן, מדיניות של דשדוש במי אפסיים. 
       
       באה תוכנית, מסמך ז'נבה הוא מודל של תוכנית לפעולה, לא מדובר כאן על מסמך רשמי בין ממשלות, יש כאן הצעה להסדר קבע, יש כאן הצעה שמוסכמת על שני הצדדים. הייחוד של ההצעה הזאת, מזה אתם מתעלמים, כל הדוברים הרשמיים של ממשלת ישראל וחברי הכנסת מהקואליציה, יש כאן הצעה שייחודה בכך שהיא מסמנת את סוף הסכסוך, שהיא אינה מותירה שום סימני שאלה, כל הפרטים סוכמו ואין לשום צד תביעות נוספות. 
       
       יכלה לבוא ממשלת ישראל, יכול לבוא ראש הממשלה, לקחת את היוזמה הזאת, את הסכם ז'נבה, לבחון אותו ולאמץ אותו כמו שהוא. 

גלעד ארדן (הליכוד):
       
       גם ערפאת היה יכול לעשות את זה. 

זהבה גלאון (מרצ):
       
       אני מכירה בסמכותה ובמרותה של ממשלה נבחרת, שהיא הממשלה שלי, ואני קוראת לראש הממשלה של הכנסת הזאת, של העם הזה, לאמץ את היוזמה הזאת כי היא יוזמה דרמטית. באיזה אופן היא דרמטית, חבר הכנסת ארדן? יש כאן הכרה פלסטינית, הייתי אומרת ראשונה מסוגה, בזכותו של העם היהודי למדינה. זאת הכרה. אז במקום שתאמצו את זה, כמו שהציבור הישראלי - אתם רואים את המספרים, למרות כל ההתלהמות שלכם, אתם רואים את המספרים הגבוהים של הציבור בישראל שתומך בהסכם, כי הציבור מאס בכיבוש, כי הציבור מאס במדיניות הדמים של שרון, כי הציבור הבין שיש עם מי לדבר. 

גלעד ארדן (הליכוד):
       
       ולמי הציבור מצביע? 

זהבה גלאון (מרצ):
       
       אנחנו נבחן את זה. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       שבעה חודשים עברו. 
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       הציבור הבין, חבר הכנסת בר-און, כשאין הסדר מדיני יש אבטלה. הציבור ראה וקרא את התוצאות הכלכליות בשבוע האחרון, הוא ראה את ירידת המדד ב-0.5%, הוא ראה שזה מצביע על מיתון עמוק במשק, הוא ראה שזאת סטירת לחי לכל מה שאתם קוראים: קדושת הצמיחה. בשם קדושת הצמיחה הזאת פגעתם בקצבאות לאמהות החד-הוריות ובקצבאות הביטוח הלאומי. בשם קדושת הצמיחה פגעתם בילדים. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אפשר קריאת ביניים? 

זהבה גלאון (מרצ):
       
       אפשר קריאת ביניים. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       עברו שבעה חודשים מהיום שכל הציבור הבין את מה שאת אומרת שהוא הבין, אלא אם באמת את סובלת מחזיונות השווא ותעתועי הדמיון של יושב-ראש האופוזיציה. אני מכיר אותך, ואת לא סובלת מזה. 

זהבה גלאון (מרצ):
       
       מי שמביא לכאן חזיונות שווא ומצג שווא ותעתועי שווא הוא ראש הממשלה. ראש הממשלה שהבטיח שלום ובינתיים הביא לנו את הקריסה החברתית הקשה ביותר שהיתה במדינת ישראל, שפוגעת בעובדים, שפוגעת בקבוצות החלשות והופכת אותן לחלשות יותר. אני חושבת שהציבור מתחיל להבין, שאי-אפשר, שכל מי שמנסה להציע איזה פתרון - מנסים להציע פתרון, מה הציעו כאן, תוכנית חלופית? מייד מואשמים בבגידה. בכלל, איזו מדינה זאת, שרודפי השלום מוקעים, וסרבני השלום מתלהמים.
       
       הייתי אומרת, חבר הכנסת בר-און, אחרי ששמעתי היום את הנאום של ראש הממשלה, שההתקפות של ראש הממשלה ושל חברי הממשלה ושל חברי הכנסת גלעד ארדן ואחרים, מעידות בעיקר על איבוד עשתונות. אם אין במסמך הזה כלום, כמו שטענתם, מה כל ההתלהמות הזאת? 

גלעד ארדן (הליכוד):
       
       מוטיבציה של 900 יהודים בשלוש שנים. 

זהבה גלאון (מרצ):


	תרשה לי, תרשה לי, תרשה לי.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה.

זהבה גלאון (מרצ):
       
       הגיע הזמן שיבינו פה, בכנסת הזאת, שהידברות היא לגיטימית, שהידברות היא מחויבת המציאות, בעיקר נוכח העובדה שיש כאן ממשלה שהיא סרבנית שלום, שהיא פוגעת בציבור, שהיא פוגעת בעובדים, שהיא פוגעת באוכלוסייה, ובעיקר הגיע הזמן שיבינו שהמסמך הזה בא בעצם לומר, שאותן הבנות ז'נבה באות לחלק את ארץ-ישראל בין מדינה פלסטינית למדינת ישראל. ממה אתם נבהלים? החלוקה היא באופן שכל אחת תוכל לחיות את חייה, חיים עצמאיים. 

	הבנות ז'נבה, או מסמך ז'נבה, הוכיחו שפשרה בין ישראל לפלסטינים היא אפשרית, וצריך לקבל את זה שאנחנו חייבים להחליט בין פשרה כואבת לבין המשך החיים על החרב.

	אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, ולומר, שמי שמסית כמו שהסיתו כאן בימים האחרונים כל דוברי הממשלה וכל דוברי הימין, מי שמסית כנגד הסכם ז'נבה, שיזכור שהדברים - - -

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       יש לך דקה.

זהבה גלאון (מרצ):
       
       אני מסיימת, אדוני היושב-ראש. אנחנו עומדים ימים מספר לפני יום השנה השמיני להירצחו של ראש הממשלה המנוח יצחק רבין. מי שמסית – הדברים האלה שלו הם כשמן למדורה. מי ששופך שמן, לא יוכל אחר כך לרחוץ בניקיון כפיו בטענה נואלת שהוא לא הבעיר את המדורה. שימו לב. תודה, אדוני.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה, גברתי חברת הכנסת זהבה גלאון. את תשובת הממשלה יביא השר מאיר שטרית, השר במשרד האוצר. בבקשה, אדוני.

השר מאיר שטרית:
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להשיב על הצעות האי-אמון, על שתי הצעות בעצם, מטעמו של ראש הממשלה.
       
       ראשית, ביחס להצעה לגבי בתי-הדין הרבניים. נדמה לי שהרחבתי את הדיבור בעניין הזה בשבוע שעבר  בהצעה רגילה לסדר-היום. אבל היום אתייחס לזה כאל הצעת אי-אמון.
       
       בישיבת הממשלה מיום 8 באוקטובר 2003 בעניין פירוק המשרד לענייני הדתות הוחלט גם על העברת ניהול מערכת בתי-הדין הרבניים, לרבות בתי-הדין המיוחדים לגיור, מהמשרד לענייני דתות למשרד המשפטים. מכוח סעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה - העברת סמכויות בחוקים המפורטים טעונה אישור הכנסת.
       
       הממשלה סבורה שבצעדים אלה יש שיפור בניהול מערכת בתי-הדין הרבניים, ובכך גם יושלם מעבר כל הגופים השיפוטיים תחת קורת גג אחת, שאין עוררין על מומחיותה ומקצועיותה. 
       
       אנו ערים לדאגה שהביעו הרבנים הראשיים וגורמים שונים בציבור הדתי ביחס לעצם העברתם של בתי-הדין הרבניים למשרד ממשלתי אחר, לאחר עשרות שנים שהיו תחת המשרד לענייני דתות. מדובר בצעד שמטרתו לשפר את השירות לאזרחים ולתת לבתי-הדין הרבניים בית הולם. עם פירוק משרד הדתות, המקום הטבעי של בתי-הדין היהודיים הדתיים הוא במשרד המשפטים, שם נמצאים גם בתי-הדין הדרוזיים, המוסלמיים, הנוצריים והממלכתיים.
       
       בימים אלה מתקיימת במשרד ראש הממשלה עבודה שתכליתה ליישב את המחלוקות סביב שאלת האחריות לבתי-הדין הרבניים, לרבות נושא הוועדה לבתי-הדין הרבניים, באופן שיהיה מקובל על כל הצדדים הנוגעים בדבר. 
       	
       אשר לרבנות הראשית – הוחלט כי הרבנות תועבר מהמשרד לענייני דתות למשרד שעליו יוחלט בהתייעצות בין צוות היישום לבין הרבנים הראשיים לישראל, וזאת עד לסיום עבודתו של צוות היישום. 
       
       ראש הממשלה הבהיר בכמה הזדמנויות, כי הוא מחויב לשמירה על ערכיה היהודיים של מדינת ישראל וכי יש לו כבוד רב למוסדות הדתיים הממלכתיים שלה. 
       
       כאמור, ה"משבר" שאיננו אפילו צל צלו של משבר אלא בעיה שניתנת לפתרון, ייפתר בהסכמה בין מרכיבי הקואליציה והרבנים הראשיים. במלים אחרות, רוצה לומר שבעבודה שעושים עכשיו במשרד ראש הממשלה המגמה היא לנסות להגיע להסכמה על פתרון המשבר הזה על דעתם.

יוסי שריד (מרצ):
       
       בעניין הזה אתה צודק. אין דאגה.

השר מאיר שטרית:
       
       זה נכון. זו גם ההערכה שלי, שאפשר לפתור את המשבר ולהגיע להסכמה, ואגב, על דעתם של הרבנים הראשיים, שבעיקר חוששים, חבר הכנסת שריד, מניתוק סמכותם כרבנים ראשיים על בתי-הדין. עכשיו, מה הבעיה? הבעיה שלהם היא שהמעבר למשרד המשפטים מדאיג אותם. אנחנו מנסים למצוא פתרון לעניין הזה. אני מניח שיימצא פתרון והמשבר הזה יחלוף. כך שאני לא רואה בזה משבר שיכול לגרום לפירוקה של הממשלה. זהו, בינתיים אפשר להירגע ולנוח.
       
       בחלק השני אני רוצה לומר, שכמובן אין עוררין על כך שזכותו של כל אחד לדבר עם מי שהוא רוצה. האם מישהו בא בטענה על כך שישראלים מדברים עם מישהו אחר? לא על זה הטענה. נדמה לי שכל עוד הישראלים דיברו עם אדם אחר והציגו גם כאופוזיציה אלטרנטיבה אחרת – זה לגיטימי, זה בסדר גמור, בתנאי אחד, שזה נשאר בארץ. יכולה לבוא אותה קבוצה ולהגיד: אנחנו מציעים את המודל הזה, ולעבור בישראל מבית לבית, לשכנע כל יהודי וכל אחד לתמוך בתוכנית וללכת עם זה לבחירות. לדעתי, אתם עברתם את הגבול, ואני אומר זאת לחבר הכנסת אורון, שהיית חבר בצוות הזה. המעבר של הגבול הוא ברצון להביא את זה לסוג של ועידה בין-לאומית, עם חסות של שלטונות שווייץ, עם מעורבות של מדינות אחרות. לדעתי, זה מעבר של הגבול וזה לא תקין. התקין הוא שתדברו. תקין שתציעו איזה נייר שאתם רוצים, איזו תוכנית שאתם רוצים. תעבירו אותה בארץ. 

חיים אורון (מרצ):
       
       ראיתי השבוע בטלוויזיה שר בממשלה שיושב בהליקופטר ומסביר לסנטור אמריקני מדוע מפת הדרכים שגויה. על מה אתם מדברים?
       
השר מאיר שטרית:
       
       מה הקשר?
       
חיים אורון (מרצ):
       
       שר בממשלה.

השר מאיר שטרית:
       
       מה הקשר? מה הקשר לזה? 

חיים אורון (מרצ):
       
       האם אנחנו פה במנזר שתקנים?

השר מאיר שטרית:
       
       האם אני אמרתי שתהיה במנזר שתקנים? תסביר לעם בישראל. זו הדרך הנכונה. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אני מסביר - - -

השר מאיר שטרית:
       
       לא, אתם מנסים לעשות ועידה.

חיים אורון (מרצ):
       
       לא עושים שום ועידה. לא תהיה שום ועידה בין-לאומית - - -

השר מאיר שטרית:
       
       איך אומרים? אני חי מהעיתונים, אין לי דרך אחרת. 

חיים אורון (מרצ):
       
       תירגע, תירגע.

השר מאיר שטרית:
       
       אני חי מהעיתונים. אדרבה. 

חיים אורון (מרצ):
       
       תעשה טובה, תירגע ותתמודד עם מה שיש בהסכם ועם העובדה שהממשלה שלך לא עושה שום דבר. 

השר מאיר שטרית:
       
       ג'ומס, אענה לך על הנקודה הזאת. תראה, לגבי מה שיש בהסכם – קל מאוד לעשות הסכם כזה; אם אתה מוכן לוותר לצד השני על כל מה שהוא רוצה, אין בעיה לעשות הסכם. מזמן יכולנו לעשות את זה.
       
       ג'ומס, יש שני דברים שאתה שוכח - בהסכם אוסלו הפלסטינים הכירו במדינת ישראל. חברת הכנסת גלאון, אני מעיר לך. את אמרת שזה הישג גדול שהם הכירו  - - - 

חיים אורון (מרצ):
       
       הם לא הכירו אף פעם, עד עכשיו, במדינה יהודית, במדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי. אין סוף אנשים אמרו לנו -  - -

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת אורון, ביום רביעי יתקיים דיון על הצעות דחופות בנושא הזה.

השר מאיר שטרית:
       
       הסכם אוסלו מתחיל מזה שמכירים בקיומה של מדינת ישראל.

חיים אורון (מרצ):
       
       לא, זאת זכות הגדרה עצמית.

השר מאיר שטרית:
       
       אני לא מבין. האם אתה זקוק להכרה פלסטינית בקיומה של מדינת ישראל?

חיים אורון (מרצ):
       
       לא, אתה זקוק.

השר מאיר שטרית:
       
       לא, אני לא זקוק. עם כל הכבוד לפלסטינים, אני לא זקוק. 
       
       ג'ומס, תראה, אין לי ויכוח עם זה. זכותך לדבר עם מי שאתה רוצה. תעשה את זה בארץ. הגעת להסכם, הגעת לנייר הזה שאתה רוצה – מאה אחוז. אם אתה אומר לי שמחר אין שום ועידה, שום דבר, שום חסות בין-לאומית – אני שקט באמת. אבל לא זה מה שהתרשמתי מהעיתונים. על-פי העיתונים - - -

זהבה גלאון (מרצ):
       
       מה אתה מפחד? 

השר מאיר שטרית:
       
       על-פי העיתונים, הרעיון הוא ליזום איזו ועידה בשווייץ, בחסות ממשלת שווייץ, בנוכחות גופים אחרים. האם זה נראה לך תקין?

זהבה גלאון (מרצ):
       
       כן.

השר מאיר שטרית:
       
       חה, חה, חה.

חיים אורון (מרצ):
       
       מה היא תחליט?

השר מאיר שטרית:
       
       חברים.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       רבותי, לא, באמת.

רן כהן (מרצ):
       
       ברשותך, השר שטרית, אני רוצה לומר משפט אחד. אילו בא ראש הממשלה ואמר: רבותי, אני מניח עכשיו תוכנית שלגביה יש לי פרטנר ועליה יש לי מה לדבר אתו, ואני מביא את כולה לעם ישראל – היתה לך כל הזכות לתקוף את כל הסכם ז'נבה. אבל הממשלה הזאת שותקת.

השר מאיר שטרית:
       
       חבר הכנסת רן כהן, להזכירך, ראש הממשלה ברק, בממשלה שאתה היית חבר בה, הציע תוכנית. אתה לא יכול להגיד שהוא לא הציע תוכנית. אנחנו לא דחינו את התוכנית הזאת. כלומר, הכנסת, או עם ישראל, לא דחה את התוכנית. היא אפילו לא הובאה אליו. ברק עצמו יצא מהעניין, כי הוא ראה את הפרטנר שאמור היה להסכים לתוכנית הזאת, שהיא מאוד מרחיקה לכת, ודומה פחות או יותר לתוכנית שמוצעת עכשיו בז'נבה, ואולי מרחיקה לכת אפילו יותר. עכשיו, כאשר הוצגה תוכנית כזאת והצד השני דחה אותה – האם זה לא מעלה אצלך שום ספקות כשאתה יושב עם אותם אנשים ועושה אתם הסכם נוסף, כשהם כבר הפירו את כל ההצעות שהוצעו להם בעבר?

רן כהן (מרצ):
       
       אני אמשיך לדאוג לשלום.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       רבותי. חבר הכנסת רן כהן. אני מציע להפסיק את הדו-שיח הזה, את הרב-שיח הזה, ולאפשר לשר שטרית לסיים את נאומו. בבקשה.

יוסי שריד (מרצ):
       
       במשך 30-40 שנה, ואולי אלפיים שנה, ראש הממשלה שלך ואתם אמרתם שמדינה פלסטינית היא דבר איום ונורא. אחרי 30 שנה הוא הגיע למדינה פלסטינית. האם זה לא מעורר בך מידה של חשדנות שהוא שינה את דעתו? מה לעשות? הם שינו את דעתם. לאדם מותר לשנות את דעתו.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת שריד, המסר הגיע.
       
השר מאיר שטרית:
       
       יוסי, על אחת כמה וכמה. תראה, אתה אומר שראש הממשלה הציג תוכנית. הוצגה מפת הדרכים שהציעו האמריקנים. ישראל קיבלה אותה. הממשלה החליטה עליה ברוב קולות. נכון, לא בהסכמה.

חיים אורון (מרצ):
       
       איזה רוב קולות? היו 14 הסתייגויות.

השר מאיר שטרית:
       
       אז מה? אז מה? גם הפלסטינים הגישו הסתייגויות. אז מה? אבל החליטו עליה. מבחן המעשה ומבחן הביצוע הוא המבחן האמיתי. לצערי הרב, במבחן המעשה ישראל עשתה את שלה. אני מוכרח לומר שהצד הפלסטיני נכשל ביישום החלק הראשון.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       - - -
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       השר שטרית, אתה מעוניין שהתור שלך יהפוך לסימפוזיון?
       
השר מאיר שטרית:
       
       לא. זו תשובה שלי.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אני מבקש.
       
השר מאיר שטרית:
       
       אני מוכן לדבר לצד הזה, בסדר?
       
       אני חושב שהממשלה ניסתה, בתום לב, ביושר, להתקדם לכיוון של הקמת מדינה פלסטינית, ושרון היה מספיק אמיץ לומר את זה. אתה אומר בעצמך שהוא שינה את דעתו. זה נכון. הוא אמר את זה בגלוי ועמד על זה בבחירות, אחרי הבחירות בממשלה, חרף ההתנגדויות. לצערי, החלק הראשון של העסק הזה - הפסקת הטרור - לא קרה. לכן, בעצם, הכול נתקע במצב הזה. אני חושב ועדיין מקווה, שאם באמת קמה ממשלה חדשה, היא תוכיח את עצמה ותוכל לעשות את זה. אז אולי אפשר באמת להתקדם לשלום. אדוני היושב-ראש, תודה.
       
       אנחנו, כמובן, דוחים את הצעות האי-אמון.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה לשר שטרית. אנחנו עוברים לדיון בהצעות האי-אמון ובהודעת ראש הממשלה. זה דיון משולב, והזמנים הוקצו על-פי סיעות. ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת רוני בר-און. אדוני, לרשותך ארבע דקות.

נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב ראש, תעמוד על לוח זמנים, בבקשה.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       כן, אני אעמוד. אתה גם יכול לעזור לי. אתה רואה שם, בפינה: ארבע דקות.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אל תנצל את זה שאני לא רואה עד שם.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       לא. הם יראו. אם אהיה סלחני כלפיך, הם יאכלו אותי.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי את הנאום שלך בקשב רב, חברתי חברת הכנסת זהבה גלאון. לא יכול להיות שכל פעם שאנחנו מדברים אתכם דברים שקשורים בהחלטות של המחוקק ובהחלטות שקשורות בבג"ץ, אתם תגידו שזו הסתה. כאשר אתם רצים לבית-המשפט בתלונות שפעם אחר פעם מתבררות כתלונות סרק, אתם פשוט מחפשי חוק. במקום לשאת כאן נאום, בחרתי לתת לכם, או לחברי הכנסת, או לאלה שהם לא חברי כנסת והלכו לכל העניין הזה שנקרא מסמך ז'נבה, עצה משפטית חינם,  קצרה ולעניין. אני מבקש שתיתנו לי לומר זאת, כי אני קורא מתוך חוק ומתוך פסק-דין של בית-המשפט הגבוה לצדק.
       
       בסימן ב' לחוק העונשין, שהכותרת שלו "בגידה", נמצא סעיף 97. אל תיבהלו, כי תיכף אתן לכם את ברירת המחדל היותר-קלה.
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       אתה מעלה את המלה "בגידה" בהקשר זה?
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       תקשיבי. אני קורא לךְ חוק. אני קורא לךְ חוק.

זהבה גלאון (מרצ):
       
       עזוב את החוק.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       - - -
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       סליחה, אני קורא לךְ מתוך חוק העונשין, התשל"ז-1977. סעיף 97 אומר: "(א) מי שעשה, בכוונה לפגוע בריבונותה של המדינה, מעשה שיש בו כדי לפגוע בריבונותה, דינו מיתה או מאסר עולם". חלופה (ב) היא: "מי שעשה, בכוונה ששטח כלשהו יצא מריבונותה של המדינה או ייכנס לריבונותה של מדינת חוץ" וגו' - דינו אותו דבר. אבל, אל תיבהלו, כי יש סעיף 100 שאומר: "מי שעשה מעשה המגלה אחת הכוונות האמורות בסעיפים 97 - - - " - קרי להוציא חלק מן המדינה ולהעביר אותו לריבונות של מדינה אחרת - דינו רק מאסר עשר שנים.
       
       זו לא הפעם הראשונה שמדברים על זה. לפני 11 שנה הוגש בג"ץ בשם "נאמני הר-הבית" נגד מר רבין המנוח, ממשלת ישראל, פרופסור רבינוביץ, שטיפלו אז בנושא ההסדר עם סוריה, ואמרו: אתם לא יכולים לטפל בנושא הזה, כי יש חוק רמת הגולן. אתם לא יכולים לוותר על שטחי מולדת שסופחו כחוק. בית-המשפט העליון בא ואמר בצורה המפורשת ביותר, ואני  קורא מתוך פסק-הדין: "הטענה כי ניהול משא-ומתן מדיני על-ידי ממשלת ישראל, שזכתה לאמון הכנסת כדת וכדין, יש בה כביכול משום עבירה פלילית של בגידה, מוטעית היא מיסודה, ונוח לה שלא נטענה משנטענה. גם אילו לא נאמר דבר מפורש בעניינה של טענה - - -  זו" ברור שזה לחלוטין לא שייך.
       
       אבל, "העבירות שבסעיפים 97 ו-100" - ואני קורא מפסק-הדין - "האמורים, מדובר בהם, אפוא - - -" - מתי יחול הסעיף הזה? כאשר ממשלה עושה את זה, כנסת עושה את זה, זה לגיטימי. זו כוונת המחוקק, שכנסת וממשלה יכולה לוותר על כל שטחי מדינת ישראל. אבל, כאשר מדובר "ביחיד או בקבוצה הפועלים ללא סמכות כדין, ושלא הוסמכו כדין", שהם לא "ממשלת ישראל, באמצעות העומד בראשה ונציגיה, שעה שהיא מנהלת שיחות" וגו'. את הדברים האלה לא המציאו השופטים של בג"ץ, עם כל הכבוד.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       - - -
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני מייד עונה על שאלות, אם היושב-ראש יתיר לי.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       יש לך חצי דקה.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אמר את זה המובהק במשפטנים שלכם. לא היה לכם משפטן מובהק כאיש שאמר את זה - פרופסור רובינשטיין. אפנה אתכם ל"משפט הקונסטיטוציוני של מדינת ישראל", מהדורה רביעית, 1991, כרך שני, עמוד 583.
       
       עכשיו, אני אומר לכם יותר מזה. תראו מה אמר על זה בית-המשפט העליון - - -
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       מה עניין שמיטה להר-סיני?
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חברת הכנסת גלאון, חבר הכנסת בר-און צריך לסיים. זמנו תם.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       שני  משפטים - סיימתי. אני עונה על כל שאלה, אם היושב-ראש יתיר לי.
       
       אם בהסכמים במשא-ומתן ישיר בין מדינת ישראל לבין ארצות ערב יוחלט מה שיוחלט, הרי יוחלט הדבר. אני קורא לכם מתוך דברי הסבר - - -
       
זהבה גלאון (מרצ):
       
       מאה אחוז.

חיים אורון (מרצ):
       
       - - -
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       תקשיב עכשיו למשפט: אלה דברי הסבר לדיון בהצעת החוק, כפי שאמר את זה יושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט ולוועדת החוץ והביטחון.
       
       אבל, אם מדובר הוא ביחיד או בכנופיה - זה כתוב - או במפלגה שעשתה מעשה ללא רשות וללא סמכות, בלי רשות העם, בלי רשות הכנסת, בלי רשות הממשלה, להוציא שטח מריבונותה של ישראל - - -
       
חיים אורון (מרצ):
       
       מי הוציא שטח? אני קניתי - - -
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       תרשה לי.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. חבר הכנסת אורון, אני לא מסכים. זה לא מקובל. חבר הכנסת בר-און צריך לסיים. הוא דיבר דקה מעל - - -
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני אומר לכם מעומק - - -
       
חיים אורון (מרצ):
       
       מי הוציא שטח? לך ליועץ המשפטי.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני לא רץ להתלונן.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       לך.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       סלח לי, אני לא רץ להתלונן. אני אומר לכם מעומק החברות שאני  חש כלפיכם, כלפיךָ, כלפי בורג - לא כלפי אחרים. אני אומר לך - כלפיך וכלפי בורג - שאתם עושים מעשה, שאתם מאמינים שהוא מצווה מבחינת תפיסת העולם שלכם, אבל אתם עושים מעשה אסור. אני לא מתלהם, אני לא מסית. אני אומר לכם את תפיסת עולמי המשפטית. אני לא אתלונן. אתם עושים מעשה אסור. תודה רבה.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת בר-און, תודה. רשות הדיבור לחבר הכנסת אופיר פינס-פז, שלרשותו חמש דקות. אחריו - חבר הכנסת רוני בריזון.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       קשה לך?
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       כן, קשה לי.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אני אקל עליך.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני מעיר למי שצריך להעיר בממשלה, שלא מקובל שבדיון  מהסוג הזה  השר לא נוכח.
       
קריאה:
       
       - - -

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אתה יכול. קטונתי מלמנות אותך. לדעתי זה לא מכובד. אבל, כך נוהגת הממשלה. זה כבודה.
       
       לגופו של עניין, אנחנו שמענו היום, באופן מסורתי, את דברי  ראש הממשלה בפתיחת המושב. לאחר ששמעתי אותו, אני בתחושה מאוד מאוד קשה. בא ראש ממשלה, ומצד אחד שאלתי את עצמי מה הוא הולך להגיד. הרי אין לו הישגים מדיניים כלל. אפס. לא היתה שום התקדמות מדינית בשום תחום ושום התנהלות מדינית מאז תום כנס הקיץ. אין על זה מחלוקת. אין על זה עוררין. ואז, שמעתי אותו מחויב מחדש למפת הדרכים. אני רוצה להגיד קודם כול, כל הכבוד ליוסי ביילין. הצליח להשפיע לא מעט על נאום ראש הממשלה. פתאום ראש הממשלה נתפס מחדש למפת הדרכים. חשבתי שכבר אין מפת הדרכים. חשבתי שהכול נגמר אחרי פיגוע הטרור הרצחני בירושלים. מסתבר שכבר נעשה מעשה מדיני. ראש הממשלה מחויב מחדש למפת הדרכים. אני מקווה שהמחויבות הזאת איננה מן השפה ולחוץ, אלא יבוא בעקבותיה מעשה.
       
       אני מודה, ואני אומר זאת לחברי מהקואליציה, ששאלו אותנו: למה לא הייתם אופוזיציה לוחמת במושב הקודם? התשובה ברורה מאוד: אנחנו נתנו קרדיט לראש הממשלה, מאז שהממשלה אימצה את מפת הדרכים, בתקווה שהוא יעשה מעשה מדיני שאנחנו הרי מסכימים לו.
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       משום שלא הייתם בקואליציה. לא בגלל זה.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לא. אני מדבר על המושב הקודם.
       
       ואז, הסתבר שלא דובים ולא יער, הונאה שלמה. במפת הדרכים לא היתה שום התקדמות, אפילו הקלה שבקלות. לצערי, שני הצדדים הפירו ברגל גסה את המחויבויות שלהם במפת הדרכים: הפלסטינים - בזה שהם המשיכו לקיים פעילות טרור כנגד מדינת ישראל ולהשתמש בנשק הטרור, וישראל לא קיימה אף לא מחויבות אחת ממה שנקרא השלב הראשון של מפת הדרכים. אנחנו גמרנו לתת קרדיט לממשלה הזאת, ואני אומר את זה בפתח המושב. נגמרה הקייטנה.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       זה היה עד - - - הכישלון שצברתם.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       זה גם נכון.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       היה קשה.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       היה קשה. הכול נכון.
       
       הקייטנה שהיתה לממשלה הזאת הסתיימה. אנחנו נתווכח אתכם בכל נושא, ולא נעשה לכם הנחה קטנה שבקטנות.
       
       אני זוכר את נאומו של ראש הממשלה, מלפני שנים, נגד יצחק שמיר, ייבדל לחיים ארוכים.
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
 -  -  - 

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לא, לא. אמר  יצחק שמיר: אתם זוכרים את אריאל שרון לוקח את המיקרופון בוועידת הליכוד ואומר: מי בעד חיסול הטרור? מי בעד חיסול טרור? אדוני ראש הממשלה, אנחנו בעד חיסול הטרור. אתה פשוט לא מסוגל, אתה פשוט לא מסוגל. לצערי, אין לך היכולת. עבדת על ציבור שלם הרבה שנים. הצלחת לעבוד על כולם כל הזמן, זו אמנות. בדרך כלל אפשר לעבוד על כולם חלק מהזמן או על חלק מהציבור כל הזמן. עבדת על כל הציבור כל הזמן. הממשלה הזאת היא כישלון טוטלי. היא לא מסוגלת לתת לציבור שלנו, לציבור הישראלים, את הביטחון האישי. אנחנו לא יודעים איפה אפשר ללכת לאכול צהריים, הכול פה מתפוצץ. כולם ברווזים במטווח, בושה וחרפה. אם ראש הממשלה הוא אדם רציני הוא היה אומר: אני מחזיר את המנדט, לא מסוגל, לא להביא ביטחון, לא לעשות שלום. 
       
       התפאר בכלכלה, נגנבתי. אומר ראש הממשלה: מה זה אנשים לא הולכים לעבוד? מה זה קיצצנו בקצבאות. תגיד, אתה לא מתבייש? כל ראש ממשלה בישראל היה רואה את תפקידו הכלכלי הראשון ביצירת מקומות עבודה, כל ראש ממשלה; תסתכלו אחורה - מגולדה מאיר ולוי אשכול ורבין ובגין, היו אומרים: הצלחנו לייצר 50,000 מקומות עבודה, 20,000 מקומות. מה אומר ראש הממשלה? לא הצלחתי לייצר רבע מקום עבודה. הכול נסגר, הכול מתמוטט - אבל מה? אני מכה את המובטלים. כל הכבוד, אתה גיבור על חזקים, אתה ענק.
       
       אדוני ראש הממשלה, אחרי דברי הפתיחה שלך כאן, בבית, באמת, איפה החזון? איפה העתיד? אל מי אתה מדבר? אלוהים יעזור. המדינה הזאת קורסת ואין בעל הבית. 
       
       ולכן, חברי וחברותי חברי הכנסת, יש לנו משימה אחת: לא להציל את ראש הממשלה, ולא לקנות את דברי החנופה שלו. יש לנו משימה להפיל את ראש הממשלה במושב הזה, להפיל את הממשלה הרעה הזאת, ולהמליך תחתיה ממשלה שתהיה מסוגלת להחזיר את מדינת ישראל למה שידענו לעשות - ביטחון, תהליך שלום, כלכלה בריאה וחברה יציבה. תודה רבה, אדוני היושב-ראש.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה, חבר הכנסת אופיר פינס. חבר הכנסת רוני בריזון, ואחריו - חבר הכנסת יאיר פרץ. 

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
 -  -  - מצב קשה, אלוהים יעזור.

היו"ר מוחמד ברכה:

       שבע דקות לרשותך, אדוני חבר הכנסת בריזון, לעומת חמש הדקות של אופיר פינס, וזה לפי חלוקה סיעתית. סיעתו הקצתה לו יותר.
       
רוני בריזון (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, גברתי, וחצי מניין חברי כנסת נכבדים, אני מוכרח להודות שלי קצת חסרה החגיגיות, אדוני היושב-ראש. אנחנו הגענו אחרי פגרה ארוכה, וכיוון שהקודמים לי לא עשו זאת, אני רוצה קודם כול לברך את חברי הבית, לאחל לכולנו מושב פעיל, מעניין, פורה, מביא תועלת לנו ולכל מי ששלח אותנו הנה. 
       
       אני גם רוצה להוסיף דברים בשבח האכסניה. מצאנו מערכת חדשה ממתינה לנו כאן. צריך לומר דברים טובים לאלה שהקימו אותה והציבו אותה. כמי שמתמצא  קצת בנושאים האלה, צריך להודות להם על שעמדו בלוח הזמנים, מה שבדרך כלל לא קורה בפרויקטים כאלה, ואני רוצה לקוות שגם עמדו בתקציב, מה שגם כן לא קורה בפרויקטים כאלה.
       
       עכשיו, כיוון שענייננו דיון משולב שבו צריך להגיב גם על דבריו של ראש הממשלה וגם על ההצעות לאי-אמון בממשלה שהיו כאן לפנינו, ראוי לומר כך. קודם כול, שמחנו מאוד לשמוע, אני וחברי משינוי, את דברי ראש הממשלה, להיווכח שהמאבק נגד הטרור הוא בשיאו. בעניין זה הרי כולנו מסכימים שיש להיאבק בטרור בכל דרך אפשרית. צריך גם לציין אולי במאמר מוסגר, שעושה רושם שגם הטרור הוא בשיאו, ואולי מן הדין היה לחשוב גם על שיטות אחרות להיאבק בו, שונות מן השיטות שנעשה בהן שימוש זה עידנים. 
       
       אנחנו גם שמחנו מאוד לשמוע שהממשלה מחויבת למפת הדרכים, לרבות ההסתייגויות, ושמדיניות הממשלה הולכת ומתקבלת יותר ויותר בקהילה הבין-לאומית, והחידוש הגדול - שכבר בחודשים הבאים נוכל לראות התקדמות לקראת הסדר מדיני. בעניין הזה אני מחזק את ידיה של הממשלה, אני וסיעת שינוי, שיש לי הכבוד לייצג אותה כאן, ובאמת מבקש מן הממשלה בכל דרך של בקשה, שההתקדמות לקראת הסדר מדיני אומנם תיעשה, ומהר, מפני שהסכמי ז'נבה והסכמים אחרים שיבואו במקומם נושפים בעורף כולנו. הרי אנחנו איננו רוצים שמלאכתנו תיעשה בידי אחרים, אף שכולנו צדיקים. 
       
       גם בעניין בנייתה של גדר הביטחון, מדיניותה של הממשלה מקובלת עלינו לחלוטין, אף שאנחנו איננו עיוורים לכל העוולות וההפקעות וההפרדות ותפיסות הקרקע ודברים אחרים שנעשים שם שאינם לרוחנו. העובדה שהגדר נבנית ומתקדמת היא עובדה חשובה, ויש לברך על כך את הממשלה וגם לחזק את ידיה.
       
       בכל מה שנוגע למצב הכלכלי, הכלכלי-החברתי, אנחנו עומדים לפני תקציב 2004, והמשך יישום התוכנית הכלכלית החדשה של שר האוצר כבר בא לידי ביטוי בהחלטות ממשלה שנתקבלו בשבועות האחרונים. אין זה סוד, אדוני היושב-ראש, ששינוי תומכת במדיניות של הממשלה, במדיניותו של שר האוצר. לפעמים יש לנו רושם שאנחנו תומכים במדיניות הזאת יותר מאחדים מחברינו בקואליציה. אנחנו איננו עיוורים ואנחנו איננו אטומים ולא גס לבנו בקשיים ובמצוקות; בתוך עמנו אנחנו יושבים. אנחנו רואים את הדברים האלה היטב, ועם זאת אנחנו משוכנעים שהדרך שבה אנחנו הולכים היא הדרך הנכונה ושהשיטות שאנחנו נוקטים הן השיטות היחידות שצריך ואפשר לנקוט כדי להוציא את המדינה מן המיתון המתמשך, מן הבעיות הכלכליות והחברתיות שבהן היא מוצאת את עצמה בשנים האחרונות. אנחנו כמעט משוכנעים שזאת הדרך היחידה, ואנחנו מחויבים לסייע לממשלה בנושא זה ככל יכולתנו.
       
       כיוון שאחת מהצעות האי-אמון עסקה בנושא העברת מינהל בתי-הדין הרבניים למשרד המשפטים, וכמי שהיה אמון על הנושא הזה כאחראי מטעם שינוי בנושא דת ומדינה, מרכז הנושא מטעם המפלגה, היתה לי יד גם בהחלטת הממשלה, וגם עכשיו בכל מה שמתרחש אחריה - לכן, אינני רוצה להוסיף שמא אקלקל, אני רק אומר כך. קודם כול, לנו אין שום עניין לפרק את הקואליציה, אין לנו גם שום סיבה להיבהל מאיומים לפירוק הקואליציה. אני מניח שהמשברון הזה - ובכך אני אינני מחדש דבר, שכן כבר קידמוני רבים וטובים שעלו כאן לדוכן ואמרו שהמשבר איננו משבר, המשברון הזה ייפתר. 
       
       הוא ייפתר, ואנחנו לא נסכים בשום פנים ואופן לפסילה אישית של יושב-ראש המפלגה. עושה רושם שהסכסוך הזה, המשברון הזה, כל כולו על עניינים אישיים, ואת הדבר הזה אנחנו בשום פנים ואופן לא נוכל לקבל. אנחנו לא נרשה שאדם ייפסל רק משום שהוא זה. אנחנו איננו עושים כך ואנחנו איננו מוכנים שיעשו לנו כך. ובדברים אלה, אדוני היושב-ראש, אני מודה לך ומסיים את דברי.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה, חבר הכנסת בריזון. רשות הדיבור לחבר הכנסת יאיר פרץ. אחריו - חבר הכנסת אליעזר כהן. בבקשה.
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, לפני חודשים מספר הלך עם ישראל לבחירות, בחירות שנבחר בהן לראשות הממשלה ראש הממשלה חבר הכנסת אריאל שרון.  תומכי הליכוד, כשהלכו להטיל את הפתק לקלפי, אותם בוחרים שעמם נמנים חברים רבים שלי, בני משפחה שלי, לא שיערו בנפשם שהממשלה שתקום תהיה ממשלה שקבעה וחרתה על דגלה להילחם בכל הערכים המקודשים של העם היהודי. וראו זה פלא, הממשלה הזאת קמה, חיבורים לא ברורים, אבל קמה ממשלה כזאת. מתברר, כשיש אחדות במלחמה נגד הערכים היהודיים, זה גם מחזיק מעמד. 
       
       הנה קמה הממשלה הזאת, ושימו  לב אחת לאחת - לא רק בנושאים החברתיים, לא רק בנושא האבטלה, לא רק בנושא דיכוי אותם אנשים שלא שפר עליהם גורלם, הממשלה הזאת החליטה לעקור כל דבר שהוא יהודי, את כל הסמלים, את כל הערכים המקודשים שאבותינו ואבות אבותינו נלחמו עליהם, חירפו את נפשם בכל התקופות, בכל הגלויות. 
       
       והנה, אותם הורים שלנו שהיתה להם כמיהה וקיוו להגיע למדינת היהודים, למדינת ישראל, והתפללו: "ותחזינה עינינו בשובך לציון", וכשהורי הגיעו לארץ הם באו במטרה אחת ויחידה, לשמר את הערכים המקודשים, אותם ערכים שנלחמנו ונאבקנו למענם בכל הדורות, יהודים דתיים וחילונים - ראו זה פלא, במדינות ערב, במרוקו הגויים כיבדו אותנו, כיבדו את השבת. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אני לא מבין מה אתה רוצה להגיד, מישהו לא מכבד?
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת אפללו, אתה לא יושב פה מטעם הצנזורה. הוא ידבר את מה שהוא יגיד.
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       אני אגיע בדיוק, אני אסביר לך בדיוק. אם היום ממשלת ישראל לא אוכפת את חוק הפסח, את חוק החמץ,  מבטלת את חוק תשעה באב – רק לפני  כמה ימים שמעתי את השר אולמרט - - - 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       חוק ש"ס.
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       סליחה,  חבר הכנסת אפללו, ודאי שאתה לא רוצה להפריע לי, תאמין לי, מכאב לבי אני מדבר, ומטרתי אינה לנגח את הממשלה הזאת.  
       
       אני רוצה לומר לכם, שמעתי את השר אולמרט לפני כמה ימים, והשר אולמרט אמר שהוא מבכה על כך שהפקירו בהסכם ז'נבה את הר-הבית – געוואלד. והנה, אותה ממשלה כלאחר יד, חוק תשעה באב, יום האבל הלאומי, יום שחרב בית-המקדש, אותו בית שאולמרט צעק וזעק עליו, מחקו אותו, אין זכר לזה. הכול פרוץ, רומסים ברגל גסה כל חוק. זה מה שאני מתכוון, חבר הכנסת אפללו.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אתה מדבר על הסכם ז'נבה?
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       לא, אני לא מדבר על הסכם ז'נבה, אני מדבר על דבר פשוט. אולמרט בא ואמר שהוא זעק על כך שבהסכם ז'נבה ויתרו על הר-הבית.  אני אומר, לצערי, הממשלה ויתרה עליו בזה שהיא ביטלה את יום האבל הלאומי  על אותו בית שאנחנו כמהים אליו.  
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       מה זה געוואלד?
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       אני אסביר לך אחר כך. חברת  הכנסת נעמי בלומנטל תסביר לך אחר כך מה זה געוואלד.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       כן, אדוני. 
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       עמיתי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, באה עכשיו הצעת חוק חדשה, הצעת ממשלה, ושימו לב, הממשלה החליטה על פירוקם של חמישה משרדי מממשלה. חמישה. ועל מה מתנפלים? ואני רוצה לומר לחבר הכנסת בריזון, שעמד כאן לפני ואמר שפסלו את האיש טומי לפיד - חלילה וחס. אין לי דבר וחצי דבר נגד  השר טומי לפיד. הלוואי שהוא היה בא  ומצהיר כאן ואומר: אני רוצה לקחת היום את בתי-הדין הרבניים, לפתח אותם, להקים מכוני גיור, להקים עוד הרכבים על מנת למנוע סבל מאנשים, לשכלל, לפתח, לעשות, לתגבר עוד תקציבים, לתת לאותם דיינים ומזכירי בתי-דין השתלמויות. אדרבה ואדרבה. אבל, לצערי הרב, המרצע יצא מהשק.  
       
       ומה טומי לפיד כותב בעיתון שלו? מה הוא כותב? רבותי, שימו לב, וזו הכוונה וזה הפחד שלנו, שאנחנו נאבד את עצמנו כעם. מה הוא כותב? "מה שעדיין לא השגנו זה הכרה בנישואים אזרחיים" – שזה הפירוק של העם היהודי. והדבר השני, ביטול חוק טל. טוב, מילא. הדבר השלישי, תחבורה ציבורית בשבת, להפסיק את הכשרויות. כל מי שרוצה, מה שרוצה, הכול פרוץ, כמו כל מדינה. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       געוואלד.
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       והדבר האחרון זה השוואת כל הזרמים ביהדות, דבר שיביא להתבוללות. חבר הכנסת אפללו,  ההורים שלך וההורים שלי שמרו בין הגויים בחירוף נפש שלא נתבולל, ודווקא במדינת היהודים, במדינת ישראל, במדינה יהודית - אביך ואבי באו ונישקו את עפרה של  ארץ-ישראל, הציונים האמיתיים - דווקא פה אנחנו נצטרך לשמור ולנהל מגילת יוחסין? 
       
       ולכן, אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת לא ראויה לאמון, ואנחנו נצביע אי-אמון בממשלה הזאת. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה לחבר הכנסת יאיר פרץ. רשות הדיבור לחבר הכנסת רומן ברונפמן. סליחה, אני קראתי קודם לחבר הכנסת אליעזר כהן, כנראה בטעות, לכן, אתה אחריו. אליעזר כהן עכשיו, ואחר כך רומן ברונפמן. בבקשה.
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עמדת האיחוד הלאומי כלפי הצהרתו המדינית של ראש הממשלה ובעניין הצעת האי-אמון שעומדת בפנינו היום - האיחוד הלאומי יצביע נגד האי-אמון, אבל אני רוצה לציין שכשאנחנו מפרקים את הנושאים שהועלו היום לדיון בדבריו של ראש הממשלה, כשאנחנו מפרקים את הנושאים אחד לאחד, יש לנו בעיה.  אנחנו בקואליציה ונצביע עם הקואליציה, אבל אנחנו רוצים לציין שהעמדה של האיחוד הלאומי בעניין חילופי  השבויים - אנחנו בעד  מצב שמי שנותן הרבה מקבל הרבה, ואסור לעשות עסקה חפוזה בעניין השבויים.
       
       בעניין העברת בתי-הדין הרבניים למשרד המשפטים, אדוני ידידי חבר הכנסת יאיר פרץ, העמדה של האיחוד הלאומי היא חד-משמעית.כשהדגל של שר המשפטים הוא לא רק אנטי-דתי, הוא אנטי הדת היהודית, אנחנו לא מוכנים שחילוני אנטי-דתי בפועל - זה לא אישי, אבל זה עובדתי - שחילוני אנטי-דתי בפועל, לא בהסתייגות פסיבית, אלא מי שנלחם במוסדות הדתיים, לא ייתכן שהוא יהיה ראש מוסדות הדת או ינהל אותם. זה בדיוק כמו לדרוש ממני לנהל את הרשות הפלסטינית. זה לא מתקבל על הדעת.
       
       אשר למלחמה בטרור. כל ערב, כל יום יש פיגוע, בכלל זה הלילה. הרי לכל ילד ברור כי עלינו לצאת במלחמת הכרעה נגד הטרור. אני שואל את ראש הממשלה ואת שר הביטחון - - 
       
עסאם מח'ול (חד”ש-תע"ל):
       
       - - -
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - למה אנחנו ממתינים? למה? למה אנחנו ממתינים? בפיגוע ב"דולפינריום" כל עם ישראל ציפה שלפחות נעשה את מה שהנשיא בוש עשה באפגניסטן, אלפי מיילים מביתו ומארצו, ואצלנו בבית לא קרה כלום. באיחור הגיע מבצע "חומת מגן", והחומה נעצרה בתחילת בנייתה. אחרי פיגוע האוטובוס במאה-שערים ציפינו שלפחות נעשה מה שהנשיא בוש עשה בעירק, ודבר לא קרה. כל שבוע אנחנו כועסים ומאיימים שנמצא את הזמן לגרש את ערפאת, ודבר לא קורה. אחרי הפיגוע  במסעדת "מקסים", כולנו מכירים את האמירה: כשאתה רוצה לירות ואתה חייב לירות - תירה, אל תדבר.
       
       אנחנו רק דיברנו ופתאום ראש הממשלה מעלה לנו באוב את מפת הדרכים. זה המזל שלנו, כי אפשר היה להעלות באוב את הסכם אוסלו. הסכם אוסלו תקע את המדינה הזאת לעשר שנים, מ-1993 ועד היום. עשר שנים המדינה הזאת שקועה עמוק בבוץ מהסכם אוסלו. מה זה מפת הדרכים? מפת הדרכים של מי? אפילו האמריקנים לא מתייחסים אליה ברצינות יותר. על מה אנחנו מדברים? 
       
       לכן, אדוני ראש הממשלה ויושב-ראש הקואליציה, אנחנו נצביע עם הקואליציה, אך בפירוק לגורמים עם מכנה משותף של כל גורם, כל גורם היה מטופל על-ידי מפלגתנו אחרת לגמרי. תודה רבה. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה. רשות הדיבור לחבר הכנסת רומן ברונפמן. לרשותך, אדוני, חמש דקות. אחריו - חבר הכנסת שאול יהלום, וגם לרשותו חמש דקות. אחרי יהלום ידברו חברי הכנסת גפני, מח'ול ודוד טל. 
       
רומן ברונפמן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, התפתח בפוליטיקה הישראלית מנהג מאוד מסוכן, והמנהג הוא: אחד בפה ואחד בלב. אמר ראש הממשלה לפני חצי שעה מעל הבמה הזאת שכולנו רוצים בשלום. אם כולנו רוצים בשלום, מה מונע מאתנו להגיע לשלום? מה שמונע מאתנו להגיע לשלום זה ההרכב הקואליציוני של הממשלה. 
       
רשף חן (שינוי):
       
       זה מה שמונע? 
       
רומן ברונפמן (מרצ):
       
       כן, כי לא כל הממשלה רוצה להגיע לשלום. 
       
רשף חן (שינוי):
       
       לפלסטינים אין שום נגיעה בדבר. 
       
רומן ברונפמן (מרצ):
       
       רק שנייה, מר חן. כשאני אסיים תוכל לקבל זמן לשאלות ולתשובות. 
       
       יש שתי מפלגות בקואליציה שלא רק שהן לא רוצות להגיע לשלום, אלא הן מזהירות באופן פומבי – כדאי שתשמע את זה, אתה אחד מיושבי-ראש סיעות הקואליציה - הן מסיתות באופן פומבי למלחמה ולא מסתירות את עמדותיהן. אם ראש הממשלה באמת רוצה להגיע לשלום ואם מפלגת שינוי, שהיא מפלגה קואליציונית, רוצה להגיע לשלום, צריכים לקום שני המנהיגים, אחד של הליכוד ואחד של שינוי, ולהזהיר את שרי המלחמה על דיבוריהם. לא כל הממשלה רוצה להגיע לשלום. 
       
       אתה שואל על הפלסטינים. לידיעתך, אני לא מייצג את העם הפלסטיני. אני מייצג את העם הישראלי בגדול או בקטן, בקואליציה או באופוזיציה, ולכן אני  מדבר אל בוחרי ובשם בוחרי. הפלסטינים ידאגו לעצמם, אבל אתם תלויים באי-רצון הפלסטינים להגיע לשלום. זה כמו שני לוליינים, אחד תלוי בשני, ואם אחד ייפול, מה יעשה השני? פרצופו האמיתי יתגלה. 
       
       אני אגיד לך למה אני חושב שהאחריות עלינו, בסופו של דבר, ולמה אני מדבר על הממשלה הישראלית ולא על הממשלה הפלסטינית - כי אנחנו עדיין נמצאים בשטחי הרשות הפלסטינית, כי אנחנו עדיין מחזיקים את הצבא וכי אנחנו עדיין מחזיקים את השטחים הכבושים או המוחזקים בשלטון צבאי ולא בשלטון אזרחי. לו היו מעניקים ל-3.5 מיליוני פלסטינים זכויות אזרחיות - חלופה שאני נגדה - או שהיינו יוצאים מהרשות הפלסטינית, אז הטענות שלך היו מוצדקות. אז יכולת להפנות את האצבע המאשימה אל העם הפלסטיני ובעיקר למנהיגיו. אבל כל עוד אתה עומד עם שתי הרגליים גם פה וגם שם, האחריות המלאה, מאה אחוז האחריות היא עליך. עליך. 
       
       הציבור הישראלי, אומנם לאט מאוד, פוקח את עיניו. מה שהוא לא יכול היה לקבל דרך הלב וגם לא רצה לקבל דרך המוח, יקבל דרך הכיס, והכיס בסופו של דבר יכריע. צדק יושב-ראש האופוזיציה – כוח הקנייה הצטמצם, ההכנסה פר-נפש הצטמצמה, והמיתון כבר לא בפתח, הוא בעיצומו. מה עושה המפלגה הנאורה ששמה שינוי? היא טומנת את ראשה בחול. היא לא רואה, היא לא מבחינה, היא לא מבינה, היא לא עושה שום דבר. כשנמצאו שני חברים שעשו מהלך של התקרבות - שחלילה וחס ידעו שגם בשינוי יש דעות אחרות, סתמו את פיותיהם. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       לזה אתה קורא התקרבות?
       
רומן ברונפמן (מרצ):
       
       כן, אני חושב שזאת דעה אישית שלהם. אני לא סניגורם ולא פרקליטם, אבל אני מסתכל על ההתנהגות של המפלגה. אני לא מדבר לגופו של עניין, אלא איך המפלגה מגיבה על זה. 40% ממצביעיה, לא יותר, חושבים כמו אילן ליבוביץ ואתי לבני, אבל הכיסאות המיניסטריאליים הרבה יותר חמים מספסלי האופוזיציה. לכן, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצביעות של שינוי היא זמנית, כמו גם המפלגה. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אתה אומר שהצביעות היא זמנית?
       
רומן ברונפמן (מרצ):
       
       הצביעות היא זמנית, בוודאי. הצביעות היא זמנית כי האובייקט הוא זמני. הצביעות יכולה להישאר רק כשהאובייקט בשטח, אבל כשהאובייקט ייעלם, גם הצביעות תיעלם. התופעות האלה הן בנות חלוף, אבל אנחנו נזקקים להרבה סובלנות וסבלנות, ויש לנו. לאופוזיציה יש המון סבלנות, והעם לאט לאט, באמצעות המצב הכלכלי שהממשלה הנוכחית הביאה אותו אליו, יבין את הקשר הפוליטי, המדיני, הביטחוני, הכלכלי והחברתי. בסופו של דבר, כמו שאמרנו במולדת הקודמת, יהיה חג גם ברחוב שלנו וגם ברחוב של הציבור כולו. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה לחבר הכנסת ברונפמן. רשות הדיבור לחבר הכנסת שאול יהלום, ואחריו - לחבר הכנסת משה גפני. אם הוא לא יהיה, ידבר חבר הכנסת עסאם מח'ול. מיותר לומר שאם חבר הכנסת גפני או כל חבר כנסת אחר לא יתייצב בזמן, הוא יאבד את רשות הדיבור שלו. בבקשה, אדוני, חמש דקות לרשותך. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה לייחד את דברי לנושא המשבר הקואליציוני בנושא בתי-הדין הרבניים - הצעת האי-אמון של ש"ס. כשאנחנו אומרים שמדינת ישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית, הרי שהדברים הם לא ססמאות ולא מלים בעלמא. יש דברים שנקבעו במדינה, שיוצרים את האופי היהודי שמרשה לנו ומאפשר לנו לראות במדינת ישראל מדינה יהודית. יש כאלה שאומרים שמדינה יהודית היא בעצם העובדה שגרים פה יהודים או שיש פה רוב יהודי. זה לא מספיק, כי רוב יהודי יכול להיות מחר באיזה אי או באיזו מדינה או בכל עיר בעולם, והיו מקרים כאלה. לצערנו הרב, נכחדו עיירות שהיה בהן רוב יהודי לפני השואה, אבל זה לא הופך את המקום למקום יהודי. מה שהופך את מדינת ישראל למדינה יהודית הוא מערכת חוקים ומערכת של הנהגות, כך שאם אדם מסתכל על המדינה מבחינת ספר החוקים שלה, הוא אומר שזאת מדינה שונה ממדינה אחרת, ממה שקרוי - ולא ניכנס כרגע להבדל - מדינת כל אזרחיה. 
       
       אחד הדברים הוא, שהשיפוט בנושא המעמד האישי הוא בידי המשפט העברי דרך בית-הדין הרבני. אחד הדברים הוא שיש במדינת ישראל רבנות ראשית. לא רבנות קהילתית, לא הקהילה של הדתיים בוחרת רב ראשי, אלא כל מדינת ישראל בוחרת רב ראשי, בוחרת רבנות ראשית. יש עוד הרבה אפיונים, שבת לדוגמה, אבל לא ניכנס לכך. 
       
       במשך השנים הצטברו הרבה מהאפיונים האלה במשרד הדתות, שמטבעו היה מקור משיכה ומקור ריכוז לאפיונים האלה. הרבנות הראשית שכנה בו, בית-הדין הרבני שכן בו, כל נושא הישיבות, לימוד תורה ועוד. לבושתנו, אני חייב לבוא ולומר שהגיע הרגע שבו גם אנחנו הגענו להסכמה שבגלל פעולות בלתי תקינות של משרד הדתות יש צורך, והסכמנו לכך, לפרקו ולסגור אותו. אבל המפד"ל באה ואמרה בהסכם הקואליציוני בצורה מפורשת: כל תחום ותחום, כל חוק וחוק שאנחנו עוסקים בו, חייב לקבל משמעות מלאה, אופטימלית, במשרדי הממשלה האחרים, בדיוק כפי שהוא קיבל במשרד הדתות, ויותר מכך. 
       
       עד כאן מה שכתוב בהסכם הקואליציוני. ולכן, כשבאה היום סיעת שינוי ואומרת: אני דורשת שחלק זה או אחר של משרד הדתות יעבור למשרד זה או אחר - זה לא כתוב בהסכם. ההסכם דיבר על פירוק בלבד, הוא לא קבע לאן יעבור כל חלק. 
       
       וכאשר באים היום רוב רובם של דייני ישראל, רוב רובם של השופטים באותו בית-דין רבני, רוב רובה של מועצת הרבנות הראשית, ואומרים: אנחנו איננו יכולים לתפקד בצורה אוטונומית, בצורה עצמאית, בצורה חופשית, במשרד המשפטים - כיום אומרים את זה בעיקר בגלל התנועה שמנהלת את משרד המשפטים - הרי שצריך לבוא ולהבין שאין לנו דרך אחרת. 
       
       ואנחנו, המפד"ל, באנו ואמרנו - לא שאנחנו רוצים להרוויח מהעניין, לא שרוצים להעביר איזה נתח לאחד ממשרדי הממשלה שהמפד"ל עוסקת בהם. מעבירים את זה לראש הממשלה. ינהל ראש הממשלה, ינהל משרד ראש הממשלה את אותם תחומים שהרבנים, הרבנות הראשית מתנגדת, הדיינים, אנשי בית-הדין הרבני מתנגדים להעבירם למסגרת משרד המשפטים.
       
       העובדה ששינוי מתנגדת לכך ויוצרת את המשבר שבגללו אנחנו איננו יכולים להפקיר את הרבנות הראשית, אנחנו איננו יכולים לבוא ולומר: אנחנו, גם כשלא נותנים לכם את מבוקשכם, הרי שאנחנו לא עומדים מאחוריכם, היא סתם היטפלות למשבר. אין שום CASE כאן לתנועת שינוי לבוא ולומר: אנחנו דורשים שהדברים האלה יהיו במשרד שלנו. זה לא כתוב בשום מקום, ואם מישהו צריך לדעת איפה הדברים צריכים להיות, הוא צריך לשאול את בעלי הדברים עצמם - את הדיינים, את הרבנים הראשיים.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה, אדוני.

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       מייד אני מסיים. אני רוצה לבוא ולומר עוד נקודה לראש הממשלה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אבל מה יהיה אם שינוי תתעקש?

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אדוני, חבר הכנסת יהלום צריך לסיים. משפט אחרון בבקשה.

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       משפט אחרון. אני רוצה גם לבוא ולומר - מעבר לעניין המהותי, אין להתנהג ככה לרבנים הראשיים. הרבנים הראשיים, ובייחוד הרב עמר, באו לממשלה ואמרו: הרעיון הזה שאתם רוצים להעביר, אנחנו מבקשים כמה עשרות ימים כדי לדון בו. העובדה שהממשלה אמרה, על אפכם ועל חמתכם, אנחנו לא מחכים לכם ולו גם יום אחד, מעבירים את ההחלטה היום - זו סטירת לחי למוסד הרבנות הראשית - -

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה.

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       - - ולא ראוי שראש הממשלה וממשלת ישראל יעשו זאת. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה רבה, אדוני. חבר הכנסת משה גפני, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת עסאם מח'ול. לחבר הכנסת גפני יש חמש דקות - עד חמש דקות, אפשר פחות. יש לך עד חמש דקות. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אפשר פחות?

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אפשר פחות. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       האמת היא, אדוני היושב-ראש, לדבר על הממשלה הזאת דקה מספיק. הרי באמת - - -

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):
       
       תעשה את זה. נראה אותך גבר.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא, אבל צריך למנות את שורת ה- - -

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אני קורא לך למצות את כל חמש הדקות. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת - אתה שמעת, אדוני היושב-ראש, את נאום ראש הממשלה? 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       כן, כמובן. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני לא יודע, אני ישבתי והקשבתי, והוא דיבר הרבה זמן. הפריעו לו אומנם, אבל הקשבתי. הרי הוא ראש הממשלה בישראל, ורציתי לדעת. חלק מהעניין היה הודעה מדינית, אבל סקירה על מה עשתה הממשלה שלו. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       הוא אמר - הממשלה עשתה דברים שאף אחד לא עשה קודם. משהו כזה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       כן, נכון. חיפשתי באמת. מלבד הנזקים, חיפשתי באיזה תחום הממשלה הזאת הצליחה. חבר הכנסת שאול יהלום, באיזה תחום? תחום אחד. בנושא המדיני התקדם משהו? דיברו עם מישהו? חבר הכנסת רשף חן - - -

רשף חן (שינוי):
       
       הורדנו את התשלומים לבני הישיבות. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       יופי, יופי, יופי. הגעת. יופי. דיברו עם מישהו, עשו משהו? על זה דבר עם שאול יהלום, על בני הישיבות. אני לא הפרטנר שלך. 

רשף חן (שינוי):
       
       שאלת. עניתי לך. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אתם שותפים. בנושא המדיני - שום דבר. כלום. אפס. בנושא הביטחוני - שהשם ישמור. שהשם ישמור, לא היה מצב כזה. 

רשף חן (שינוי):
       
       זה מה שמפריע לך? הנושא הביטחוני? 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       רשף חן, בחייך, תקשיב גם למה שלא נוח לך. זה לא מועצת שינוי כאן. 
       
       שום דבר - -

רשף חן (שינוי):
       
       - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - לא רק ששום דבר. שהשם ישמור. איך אמר השר שלך, פורז? אני לא צריך סייעתא דשמיא. לצערי הרב, אין לכם סייעתא דשמיא. הנה התוצאות. 

רשף חן (שינוי):
       
       גם את זה מה שהקדוש-ברוך-הוא - - -

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת רשף חן, בבקשה. אתה לא חייב להגיב אחרי כל משפט. 

רשף חן (שינוי):
       
       אבל יש לי מה להגיב. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אתה יודע מה, אין לך מה להגיב - אל תגיב. לא חייבים לדבר בכל מקרה. קודם יושב-ראש הכנסת דיבר על הרמה של הכנסת. מה שלא לעניין - לא מדברים. 
       
       הדבר השלישי - הנושא הכלכלי. נדמה לי שראש הממשלה דיבר על צמיחה. הוא אמר את המלה הזאת, או שהוא לא אמר? שאנשים ילכו לעבוד. איפה ילכו לעבוד? איזה מקום עבודה אחד יצר ראש הממשלה? אני בכוונה לא אומר שר התעשייה, המסחר, התיירות, התעסוקה - לא התיירות. התעסוקה, התקשורת, מינהל מקרקעי ישראל. מה עוד הוא היה צריך לקבל תמורת זה שביבי שר האוצר? 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       רשות השידור.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       רשות השידור? אה, הוא קיבל כבר? קיבל. מה הוא הולך לקבל בשבוע הבא? אבל הוא לא יכול לקבל מפני שהוא בחוץ-לארץ רוב הזמן, אולמרט. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       אולמרט? הוא לא שר. הוא שרים, אולמרט. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אין מקום עבודה אחד. אחד. ועומד פה בעזות מצח, בגסות רוח, ראש ממשלה בישראל ומדבר על האנשים שילכו לעבוד. איפה ילכו לעבוד?

יצחק כהן (ש"ס):
       
       בחוות-השקמים. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       מה, כולם הם שרים בממשלה שיכולים לקבל כיסאות ליד שולחן הממשלה? את משרד הדתות - שאול יהלום - הולכים לפרק. אתה יודע שאני הייתי מאוד בעד זה כשהיתה לנו האפשרות לעשות את זה, ולעשות את זה נורמלי. את משרד המדע לא מפרקים. מעבירים את כל הפונקציות - מעבירים למשרד החינוך - אבל חייבים להשאיר לשינוי, המפלגה הרעה הזאת, שרק יודעת לבזבז כסף - משאירים את זה למודי זנדברג - - -

אלי אפללו (הליכוד):
       
       הם למדו את זה. הם למדו את זה ממי? 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - - רק לשכה. אפללו - - -

אלי אפללו (הליכוד):
       
       הם למדו ממי? - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אפללו, תאמין לי, היות שיש בליכוד חברי כנסת טובים - - -

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       ריבלין היה קורא אותך לסדר על קריאות ביניים בעמידה.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       היות שיש בליכוד חברי כנסת טובים, תאמין לי - יגיע הזמן, והוא לא רחוק, שאתם תתקוממו על ההתנהגות הזאת. תאמין לי, אני מכיר חברים מסוימים בליכוד - אני כמובן לא אזכיר את שמותיהם. 
       
       הנושא החברתי. מה נעשה בחצי שנה - חבר הכנסת אלי אפללו - מה נעשה בחצי השנה הזאת בנושא החברתי במדינת ישראל? מה? - - -

אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -

יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - -

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       הוא שאל. הוא לא התכוון שתענה לו באמת. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       היה פעם, באיזה שלב - - -

אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אדוני חבר הכנסת אפללו, בבקשה. הוא שאל כדי שלא תענה. 

אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אני אודיע לך כשאפשר לענות. בבקשה.

יצחק כהן (ש"ס):
       
       את בתי-הזיקוק העבירו - - -

אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת איציק כהן. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       היתה איזו ממשלה בישראל - - -

קריאות:
       
       - - -

יצחק כהן (ש"ס):
       
       500 מיליון - - -

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת איציק כהן. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       זה לא על חשבוני, אדוני היושב-ראש.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אני עוצר שעונים. שיסיימו. 

קריאות:
       
       - - -

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       לא, לא, אני אעצור את השעון. בבקשה, תגמרו את המשחק שלכם. חבר הכנסת איציק כהן, תודה רבה. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - -

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       איך אני אגיד? אני יכול להגיד? 

קריאות:
       
       - - -

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       - - -

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה, אדוני. תודה, רבותי. חבר הכנסת אפללו. תמשיך, אדוני חבר הכנסת גפני. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש - - -

יצחק כהן (ש"ס):
       
       מושחתים, נמאסתם - - -

אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין נושא אחד - נושא אחד - שהממשלה - - -

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - - - לידי, אבל - - -

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       השר אולמרט, מה זה? יש נואם והוא מדבר, ואתה צועק באמצע האולם, מנהל שיחות חולין. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       הוא מבקש שאני אסביר לו למה הנואם מתכוון. 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       בבקשה, אדוני. 

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - - - א. אני באמת מצטער, במיוחד אם חס וחלילה הפרעתי למשנתו המלומדת של חבר הכנסת גפני - - 

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       אתה הפרעת. 

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       - -  שהיא מאוד חשובה, אין ספק - - -


היו"ר מוחמד ברכה:
       
       הפרעת, אבל הוא הפנה לכתובתך הרבה דברים שהיה ראוי שתשמע, ויש לך הזדמנות לענות בתור שר בממשלה, שיכול לעלות על הדוכן מתי שהוא רוצה.

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       מה שאני אמרתי בראשית דברי, לא התכוונתי להגזים בצורך שלי להקשיב לכל ניואנס - - - רציתי לומר שנזכרתי בראשית הישיבה וחשבתי לעצמי שאני דיברתי הרבה פחות מכפי ששמעתי את קולו של כבודו - - -

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       כשישבתי שם, היה מישהו שישב כאן וטיפל בקריאות שלי. עכשיו אני מטפל בקריאות שלך. בבקשה, חבר הכנסת גפני, חצי דקה. תודה.

קריאות:
       
       - - -
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מבקש, אם אפשר, לא להפריע לי. 
       
       אין תחום אחד שהממשלה הזאת יכולה לבוא אתו - יעמוד פה ראש הממשלה בפתיחת המושב ויגיד: השגנו, עשינו משהו לטובת האזרחים. כפי שאמרתי, לא בתחום הכלכלי, לא בתחום החברתי, לא בתחום המדיני, לא בתחום הביטחוני, לא בשום דבר.
       
       עכשיו אני אגיד לכם מה הממשלה כן עושה. הממשלה מפרקת את משרד הדתות. אני פונה אליך, חבר הכנסת יהלום, בידידות. היה ברור לכל עם ישראל ששתי מפלגות לא פורשות מהקואליציה הזאת בשום מקרה, יתהפך העולם - שינוי ומפד"ל. לא פורשות. הגמרא אומרת: "פוק חזי מאי עמא דבר" - צא לרחוב ושאל מי המפלגה שעלולה או עשויה, כל אחד לפי ראות עיניו, לצאת מהקואליציה הזאת. כולם יגידו לך: המפד"ל ושינוי לא פורשות.
       
       אין בהסכם הקואליציוני סעיף שלפיו בתי-הדין הרבניים עוברים למשרד המשפטים. אין. קראתי את ההסכם הקואליציוני, הוא הונח על שולחן הכנסת. אגב, גם ראיתי אותו קודם. מופיע שם שיפורק משרד הדתות. בסדר, הסכמתם. הסכמתם לפגיעה בקצבאות הילדים, הסכמתם. בשום מקום לא נאמר שזה עובר למשרד המשפטים. נאמר שתוקם ועדה, עשרה חודשים, והיא תחליט לאיזה משרד עובר מה.
       
       מגיע טומי לפיד בוקר אחד, מתברר לו שיש לו בעיה מבחינת דעת הקהל. יושבת מפלגה של 15 מנדטים בממשלה, בקואליציה, ומאזן ההישגים שלה הוא אפס, חוץ מלדבר על החרדים, שגם את זה הם כבר הפסיקו. כלום. שום דבר. עם מה הוא בא? הוא אומר שהוא יפרק את משרד הדתות. אתם מפלגה דתית. מן הדין היה שאתם תבואו ותגידו: יש הסכם קואליציוני, צריכה להיות ועדה, אחרי עשרה חודשים נראה לאן עוברים בתי-הדין.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חבר הכנסת גפני, תודה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אם תהיה אביר, תיתן לי עוד דקה.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       מיציתי את כל האבירות שלי. כל האבירות שלי.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       חצי דקה, אני מסיים.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       חצי דקה זה יותר מדי. משפט.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       ראש הממשלה שלך נפגש עם הרבנים הראשיים בלילה. הוא אמר להם: אני נותן לכם ארכה. למחרת בבוקר ראש הממשלה, טומי לפיד, מחליט שלא תהיה החלטת ממשלה, ואתם נשארים בקואליציה?
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       תודה רבה.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       בשאלה המהדהדת הזאת הוא סיים. חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת דוד טל.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אולי אם חבר הכנסת גפני היה מאזין לדברים של שר הביטחון מסוף השבוע, הוא היה מגיע למסקנה שהממשלה הזאת עושה, והיא מנסה לעשות הרבה. שר הביטחון בישר השבוע לקציני צה"ל, שאנחנו נכנסים עתה לתקופה ממושכת של ריק מדיני, ואקום, שתתאפיין בהתחככות עם הפלסטינים. אפשר להבין שעד עכשיו הממשלה הזאת לא התחככה עם הפלסטינים ושהממשלה הזאת לא עסקה בעיקר ביצירת ריק מדיני, ואקום מדיני.
       
       מובן שהקצינים שנמצאים בשטח ניהלו אתו ויכוח, אולי זה יהפוך גם לוויכוח נוקב, שהוא הופך את המצב לסיר לחץ, שבסופו של דבר ימצא ביטויו בהתפוצצות, בפיגועים, בשפיכות דמים, בפעולות התנגדות ללחץ הזה והתנגדות לפשעים האלה שמיוצרים ומבוצעים בהשראתו של שר הביטחון מופז והקונספציה שלו.
       
       כנראה הוא טרם עיכל מה שקורה בחברה הישראלית וטרם עיכל מה שרואים כולם בימים אלה, שהתפיסה הזאת קרסה. האופציה הצבאית הזאת נכשלה. האופציה הכוחנית הזאת הגיעה למבוי סתום. זה מה שקורה וזה מה שמביא את שר הביטחון ואת הממשלה הזאת להתנהג עם עצבים ולהסתובב עם עצבים חשופים.
       
       הוא ממשיך ואומר: אם עזה הפכה להיות כלא, רפיח תהפוך להיות הצינוק. הוא הבטיח שהוא ידאג לכך שהיא תהיה צינוק. והקצינים שלו מרימים גבה ואומרים: אתה שולח אותנו לבצע פשעי מלחמה. אני אומר שאותו שר ביטחון הוא הוא שיעמוד בפני בית-המשפט לפשעי מלחמה, והוא שיצטרך לתת את הדין על המדיניות שהוא מנהל ברפיח ועל המדיניות של שפיכות הדמים, שדרכה הוא מנסה לטפל בבעיה של הוואקום.
       
       אומרים שהממשלה הזאת היא ממשלה לא יצירתית. ממשלת שרון-מופז, ודאי שהיא יצירתית. זאת ממשלה שמציעה אסטרטגיה של מדיניות הריק המדיני, מדיניות הוואקום. זאת ממשלת ואקום. זאת ממשלת ואקום. תנו לה חלל ריק, תנו לה ריקנות, תנו לה ואקום, ותראו איך שרון ומופז ימלאו אותו. הם ימלאו אותו וידאגו שהוא יתמלא בדם ובדמעות, ממחנה ג'נין ועד למסעדת "מקסים" ועד לצינוק ברפיח. 
       
       זו הממשלה הזאת, ואלה המאפיינים של הממשלה זאת. הוא ימלא את הוואקום הזה על-ידי הזמנת אנשי מילואים ממורמרים, שמרגישים שהוא שולח גם אותם לעשות פשעי מלחמה. הוא ימלא את הוואקום הזה ברעבים, במובטלים, בעניים, באנשים שישלמו את מחיר הפשעים האלה, באנשים שישלמו את המחיר. ועל-פי אומדני האוצר, המלחמה האומללה הזאת, האיומה הזאת, נגד העם הפלסטיני, עולה לאוצר הישראלי, לכלכלה הישראלית, 2 מיליארדי שקלים בחודש, 2 מיליארדי שקלים שאתם באים לגנוב, לשדוד ממקבלי הקצבאות, מהעניים, מהמובטלים. זו המדיניות. לכן, את המדיניות הזאת צריך לעצור. 
       
       ראש הממשלה איננו אומר אמת כאשר הוא אומר שהוא רוצה לחסל את יאסר ערפאת או להסיר אותו מבמת ההיסטוריה מכיוון שיאסר ערפאת הוא מכשול לשלום. הוא רוצה להסיר אותו מכיוון שהוא רוצה להסיר את השלום שהוא רואה בו מכשול בדרכה של הממשלה הזאת, המדיניות שלה והחשיבה שלה. הוא רוצה להציל את הכיבוש, את ההתנחלויות. זאת האמת.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       על מה אתה מדבר? שהרשות הפלסטינית תפסיק לממן פעולות טרור.

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       הוא לא רוצה לחסל את תשתיות הטרור, הוא משקר כשהוא אומר שהוא מחפש את חיסול תשתיות הטרור. הוא רוצה לחסל כל תשתית לכל פתרון מדיני אפשרי. זאת האמת של הממשלה הזאת ושל ראש הממשלה הזה, שעמד כאן היום ואמר כלום.
       
       הם עצבנים. הצמד רק שמע על אופציה, על הבנות לפתרון מדיני, הבנות ז'נבה, והצמד ברק-שרון איבד את העשתונות, כי הוא ידע שהאופציה הזאת, ההבנות האלה, חושפות את האמת - הממשלה בישראל היא המכשול העיקרי לשלום, היא המכשול העיקרי ליציאה מהדם, המוות והדמעות, היא זו שגוררת את שני העמים לשפיכות הדמים, לים הזה, את הישראלים ואת הפלסטינים כאחד.
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת מח'ול. רשות הדיבור לחבר הכנסת דוד טל, אחריו - לחבר הכנסת עזמי בשארה, ואחריו - לחבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.
       
דוד טל (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה, ברשותך,  להתייחס למה שנקרא הסכם ז'נבה.  היום בוועדת הכנסת ביקש חבר הכנסת אריאל להעמיד לדין את האנשים שהשתתפו בדיון או בסיכום הזה של ז'נבה. מאוד התפלאתי, ואמרתי שם את דברי, ואני חושב שנכון שאגיד אותם גם פה, משום שעם כל הכבוד לחבר הכנסת אריאל, ידידי הטוב, אין מקום למנוע מאנשים - הגם שאני מתנגד חד-משמעית להסכם ז'נבה, לא מקבל אותו. 
       
       אמרתי לך, הייתי פעם שם. הייתי בהסכם אתונה, הסכם בריסל והסכם רודוס. לא היה הסכם. קראו לזה נייר אתונה, נייר בריסל. ניסינו לדבר עם הפלסטינים. אני לתומי סברתי כך. לצערי, טעיתי. סברתי שיש מקום להפיל מחיצות, לבנות איזה גשר לפלסטינים, כדי להפסיק את שפיכות הדמים. טעיתי. אני מודה שטעיתי. לכן, כשנתבקשתי להצטרף לנושא הזה, דחיתי זאת מכול וכול.
       
       אבל מכאן ועד להעמיד לדין את האנשים שחשבו, שיש להם מחשבה אחרת – איך אמר פעם מישהו, נדמה לי ב-1789, במהפכה הצרפתית? -  אני לא מסכים לאף מלה מדבריך, אבל אלחם בכל כוחי כדי שתוכל לומר אותם. אז הוא אומר אותם. נכון, כפי שאמר שמעון פרס היום, ואני מקבל זאת, יש ממשלה, היא תחתום על הסכמים. לא ידידי מהשמאל, לא מפה ולא משם. אבל אי-אפשר למנוע מאנשים לשבת ולחשוב. זו האג'נדה שלהם, זו השקפת העולם שלהם, והם סבורים שזה ימנע מרחץ דמים.  
       
       לצערי, ואני מודה ומכה על חטא, ישבתי הרבה שעות עם מרואן ברגותי, ואחרי שראיתי מה שקרה לפני שלוש שנים, אני מוכרח להודות שנוצר אצלי שבר עמוק יותר מהשבר הגדול של ברק. כשראיתי שהוא רוחץ את ידיו בדם תינוקות ישראל, הזדעזעתי ואמרתי - חלקי לא יהיה אתם עוד. אבל מכאן ועד להעמיד אותם לדין, אני חושב שהמרחק גדול. 
       
       עכשיו לעצם הנושא, אדוני היושב-ראש. עם כל הכבוד, אנחנו רואים שבעצם, פעם אחר פעם, מדינת ישראל מציבה לה יעדים, בנק ישראל מציב לו יעדים, ואף לא אחד מהיעדים הללו מושג. נוצר מצב, והתרענו על כך, ודיברנו על כך כאן מעל הבמה הזאת. אבל מה לעשות, חכמי האוצר הם חכמים גדולים יותר, הם החליטו לפתוח את כל המגירות, להוציא את התוכניות השונות ולזרוק הכול לחלל. ומה לעשות, בכוח הדורסני של עמיתי חבר הכנסת אפללו וידידתי חברת הכנסת רוחמה אברהם, יש להם הרוב הדרוש והם מצליחים להעביר כל דבר, בניגוד לדעתנו. אנחנו אומרים את שלנו והם עושים. מה לעשות, זו הממשלה שנבחרה ואין לי אלא להצטער שכך הם פני הדברים. אבל פעם אחר פעם אנחנו נוכחים לדעת שאנחנו צודקים.
       
        ראו מה קורה. כתוצאה מהקיצוצים, מהמערכת הלא-הגיונית הזאת, נוצר מצב שהצריכה יורדת, וממילא כשהצריכה יורדת אין מי שייצר, מפני שלא צריך לייצר. אם לא צריך לייצר, ממילא צריך לפטר אותם אנשים. לא צריך לייצר כל כך הרבה. אם מפטרים אנשים, יותר אנשים נכנסים למעגל האבטלה. כשיותר אנשים במעגל האבטלה, הצריכה פוחתת עוד יותר. כך אנחנו נכנסים למעגל קסמים עוד פעם ועוד פעם, והממשלה הזאת טחו עיניה מראות, והיא אינה רואה את אשר קורה סביבה, והיא נותנת יד לדריסה של כל חלקה טובה במדינת ישראל, כל נושא חברתי. 
       
       פעם קראו למדינת ישראל מדינת רווחה. לצערי, היא חוזרת להיות מדינת סעד. אבל גם במדינת סעד, חבר הכנסת אריאל, שהיינו בה, אני זוכר שכאשר הייתי ילד זכיתי לקבל שוקו בכוס אלומיניום עבה וכבדה. זה היה משהו. זה היה שוקו חם, ובחורף זה עזר מאוד. לימים אפילו היתה מערכת הסעדה. אכלנו ארוחה חמה בצהריים. אני מדבר על השנים 1959, 1960, 1962. אז, במדינת ישראל שעוד היתה בחיתוליה, אפשר היה לתת את זה לילדים, והיום לא נותנים את זה במדינת הרווחה. מה קרה לנו? מה קורה לנו? תראו מה קורה בביטוח הלאומי. אנשי האוצר השתלטו על הביטוח הלאומי.
       
         יש לנו שר אוצר שבא עם גישה אמריקנית – המשק החופשי. אפשר להתווכח על יותר משק חופשי, פחות משק חופשי, תזה כזאת, תזה אחרת. אבל אני רוצה לשאול את שר האוצר: אם הוא היה יושב-ראש מועצת המנהלים של "ג'נרל מוטורוס", למשל, והיה לו צוות שבחמש השנים האחרונות נכשל פעם אחר פעם, האם הוא לא היה מסיק מסקנות כבר אחרי השנה הראשונה? כלום הוא היה משאיר מישהו על כנו? הוא לא היה מדיח אותם? וכאן שום דבר לא קורה. עולם כמנהגו נוהג, והכול הולך למישרין כאילו שום דבר לא קרה. 
       
       אני רוצה לקרוא לחברי בימין, לאנשי הליכוד, תראו, כשחבשתי את ספסלי חברי מש"ס, גם כשהיינו בש"ס וש"ס היתה בתוך הממשלה, היו נושאים שהצבענו נגד, הגם שהיינו חברי ממשלה. שיהיה לכם האומץ. אני לא בא לחמם אתכם ולא בא להגיד לכם, תפילו ממשלה. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       כמה פעמים זה היה? רק פעם אחת.

דוד טל (עם אחד):
       
       זה היה הרבה פעמים, ואני יכול לתת לך הרבה דוגמאות בנושא הזה. אבל שיהיה לכם האומץ להצביע בנושאים חברתיים שאתם מאמינים בהם, שהם כה קרובים לחלק מכם, שיהיה לכם האומץ להצביע בניגוד לממשלה, או לשנות את דעתה – לגרום להפסקת הדריסה של השכבות החלשות במדינת ישראל. תודה רבה.

היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה לחבר הכנסת דוד טל.  רשות הדיבור לחבר הכנסת עזמי בשארה. אחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת היא שאפשר היה להתעכב על הנושא החברתי, כי  הרישא של נאומו של ראש הממשלה אינו משאיר אבן על אבן, ובעצם המדיניות ההרפתקנית של ראש הממשלה תימשך. ואם כך, לא רק שלא תישאר רווחה אלא גם לא תישאר חברה ולא יישאר סעד, כשבכל העולם -  בארצות-הברית, באנגליה ובצרפת – עושים "רגע, חושבים", בשביל לצמצם את ממדי העימות במזרח התיכון. אנחנו מסתכלים על אנגליה, שיש לה דעת קהל מאוד חזקה לגבי המדיניות של בלייר שהובילה לעימות הזה. התחזקותו של קלארק בארצות-הברית מסמנת מחנה שלם שרוצה לצמצם את העימות. גם צרפת עמדתה ברורה. כל הישיבות האחרונות של האו"ם היו שונות לגמרי מהישיבות ערב המלחמה. אבל ראש הממשלה ממשיך בכוח האינרציה להרחיב את מעגל העימות. הבשורה שאנחנו שומעים היום בהודעתו המדינית, שהוא בעצם בורח קדימה, כאשר מדיניותו נתקעה במשבר אמיתי גם מבחינה ביטחונית. 
       
       ה"טיקט" הרציני שלו, שהגיע בו לראשות הממשלה, היה נושא הביטחון. המצב הביטחוני אף פעם לא היה כל כך גרוע מבחינת נושא הביטחון האישי, כפי שהדבר מכונה בעגה הישראלית.
       
       הנושא הכלכלי קשור לגמרי בנושא הביטחוני והמדיני. אין לו מה להציע חוץ מלהרחיב עוד יותר את מעגל העימות. אנחנו מגיעים  לממדים חסרי תקדים אפילו בהשוואה לממדים של השנים שעברו, גם ברפיח וגם בעזה. כנראה אין לו משהו אחר להציע. כל הסיפור הזה של מפת הדרכים, שהוא מדגיש כאן את 14 הנקודות – 14 הנקודות של הממשלה, ההערות של הממשלה על המפה שהוא אומר היום שהן חלק בלתי נפרד ממנה – אם הוא היה מדגיש אותן באוזני העולם, אף אחד לא היה לוקח אותו ברצינות. במיוחד כאשר קוראים את 14 הנקודות - - - 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       - - -  לא לקחתם.  על מה אתה מדבר? 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       - - - בנוגע ל-14 הנקודות, גברתי חברת הכנסת, אם מישהו היה שומע בפירוט את מה שהממשלה אומרת ב-14 הנקודות, אף אחד לא היה לוקח את הסכמת הממשלה למפת הדרכים ברצינות. 
       
       בעצם אין לראש הממשלה תוכנית של שלום. יש לו כמה רעיונות מדיניים מאמצע שנות ה-80, ואנחנו מכירים אותם, ואם ראש הממשלה היה מציע  אותם בצורה מפורשת, הוא לא היה מוצא לא פרטנר פלסטיני אחד ולא פרטנר ערבי אחד למה שהוא מציע. בעצם אין לו מה להציע. אין לו, ובעצם בישראל הרשמית היום אין פרטנר לערבים ולפלסטינים, כי הערבים והפלסטינים הציעו הצעת שלום בביירות. יש יוזמת שלום ערבית שאין לה פרטנר ישראלי בעצם. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       ברק - - -
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אתה יודע מה? אני אגיד לך את האמת. מי שענה לברק הם חברי מפלגתו, שהמשיכו בטאבה ועכשיו חתמו בז'נבה, או בים-המלח להבדיל, תשובה לברק. למה ברק המשיך להתקיף את ההסכם הזה, אף שהשמיטו מההסכם הזה את זכות השיבה? כי בעצם מה שטרפד לו את קמפ-דייוויד לא היה זכות השיבה, אלא עמידתו על הגבולות ועל האדמה. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       על כל פנים, אני לא רוצה להגיד מלה. תגיד לברק שיגיד לך. ברק יגיד לך שהוא מתנגד להסכם, גם בלי זכות שיבה. גם בלי זכות שיבה הוא התנגד. עזוב, זאת לא היתה הסיבה. הסיפור הזה חשף אותו לגמרי. 
       
קריאה:
       
       - - -
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       לא, תשמע את ברק עצמו. למה לך? הוא אמר לך: לא נתתי להם כלום וכו'. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       הכול "חארטה ברתה". 

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עכשיו הוא ממשיך להרחיב את מעגל העימות. זה מה שאני שמעתי היום משרון. לדעתי, זה מסוכן לגמרי. הם לגמרי לא עוצרים. אפילו את מה שהוא לא הזכיר, כלומר התעלם לגמרי מחימום האווירה עם סוריה. עצם זה שהוא שתק לגבי זה, אפילו זה מחשיד, לדעתי. הוא לא התייחס לזה כלל בכל דבריו היום, כאשר יש הדלפות שנמשיך בדרך הזאת.
        
       זה לא מבשר טובות, אדוני. זה לא מבשר טובות. זה אומר שיש ראש ממשלה בישראל שמוביל את עמו לקטסטרופה, כאשר כל העולם רוצה, כפי שאמרת, לצמצם את מעגל העימות במזרח התיכון. תסתכלו סביבכם, בארצות-הברית עצמה או באנגליה. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       תגידו את האמת, זכות השיבה. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אם לא היית מסית - - -
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       ראש ממשלת ישראל, במקום להגיד שאנחנו רוצים להוציא את זה מהזירה המדינית ואת ההוא מהזירה המדינית, צריך להבין שיש הנהגה נבחרת לעם הפלסטיני, שהוא  צריך לשבת ולדבר אתה ולהכריז על נכונות  לא רק לא לשלוט בעם אחר, אלא לא לשלוט גם באדמתו של העם האחר, כלומר לסגת לגבולות ה-4 ביוני 1967. 
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       - - -
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אין סיכוי אחר, אין גם פרטנר – לא ערבי ולא פלסטיני, אתה יודע מה? אפילו לא אירופי, לשום דבר אחר. אין סיכוי לשום דבר אחר. תוכניתו להקים מדינה פלסטינית בשטחי A ו-B על 40% מהאדמה לא תמצא לה שום פרטנר פלסטיני, אפילו פחות מהאוטונומיה של קמפ-דייוויד, שעליה בגין חתם. זה כלום. 
       
       הוא ממשיך גם בהסלמה נגד העם הפלסטיני ונגד הנהגתו, ובעצם ממשיך גם במדיניות ההתנחלויות, ואתם רואים מה התוצאות. ממשלת ישראל נכנסת כמעט כל שבוע לג'נין, ומה יוצא מג'נין כל שבועיים-שלושה?
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       תפסיקו לחמש - - -
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       וממשלת ישראל ממשיכה להיכנס. מי שולט היום בג'נין? הרשות הפלסטינית שולטת בג'נין? ישראל שולטת בג'נין. היא נמצאת שם כל שבוע, וזה לא מביא לפתרון. מה מייצרים שם בג'נין?  מה מייצרת מדיניותה של הממשלה בג'נין? אנחנו רואים את התוצאות, וכולנו לא שבעי רצון מהתוצאות. כולנו מרגישים שזאת טרגדיה של שני העמים. 
       
       לדעתי, ראש ממשלת ישראל, כפי שאני שמעתי אותו היום, מוביל רק לקטסטרופה. תודה רבה, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת עזמי בשארה. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו - חברת הכנסת רוחמה אברהם. אני לא ארשה שיפריעו לך, אבל - - -
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אתם יכולים, אין בעיה, אהלן וסהלן. 
       
היו"ר מוחמד ברכה:
       
       בסדר, את אומרת שזה רצוי אפילו, אז אני יורד עכשיו לעשות את המלאכה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       בבקשה, אדוני. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, ממשלה שאיננה - איפה הממשלה?  במושב הראשון, בשעה הראשונה. אה, יש שר? יופי. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       ממלא-מקום ראש הממשלה. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       נעים מאוד לראות אותך. יואיל אדוני לשבת, כדי שאוכל לדבר אליו. אם אתה רוצה לייצג את הממשלה, אנחנו רוצים לפנות אליך. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אתה יכול לפנות אלי גם כשאני עומד. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       לא, אבל לא יכולתי לפנות כשלא ראיתי אותך בכלל. אני פשוט מסתכל על מושב הממשלה. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       על זה אני מצטער. אני מצטער שלא ראית אותי. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד השר, אני בכלל שואל:  עוד לא ישבנו שעתיים, אחרי חודשים ארוכים של חופש, והכיסאות הם כל כך דוקרניים? לא נוח לכם בממשלה, את זה אני יודע. תאמין לי, גם הציבור יודע. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, אני רוצה להעיד עדות אישית: הכיסא הזה שעליו אני יושב מאוד נוח.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אז למה אתם לא יושבים כאן?
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אני יושב. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       באופן אישי, אתה השר שיושב הכי פחות במליאה, במיוחד בתקופה הקודמת. נראה איך זה יהיה עכשיו. 

שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       אילו כל השרים היו נואמים כל כך טוב כמוך - - - 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       מכובדי השר, אני חייב לומר לך, גם אם הכיסאות מרופדים היטב, הישיבה בממשלה הזאת היא רעה מאוד. יש לכם הרגשה רעה. אתם חייבים פשוט להריח, להרגיש, מה הציבור חושב. אתם חייבים גם לראות ולהרגיש מה יש בשטח. מה עשתה הממשלה הזאת? איפה יש פה הישגים? במה ניצחתם?
       
       כל הזמן אמרו, שכאשר ממשלת העבודה ישבה בממשלת האחדות היא כאילו כבלה את ידי שרון, כבלה את ידי הממשלה, משום שהיא עשתה את טעות חייה שהיא ישבה שם. היא יודעת את זה היטב. איך אמר עכשיו פרס - החמצת כל הזדמנות? הזדמנות אחת הוא לא החמיץ. הוא לא החמיץ את ההזדמנות שפרס יעשה לו שירותים טובים בעולם כולו, ומפלגת העבודה תציג את שרון כיונת שלום צחורה ממש, והנה עכשיו הוא ממשיך עם ההישגים האלה. את זה שרון לא החמיץ. 
       
       אני מקווה ששרון יחמיץ את זה עכשיו עוד הפעם, כאשר אנחנו רואים שהממשלה עומדת בצורה כלשהי להתפוגג. זמנם תם. אולי זה מפתיע. יש שיגידו בציבור: מה זה? זמנם תם. חבר הכנסת חזן, הרי  רק לפני כמה חודשים הצבעת פעמיים. זמנם תם כאשר הצבעת פעמיים. תאמין לי, אז היתה ההכרזה שהזמן הזה תם. כאשר הצביעו פעמיים בצד הזה, זאת היתה הכרזה שיושבים פה בצד הזה חברי כנסת שאינם ראויים להיות בכנסת. 
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       - - -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       היושב-ראש מדבר על כך שפני הכנסת לא טובים. מה זה לא טובים? הרי השחרתם את פני הכנסת. כאשר מרכז הליכוד שולח נבחרת כזאת, שאיננה מכבדת אלף-בית של כללי הגינות, כשמצביעים פעמיים, ריבונו של עולם, אז נשאר פה כבוד לכנסת?
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       סליחה, אצלכם לא הצביעו בטעות פעמיים?
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       בטעות אמרת, נכון? בטעות. קרה פעם אחת שמישהו הצביע בטעות. 
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אתה ראית שזה צולם?
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       המשטרה גם קבעה מי הצביע בטעות, וקבעה שבליכוד לא הצביעו בטעות. יש כתבי אישום עכשיו, רוחמה. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       היא לא קבעה שום דבר. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       יש הסרת חסינות. מחר זה יגיע לוועדת הכנסת. 
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       ישבת בבית-סוהר, אתה טרוריסט. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אבל זה לא הרע היחיד. למה נכנסנו לזה? אתה מופתע לשמוע שהזמן תם. הציבור לא ירשה לנבחרת כזאת להמשיך לשלוט בסדר-יומו, להמשיך לקבוע את גורלו. 
       
       הממשלה הזאת הביאה חורבן בכל תחום. כאשר ישבה מפלגת העבודה בממשלה, אמרו: בסדר, היא כובלת אותנו, תנו לצה"ל לנצח. ממשלת העבודה יצאה מהממשלה, וטוב עשתה שיצאה, אפילו שזה היה קצת מאוחר. 
       
       אבל מה עוד לא עשה צה"ל? איזה חיסול אתם יכולים להמציא עוד? איזה אמצעי? איזה סיכול? איזה סגר? איזו הרעבה? איזה חיסול? מה שלא יהיה, מישהו כובל אתכם עכשיו? אפילו דעת הקהל בעולם כבר לא מדברת על זה. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אם הרשות הפלסטינית לא תפסיק לשלוח - -  -
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אפילו דעת הקהל הערבית לא מדברת על זה. אפילו דעת הקהל בישראל מעט מאוד מתעסקת בזה. לפעמים רואים מי אמר פה ומי אמר שם בעיתון "הארץ", זה הכול. מי כובל את הידיים? אני אגיד לכם מי כובל, המציאות כובלת. האשליות שהחייתם בהן את הציבור, הן שמביאות עכשיו לכישלון הזה. אין פה דרך לנצח. יש דרך אחת לנצח אומנם, לא על-ידי כוח ועוד יותר כוח ויותר חיסולים ויותר חיסולים. הרי זה נוסה. במשך שלוש שנים, אין דבר שלא נוסה, והמציאות אומרת שאין תוצאות. מה לעשות, הדרך הזאת לא מביאה תוצאות. 
       
       נוסף על חוסר תוצאות וכישלון בצד המדיני, אנחנו רואים את הכישלון ואת חוסר התוצאות גם בצד החברתי. 
       
       אני מתקרב לסיום, אדוני?
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       לא, אתה עברת את הסיום. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אתה רק תרשה לי לומר עוד שני משפטים. 
       
       גם בצד הכלכלי אנחנו רואים חורבן בכל התחומים. לא רוצים לאפשר אפילו לפועלים לשבות. אני לא רוצה שביתות. אני גם לא רוצה אבטלה ועוני, ואף אחד לא רוצה בזה. 
       
       איפה ההישגים? מה עושה הממשלה בעניין הזה? הולכת מדחי אל דחי. לא שמענו מראש הממשלה אפילו מלה טובה אחת,  לא בשורה אחת שהוא משנה משהו. הוא פשוט דיבר פה שלושת-רבעי שעה, ולא שמענו מלה חדשה אחת. רק להתנגח ולדבר על טרור ועל טרור? בסדר. המלה טרור כבר הפסיקה להקסים את כל העולם ואת דעת הקהל. הגיע הזמן שהממשלה הכושלת, שסובלת מאוזלת יד, תלך הצדה, ולכן הזמן תם, חבר הכנסת חזן. זו סיבה נוספת – הזמן תם. הציבור ראוי לממשלה טובה יותר, וראוי לכנסת טובה יותר. הליכוד הוכיח את אוזלת ידו ואת כישלונו, ולכן הגיע הזמן שהוא ירד. תודה רבה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה. חברת הכנסת רוחמה אברהם, ארבע דקות לרשותך. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       רק?
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       כן. אחרייך - חבר הכנסת אלי אפללו, ואחריו - חבר הכנסת יחיאל חזן. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אני לא יכול להתייחס להערה שלך, אני מנוע מלעשות זאת, כי הדובר הראשון שדיבר כאן בנוכחותי זה עתה ירד מן הבמה. כך שאם יש לך טענות למישהו, אני לא יכול לענות עליהן. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       חמש דקות. 
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ולאחל לבית הזה שתהיה לנו שנה טובה, מבורכת, בעיקר בעשייה פורייה ועשייה טובה. 
       
       אני רוצה לנצל את הדוכן ולשלוח מכאן תנחומים למשפחות השכולות מאמש. 
       
       אני רוצה לדבר על הנושא של הסכם ז'נבה המפואר והידוע, ואני שמחה שגם חברי חבר הכנסת אורון וגם חבר הכנסת מצנע נמצאים באולם. 
       
       לצערי, בתקופה האחרונה אנחנו עדים למבול של הסכמים שמוצעים לנו. הסכמים, מבחינתי, במרכאות - -
       
עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       חוץ מהממשלה.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       - - כי על הסכם מדיני, חבר הכנסת מצנע, חותמות רק ממשלות נבחרות. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       לכן צריך ממשלה שתחתום.
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       והסכמים אלה, כמו אלה שקדמו להם, רק יקדמו את תוכנית השלבים של ערפאת ולא יביאו לא שלום ולא ביטחון. 
       
       הצד הפלסטיני בוחר לו כל פעם מחדש גנרל תורן, שייתן לו את הלגיטימציה הדרושה, כי אחרי הכול - חתימה של גנרל על מסמך פלסטיני מצטלמת מצוין בכל העולם. והנה, בוקר אחד קמה לה קבוצת אנשים - - -
       
מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       אני רוצה להבין: אלופי ישראל, אלופי צה"ל, עכשיו נקראים גנרלים?
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אם הם גנרלים תורנים שחותמים לתעתועים של ערפאת, בוודאי. 
       
מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       הקבוצה הזאת של אלופי צה"ל, אם הם לא מסכימים לדעותייך אז הם גנרלים? הם לא אלופי צה"ל?
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת מלכיאור. חבר הכנסת אפללו, אתה תיכף תעלה ונשמע אותך. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - -
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת כהן, תודה רבה. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת אפללו, עוד מעט תורך, אבל אתה מעכב את התור שלך. בבקשה, גברתי. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       והנה, בוקר אחד, כך לפתע פתאום, קמה לה קבוצת אנשים שחושבת - אבל רק חושבת - שהיא יכולה לנהל את המדינה הזאת יותר טוב מהממשלה שנבחרה ברוב עצום. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       שנתיים ימים, לא בוקר אחד. ולא מחליפים אותה. לא מחליפים את הממשלה. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       חבר הכנסת אורון, אין לי ספק שזו קבוצה של אנשים טובים וגם מוכשרים, שכל החוכמה שלהם והידע שלהם לא עמדו להם, לא בקלפי ולא ביום הבחירות. ויותר מזה - חלקם הגדול גם לא הצליח להיכנס לכנסת והציבור שלח אותם הביתה. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       בסדר, נו. את זוכרת שבגין היה באופוזיציה שבע כנסות?
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       - - -
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה, חבר הכנסת אורון. תודה, חבר הכנסת אפללו. תודה רבה. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       עם כל הכבוד, ראש הממשלה המנוח מנחם בגין לא הלך לחתום על הסכמים כאלה ואחרים שעוד יהיו בעוכרינו. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       - - - בהסכמים. תגידי מה יש בהם. תתייחסי למה שיש בהם. 
       
שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אהוד אולמרט:
       
       זו לא הטעות היחידה של  חבר הכנסת אורון. בגין היה באופוזיציה שמונה כנסות. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       כבוד השר אולמרט, רוחמה אברהם בטוח יודעת זאת. תסביר את זה ישירות לג'ומס. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       - - -
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת אורון, חבר הכנסת אורון, אני מזמין אותך ואת השר לשם, ליד הדלת, לספר אחד לשני את כל המעשיות על בגין. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       תלך לבגין. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       חבר הכנסת כהן, מספיק. בבקשה. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       תודה, אדוני היושב-ראש. מה שחשוב זה שמעבר לכל הפעילויות והחגיגות למיניהן, האנשים האלה עושים עוד כמה דברים. הם מבצעים מאחורי גבה של ממשלה נבחרת פעילות במימון של ממשלות זרות. צל"ש. השותפים לחתימה על המסמך המתחזה לרשמי הם ישראלים שחלקם מכהנים כחברי הכנסת, יחד עם עושי דברו של ערפאת, והם יוצרים מצג שווא בקהילה הישראלית, הבין-לאומית והמערבית. 
       
       רבותי, עוד לא נולד הסכם בינינו לבין הפלסטינים שהחזיק מעמד לאורך כל הדרך. והרי הרבה מאתנו יודעים שנחתמו הסכמים רבים כאלה. ובניגוד לכל ההסכמים האלה, הרשות הפלסטינית ממשיכה בהסתה, היא ממשיכה להתחמש באופן בלתי חוקי והיא ממשיכה לממן פעולות טרור רצחניות. תשאלו את כל החיילים שמוצאים את הנשק שמוברח דרך המנהרות ותבדקו מי עומד מאחורי הפיגועים הללו. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אני למדה מההסכם - ואמר אותו גם חברי למושב, חבר הכנסת עזמי בשארה - שחלום זכות השיבה לא פס מן העולם. המסמך לא מתייחס לכך בצורה ברורה, ויותר מזה, אדריכל ההסכם יוסי ביילין כבר הודיע שישראל תיאלץ, לפי ההסכם, לקלוט רבבות של פליטים פלסטינים. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       אבקש לסיים. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       שוב קבוצה מכובדת נופלת למלכודת דבש של מלים המשמשות כסות לפיגועים רצחניים. ההיסטוריה מכירה את התופעה של משא-ומתן בשעת מלחמה, וכולנו יודעים מה עלה בגורלם של הסכמים שהבטיחו לנו עתיד טוב יותר. 
       
       חבר הכנסת אורון וחברי חברי הכנסת, גם אני בעד יוזמות שלום, אבל אני בעד יוזמות נכונות, ובראש ובראשונה כאם, וכאזרחית המדינה הזאת, אני רוצה שילדי יחיו במדינה הזאת קודם כול בביטחון. היוזמה הזאת היא מסוכנת ככל קודמותיה. רבותי, חבר הכנסת אורון, תתפכחו: ערפאת שוב מתעתע בכם. תודה רבה. 
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה רבה לחברת הכנסת אברהם. חבר הכנסת אלי אפללו, ואחריו - חבר הכנסת יחיאל חזן. 

חיים אורון (מרצ):
       
       מה אתם היסטריים?
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אני דואגת. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אני מבקש לקזז מחבר הכנסת אפללו כמה דקות עבור כל הפרעה שלו - - -
       
היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       הצעה מאוד מעניינת. חוששני שכולנו נישאר ללא זכות דיבור, וכבודו במיוחד, אחרי כמה ישיבות של הכנסת. בבקשה, ארבע דקות לרשות אדוני, אני מבקש להקפיד על הזמן. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר ממלא-מקום ראש הממשלה, חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על העברת בתי-הדין הרבניים למשרד המשפטים. השר טומי לפיד, שבאמת אני רואה בו  - הדבר הכי פחות שהוא עושה זה לנסות לעשות פילוג בין אחים, בין יהודים במדינה הזאת, בנושא של דתיים וחילונים. במיוחד במצב שיש קרע בין חילוניים לדתיים, אסור לנו להמשיך ולגרום לכך שזה יביא לשנאת חינם. ואני מבקש פה, אני מבקש: צדק לא רק צריך להיעשות אלא גם להיראות. טומי לפיד אמר את זה. אז אם אתה מסכים אתי בזה, חבר הכנסת חן, בוא לא נעשה בינינו שנאת חינם. 
       
רשף חן (שינוי):
       
       חס וחלילה.
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       בוא ניתן להבנה בין הרבנים להחליט איך לעשות את זה, אולי בהסכמה ולא בכפייה.
       
רשף חן (שינוי):
       
       - - -

אלי אפללו (הליכוד):
       
       לא. מי שמצהיר בלי סוף על שנאת חינם זה שר המשפטים. 
       
רשף חן (שינוי):
       
       לא נכון. 
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       כן נכון. 
       
מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       רגע, אתה תומך בו או לא?
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       אני מבקש ואומר לכם פה: אנשי הליכוד לא הולכים, כמו שנאמר פה - אמר לנו דוד טל שאנחנו הולכים ומצביעים פה-אחד. לא. אני אומר לכם פה במלוא האחריות: אנחנו מסכימים להסכם שיהיה מוסכם על הרבנים הראשיים, שישמור על כבודם, כי כבודם זה כבודנו. אני אומר את זה בפה מלא, אמרתי את זה בסיעת הליכוד ואני אומר זה גם כאן: בהסכמה ולא בכפייה. אז להסיר ספק מכל העניין הזה. אנחנו מדברים - - - 

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       יידיש צחה. 

אלי אפללו (הליכוד):
       
       בעברית ולא ביידיש. 
       
       בעניין התוכנית הכלכלית, רבותי, השאלה היא, האם יש אפשרות אחרת? זאת השאלה. המדינה במצב קטסטרופלי מבחינה כלכלית. כל אחד מאתנו רוצה למשוך את הסדין לכיוון שלו בלי לחשוב על הצד השני. גם לי כואב כאשר מגיעים לקיצוץ בכל נושא חברתי, זה כואב לי בדיוק כמו לך. 

מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       אבל אתה מתגבר על הכאב. 

אלי אפללו (הליכוד):
       
       חבר הכנסת יאיר פרץ, אני אומר לך, אף אחד מאתנו לא היה רוצה לפגוע באף אחד מהם, היינו רוצים להוסיף להם, אבל הגענו למצב שאין לנו ברירה. נכון, אני תומך ברוב רובה של התוכנית, ובחלק קטן אני לא תומך. וכאן תפקידנו בוועדת הכספים לנסות ולשנות, לראות מהם סדרי העדיפויות, לא לאשר את התוכנית כמו שהיא, לתקן היכן שצריך. אתם יודעים, חברים שיושבים אתנו בוועדת הכספים, שפה אנחנו מסתכלים לגופו של עניין ולא מצביעים בעיניים עיוורות אלא לפי מה שצריך. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני אומר בפה מלא, כחבר הקואליציה, שאנחנו מסתכלים לגופו של עניין, מצד אחד אנחנו רואים את הכאב, מצד שני אין לנו ברירה אחרת אלא להציל את המדינה. תודה רבה. 

היו"ר יולי-יואל אדלשטיין:
       
       תודה. אתה משמש דוגמה אישית מבחינת שמירת לוח הזמנים. בבקשה, חבר הכנסת יחיאל חזן. אחריו - חבר הכנסת מיכאל מלכיאור. 

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי חברי הכנסת, היום הגישה סיעת ש"ס הצעת אי-אמון בממשלה בעניין מוסד הרבנות במדינת ישראל. אני כחבר כנסת בקואליציה מתנגד לכך שתהיה פגיעה במוסד הרבנות במדינת ישראל. אנחנו קודם כול מדינה יהודית. כאשר הורי ואחרים, יהודים רבים מכל ארצות הגולה, הגיעו לכאן, הם הגיעו לכאן רק משום שאנחנו יהודים. לכן, אני קורא לממשלה ולראש הממשלה, שבשום פנים ואופן לא ייתנו יד לפגיעה במוסד הרבנות, כי גם אני וגם חברי מטעם הקואליציה נתנגד לכך ולא ניתן לזה לעבור. לא יכול להיות מצב שאנחנו נפגע במי שמייצג את תורת ישראל. אני אומר שהדבר הזה לא יעבור. 
       
       עם כל הכבוד לשר לפיד, ואולי הוא צודק, צריך לטפל בעניין של משרד הדתות, אולי צריך לעשות שינוי בעניין של משרד הדתות, אני לא מתווכח - אני חושב שצריך לשנות את כל אותם קריטריונים, שמצד אחד מובילים לחלוקת כספים למשכורות, ומצד שני לא נותנים כמעט דבר לשירותי הדת. אבל אני מתנגד לפגיעה במוסד הרבנות ואני משוכנע שממשלת ישראל - גם ראש הממשלה אמר פה היום, שהוא קודם כול יהודי - אני משוכנע שהמוסד הזה לא ייפגע. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       המוסד הזה לא רוצה לפגוע ברבנות. 

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       יש חילוקי דעות בעניין הזה, חבר הכנסת שלגי. אני מודיע שאעשה הכול על מנת שמוסד הרבנות לא ייפגע. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       הוא לא ייפגע. 

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       לא ייפגע. וגם לא כבודם של הרבנים הראשיים. 
       
       אני רוצה להזכיר לכל חברי הכנסת שנמצאים פה, שלצערי הרב, חלפו עשר שנים מאז הסכם אוסלו, וכאילו לא קרה כלום. יש אנשים שפשוט לא למדו דבר. נמצא כאן חבר הכנסת מצנע, שאותו אני מכיר עוד מהתקופה שהיה קצין בצה"ל. באותו יום שהפלסטינים זרקו אבנים על מתיישבים, הוא לא היה מוכן להיכנס לעיר אריאל ולהידבר עם מנהיגי היישוב. הוא עמד בצומת ולא היה מוכן להיכנס. אבל למה הוא כן מוכן? הוא מוכן ללכת להידבר עם הפלסטינים ולחלק להם את המדינה, את ירושלים, לתת להם את העיר אריאל, את עמנואל, ודאי את קדומים, ודאי גם את היישוב בית-אריה. 
       
       אבל, אדוני חבר הכנסת מצנע, מה אתה חושב, פעם אחת היית שייך לאותה אסכולה שהביאה עלינו את אסון אוסלו, 1,000 הרוגים. כבר ראינו את הרב הראשי, מר יוסי ביילין, שמטיף יום ולילה - - - 

עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       למה אתם לא נותנים לצה"ל לנצח? 

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       הוא מטיף יום ולילה כיצד לחלק את הארץ, כיצד לתת למרצחים את הבית שלי וגם את הבית שלך בחיפה. 

עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת חזן, למה צה"ל לא מנצח? 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מצנע, הוא כבר סיים את דבריו, אין זמן לקרוא קריאות ביניים. 

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אותו ביילין, שלא נבחר במפלגת העבודה, ולא נבחר במפלגת מרצ, ואותם אנשים שאמרו: רוץ ביילין רוץ, ממשיכים למכור את אותה אשליה, שכאשר ניתן לפלסטינים את הארץ המובטחת יהיה כאן שקט. אני מאחל לעם ישראל, שההתיישבות ביהודה ובשומרון תמשיך לפרוח ולצמוח, כי זאת התשובה האמיתית לטרור. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת חזן. חבר הכנסת מיכאל מלכיאור, בבקשה,  ויסיים חבר הכנסת גדעון סער. לאחר מכן נעבור להצבעות, רבותי חברי הכנסת. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       מתי ההצבעות, אדוני? 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ההצבעות - לאחר שחבר הכנסת סער יעלה ויבוא על דוכן הנואמים אנחנו נצלצל. חבר הכנסת סער ידבר ארבע דקות ולאחר מכן נצביע. 

מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       כבוד היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, כבוד השרים שאני לא רואה אותם - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, נא לקרוא לשר. 

מגלי והבה (הליכוד):
       
       יש, השרה לבני. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השרה לבני נמצאת כאן. גברתי השרה, אני מתנצל, לא ראיתי. 

מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       אני רוצה להתייחס לשני הנושאים שעל סדר-היום. ראשית, נושא הרבנות הראשית. לצערי, עמיתי מהמפד"ל אינם נמצאים בחדר, אבל הייתי מציע להם אולי לבדוק, מי הציע להעביר את בתי-הדין הרבניים למשרד המשפטים? זה לא אחר ממנהל בתי-הדין הרבניים, הרב אלי בן-דהן. הוא הציע את הדבר הזה בתמיכת שני אנשים שהם לא אנשים קטנים, האחד הרב לאו, הרב הראשי האשכנזי, והשני היה הרב בקשי-דורון, הרב הראשי הספרדי. כל האנשים האלה, לרבות הרב אלי בן-דהן, שהיום הוא גם מכהן כמנכ"ל משרד הדתות, הציעו להעביר את בתי-הדין הרבניים למשרד המשפטים. למה הם הציעו כך? כי זה ישפר את מעמד בתי-הדין הרבניים מבחינת המינהל, מבחינת סדרי השלטון. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני עוצר לרגע את השעון. חברי הכנסת הנכבדים מטעם הליכוד והשר הנכבד, נא לקיים את הדיון מחוץ לאולם. בבקשה, אדוני. 

מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       אז אם רוצים לפסול, את זה אני יכול להבין. אבל מי קבע שיש פה הסכם בין שתי מפלגות - הציגו את שתי המפלגות הללו כזוג יונים, המפד"ל ושינוי, שינוי והמפד"ל, איתם ולפיד, לפיד ואיתם. הם זוג יונים. מי קבע שהוא יהיה שר המשפטים במדינת ישראל? אתה קבעת, המפד"ל קבעה. אם אתה לא שבע רצון משר המשפטים במדינת ישראל, תמצא לך קואליציה אחרת. 

       הציגו את זה כאילו יש פה איזה דבר שמשפר את היחסים בין דתיים וחילונים במדינה. ומה התברר? שזו היתה אהבה התלויה בדבר, ואנחנו יודעים מה קורה עם אהבה התלויה בדבר. אהבה כזאת, כמו האהבה בין המפד"ל ושינוי, שבה הכול תלוי בכיסאות בממשלה, סופה שכל יום לא רק שהיא לא גורמת לאהבת ישראל ולקירוב לבבות, אלא היא גורמת לקרע, לשסע ולחילול השם כל יום, וכל יום, וכל יום. 
       
       אל יתפלאו אנשי המפד"ל - ואני מבין למה הם לא נמצאים באולם עכשיו. הרי הם ביקשו את הזיווג הזה ולא אף אחד אחר. שלא יתפלאו ולא יתלוננו. על פירוק משרד הדתות כתוב בהסכם הקואליציוני. על מי הם מתלוננים? זה לגבי הנקודה הזאת של משרד הדתות. אני חושב שראוי ללמוד ולא לעשות את כל המשחקים האלה, למכור לנו יום אחד דבר אחד ויום אחר את היפוכו.
       
       אעבור לנושא החשוב, הנושא החברתי. הרי ראש הממשלה הציג פה עמדה כאילו הממשלה השיגה כל כך הרבה הישגים אדירים בשביל העניים, בשביל המצב הכלכלי, בשביל המלחמה באבטלה. אני מציע להם לא להקשיב לדברי האופוזיציה. תקשיבו למה שאומרים חברים בכירים בממשלת ישראל. מי אמר שכל התוכניות של הממשלה לא הביאו לשום דבר, לשום שיפור כלכלי ולא למקום עבודה אחד? שרת החינוך במדינת ישראל הסבירה זאת בצורה הכי ברורה. לא צריכים להקשיב לאופוזיציה. מי אמר שזו ממשלה אטומה לגמרי לצרכים החברתיים במדינת ישראל? אמר זאת מי שאחראי על הנושאים החברתיים, שר הרווחה בממשלת ישראל. הוא זה שהסביר לנו שיש רק אטימות במשרד האוצר, במשרד ראש הממשלה ובקואליציה הזאת, שלוקחת את כל הנושא החברתי והופכת אותו ללעג לרש. 
       
       היא זורקת 250,000 ילדים. ראש הממשלה עמד פה ואמר שהוא לא רוצה לפגוע באנשים החלשים יותר בחברה שלנו. אז מה זה 250,000 ילדים בשביל ראש הממשלה? הם אנשים שאשמים במצבם? הם אשמים במה שעושים להם במשרד האוצר?
       
       לכן, אני מציע לראש הממשלה ולשרה המכובדת שיושבת אתנו הצעה. גם מצב העלייה והקליטה אינו בכי טוב בממשלה הזאת. לא היה שפל כדוגמת המצב הזה. באמת, בנושא הקליטה היו קיצוצים.

השרה לקליטת העלייה ציפי לבני:
       
       יש תוספת - - -

מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       אז אני שמח מאוד. אבל עולים אין. זה קשור למצב שלנו, המצב הביטחוני והחברתי, שהוא באחריות הממשלה.
       
       לכן, אני אומר שיבוא ראש הממשלה ויקשיב לשרים שלו, יקשיב לשרת החינוך, יקשיב לשרת הקליטה ולשר הרווחה, ואנחנו בהחלט נצטרף לעמדות החשובות הללו במאבקים הבאים עלינו לטובה בחורף הזה. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה לחבר הכנסת הרב מלכיאור גם על הדיוק הרב בזמן בסיום דבריו. יעלה חבר הכנסת גדעון סער, אחרון הדוברים. 
       
       אדוני המזכיר, נא לצלצל. בטרם הצבעה לגופן של ההצעות אנחנו נערוך איזה תרגיל הצבעה כדי לראות שכולנו מתורגלים בהצבעה, כוותיקים ומנוסים.

קריאה:
       
       שידבר בקצרה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא חייב לשכנע את הבית עד אשר יהיה לו רוב. הוא לא יכול לשכנע את הבית בקצרה. כמובן, השרה ציפי לבני ביקשה להתערב בדיון אם יהיה צורך.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו נמצאים בימים קשים, ויכולתי לבוא ולדבר כאן על כל אותם מעללים חמורים של האופוזיציה, החל מתמיכה בשביתות פראיות ועד אותה חתרנות מדינית שמתגלמת בהבנות המכונות הבנות ז'נבה.
       
       אבל נדמה לי שאקח רק נקודה אחת, או רק נושא אחד, שמתמצת את הכשל המוסרי החמור שבו מצויה היום האופוזיציה בישראל. אני רוצה להתייחס לדברים שכתב – ואני מניח שהוא ייכנס לכאן בדקות הקרובות – חבר הכנסת אברהם בורג. הדברים פורסמו גם אצלנו, אבל יותר חמור מזה, הם פורסמו ב"הרלד טריביון". מה כותב אדם שהיה יושב-ראש כנסת ישראל על מדינת ישראל? אני מצטט: "מדינת גנבים ומתנחלים. האומה הישראלית נשענת היום על פיגומים של שחיתות ועל יסודות של עושק וחוסר צדק".

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       נכון.

גדעון סער (הליכוד):
       
       "כך שסוף המעשה הציוני כבר נמצא בפתח ביתנו".

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       נכון.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בורג, לא קוראים קריאות ביניים בעמידה.

גדעון סער (הליכוד):
       
       "כן", הוא כותב, "יש סיכוי סביר ביותר שדורנו הוא הדור הציוני האחרון. המסקנה הבלתי-נמנעת היא – המהפכה הציונית מתה". סוף המעשה הציוני? הדור הציוני האחרון?

קריאה:
       
       מי זה הגאון שאמר זאת?

גדעון סער (הליכוד):
       
       אולי בבית-מדרשכם, אלה שדוגלים בהתקפלות טוטלית מהר-הבית, ממגדל-דוד, מהר-הזיתים, אלה שמוכנים למסור שטחים בנגב, אלה שמוכנים להכניס רבבות פליטים לישראל, אצלכם סוף הציונות.

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       תגיד, גדעון, זה יותר טוב להשאיר פה מיליון פלסטינים?

גדעון סער (הליכוד):
       
       אני מוסיף ומצטט. שימו לב, חברי הכנסת, איך מתייחס חבר כנסת בישראל לטרור הרצחני של המתאבדים. כך הוא כותב: "ישראל, שלא אכפת לה מילדי הפלסטינים, לא צריכה להתפלא כשהם באים ספוגי שנאה ומתאבדים במוקדי האסקפיזם הישראלי. הם מרטירים במקומות הבילוי שלנו" – מרטירים – "כי חייהם הם עינוי. הם מקדישים עצמם לאללה במרכזי הקניות, כי להם לעולם לא תהיה אפילו תקווה לפינוקים כאלה. הם שופכים את דמם במסעדות כדי להרוס לנו את התיאבון, כי להם יש בבית ילדים והורים רעבים ומושפלים". 
       
       אפשר לחשוב שטרור המתאבדים הוא בכלל תולדה של מצוקה סוציאלית והוא לא תולדה של שנאת ישראל ורצון להשמידה. זו בכלל בעיה חברתית. 
       
       הוא ברח, חבר הכנסת בורג? – ממש סניגוריה על הטרור. לא רק קטיגוריה על ישראל, אלא סניגוריה על הטרור. הפכת עצמך לסניגור על הטרור. 
       
       ובזמן מלחמה מה שעשית הוא שהענקת לגיטימציה לטרור, כאשר במלחמה אנחנו כולנו יודעים שהנשק הכי חשוב הוא המורל, האמונה בצדקת הדרך.
       
       אנחנו כבר למדנו וכל יום אנחנו למדים מחדש שאין לכם יותר גבולות, אין לכם יותר מעצורים, אין לכם יותר קווים אדומים. אתם אינכם מהססים להצדיק את אויבי ישראל. אתם אינכם מהססים לחבור לאויבי ישראל. אתם עושים את זה כבר כמקצוע. ואתם עושים עוול אדיר לעם הזה, כי אתם הופכים, או מנסים להפוך את הקורבן לנאשם. ולזה מתפללים כל אויבי ישראל. איזו תחמושת טובה יותר יכולים לקבל אויבי ישראל בכל העולם ממאמרו של יושב-ראש הכנסת לשעבר ב"הרלד טריביון"?
       
       אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, בשירתו של נתן אלתרמן, כי הוא את הסיטואציה הזאת, את הטירוף של השמאל, היטיב לבטא יותר מכולנו: "אז אמר השטן: הנצור הזה,/ איך אוכל לו,/ אתו האומץ וכשרון המעשה וכלי מלחמה ותושייה עצה לו./ ואמר: לא אטול כוחו/ ולא רסן אשים ומתג,/ ולא מורך אביא בתוכו,/ ולא ידיו ארפה כמקדם,/ רק זאת אעשה: אכהה מוחו ושכח שאתו הצדק.// כך דיבר השטן וכמו/ חוורו שמים מאימה/ בראותם אותו בקומו/ לבצע המזימה".

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת גדעון סער, אחרון הדוברים. השרה ציפי לבני, גברתי ביקשה לומר עוד כמה דברים; או השר שטרית. השר שטרית, האם אדוני רוצה לסכם את הדיון, כי זכותו לענות?
       
השר מאיר שטרית:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כן, הוא גמר. אדוני, יעלה בבקשה.
       
       אני מבקש מחברי הכנסת לשים את לבם, כאשר הם מציגים במסך ומצלצלים, מתחילה הספירה לאחור של חמש דקות שמחייבות אותי לפני הצבעה. הדובר נמצא למעלה. אם, למשל, עכשיו אני נותן לדובר שתי דקות, מייד יהיה רשום: שתי דקות, ועכשיו כשאני אתחיל, יתחילו שתי הדקות לחזור אחורה.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אם הקואליציה - - -  יוכל להודיע הודעה אישית?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, אין שום צורך בהודעה אישית. השר שטרית זכאי לפי התקנון.
       
השר מאיר שטרית:
       
       אדוני, אני מקווה שאתה לא מגביל אותי בשתי דקות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא. רציתי רק לתת דוגמה.
       
השר מאיר שטרית:
       
       רצית להדגים.
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מובן שאנחנו דוחים את הצעות האי-אמון בממשלה בשני הנושאים. 
       
       הנושא הראשון, בתי-הדין הרבניים, כפי שכבר הודעתי לכנסת בשמו של ראש הממשלה, המשבר הזה הוא משבר בר-חלוף והוא צל צלו של משבר. במשרד ראש הממשלה הוקם צוות שמטפל בסוגיה הזאת, והצוות הזה, לעניות דעתי וגם לדעת ראש הממשלה, יגיע בסופו של דבר לפתרון המשבר בהסכמתם של הרבנים הראשיים. כך שאני מניח שהמשבר הזה יחלוף ולא יהיה קיים עוד.
       
       חברי הכנסת, תזכרו שכדי שהתהליך זה בכלל יצא אל הפועל צריך חקיקה בכנסת. לכן, בכל מקרה, עד 1 בינואר 2004 לא יכול לקרות שום דבר - עד שהכנסת תחוקק את חוק התקציב ואת חוקי ההסדרים, תחוקק את החוקים הרלוונטיים, כדי להביא לשינוי במקומם ובמעמדם של בתי-הדין הרבניים ואחרים. עד אז יש מספיק זמן, ואין שום סיבה עכשיו לחולל משבר, לא בממשלה ולא מחוצה לה. להערכתי, עד אז המשבר הזה ייפתר.
       
       אני רוצה להרגיע את חבר הכנסת אלי ישי שהעלה את ההצעה: חבר הכנסת אלי ישי, אל תדאג. לא יהיה המשבר הזה, כי אמרתי שהוא בר-חלוף. הוא ייפתר, והמפד"ל תישאר בממשלה.
       
דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אנחנו לא חושדים במפד"ל.
       
השר מאיר שטרית:
       
       הוא ייפתר על דעתם של הרבנים הראשיים.
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה דואג מדעתם של הרבנים הראשיים?
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       לא. שהם - - -. אין סכנה שהם יצאו.

השר מאיר שטרית:
       
       נכון, כי המשבר ייפתר באמת על דעתם של הרבנים. לכן, אין שום סכנה שהם יפרשו. חבר הכנסת נהרי, אתה יכול להירגע.
       
משולם נהרי (ש"ס):
       
       אין סכנה. אתה יכול להיות רגוע.
       
השר מאיר שטרית:
       
       אדוני היושב-ראש, החלק השני - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נהרי, עם כל הכבוד לאדוני, אי-אפשר לדבר בכנסת בעמידה. תודה רבה.
       
השר מאיר שטרית:
       
       אני גם רוצה לומר לחברי הכנסת מסיעת ש"ס: אני יכול לספר לכם שגם בהיות שר המשפטים בקדנציה הקודמת הוצע לא אחת, על-ידי מנהל בתי-הדין הרבניים בעצמו, להעביר את בתי-הדין הרבניים, ת"פ - לאחריות משרד המשפטים.
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       אתה היית השר.
       
השר מאיר שטרית:
       
       נכון.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אתה היית השר.
       
השר מאיר שטרית:
       
       נכון.
       
       אתם תסכימו אתי שהמקום הנכון לבתי-הדין הרבניים הוא משרד המשפטים, כיוון ששם נמצאים בתי-הדין הדרוזיים, השרעיים והנוצריים. 
       
       לדעתי, דרך אגב, משרד המשפטים ייתן לבתי-הדין הרבניים מסגרת הרבה יותר יעילה, מינהל הרבה יותר טוב, והוא יכול להרים את הרמה של בתי-הדין הרבניים מבחינת המינהל שלהם, המחשוב שלהם והכלים העומדים לרשותם בצורה מאוד מאוד משמעותית.
       
       צריך באמת לפתור את בעיית סמכותם של הרבנים הראשיים לגבי בתי-הדין. חבר הכנסת יאיר פרץ, אני חושב שלא צריך לפגוע בסמכותם של הרבנים לגבי בתי-הדין ואין כוונה לפגוע בה. לדעתי, לא תהיה פגיעה. ניתן להבטיח שלא תהיה פגיעה בסמכותם של הרבנים הראשיים בנושא בתי-הדין. לכן גם אין סיבה למשבר. אני מאמין שתימצא הדרך, על-ידי הצוות שהקים ראש הממשלה,  לפתור את הבעיות הכרוכות בכך, כדי שגם הרבנים הראשיים יהיו בטוחים שאין שום כוונה לנתק ביניהם לבין בתי-הדין הרבניים או שום סכנה לסמכות שלהם כלפי בתי-הדין הרבניים. זאת אומרת, על הצד שאתם חוששים לו, וגם אני חושש לו - חבר הכנסת יאיר פרץ, אני אומר לך:  גם אני לא הייתי רוצה לראות את בתי-הדין הרבניים ואת סמכותם של הרבנים נפגעים בשום צורה שהיא. אף אחד לא רוצה לראות את זה. אני חושב שניתן לפתור את הבעיות בצורה שתניח את דעתם של הרבנים הראשיים, שלא תהיה פגיעה בסמכותם כלפי בתי-הדין. 
       
       מה שיעבור מינהלית, לדעתי, זה רק לטובה, כי הוא ייעל את העבודה של בתי-הדין הרבניים. כמי שמכיר את הנושא, והייתי חבר - - -
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       בתי-המשפט - - -
       
השר מאיר שטרית:
       
       גם בתי-המשפט עברו תהליך ארוך מאוד של התייעלות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, זמן ההצבעה תלוי ברגע סיום דבריו של השר, שאיננו מוגבל בזמן.
       
השר מאיר שטרית:
       
       הם עברו תהליך של התייעלות, ואני מאמין שגם שם נציע לעשות את זה. מכל הבחינות, המערכת תצא מורווחת.
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אני מציע לחברי הכנסת לדחות את שתי הצעות האי-אמון.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. רבותי חברי הכנסת, אני מבקש את תשומת לבכם כי אני לא מדבר על נושא פוליטי כרגע. אנחנו מבקשים לערוך הצבעה, וכדי שנתרגל את ההצבעה ולא נטעה כבר בהצבעה הראשונה, נקיים שתי הצבעות ניסיון, כמובן על נושאים וירטואליים. ברגע שאני מפעיל את כפתור ההצבעה, לרשותכם עשר שניות לבוא וללחוץ על "בעד", "נגד" או "נמנע", כאשר אתם צריכים גם ללחוץ על כפתור הנוכחות שנמצא לידכם מצד שמאל. בבוהן יד שמאל או באחת האצבעות אתם לוחצים על כפתור הנוכחות, ובאצבע אחרת אתם לוחצים על המסך את ההצבעה הרצויה לכם. כל חבר כנסת יכול לשנות הצבעתו במסגרת עשר השניות. אנחנו נערוך הצבעת ניסוי אחת, ונושא ההצבעה הראשונה יהיה: מי בעד חיסול הטרור בכל מקום שיהיה? רבותי חברי הכנסת, נא להצביע. 65 בעד חיסול הטרור בכל מקום שיהיה, ארבעה נגד ושישה נמנעים.
       
קריאה:
       
       לא לחצתי בצג?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודיע לכם פעם נוספת. לכן, יש לנו עוד הצבעת ניסיון.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, קודם כול, יש לכם ספר הדרכה  לידכם. הדבר האחר הוא, שעל הצג כתוב לכם: "הצבעתך נקלטה", או לא. אם כתוב שההצבעה לא נקלטה, סימן שלא לחצתם על כפתור הנוכחות. לכן, אני מציע לעשות זאת פעם נוספת. חבר הכנסת ליצמן, בבקשה. מה אדוני רצה?
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, על חלק מהשאלה ענית. איך אנחנו יודעים אם נקלט או לא?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זה כתוב. זה על הצג. כתוב "הצבעתך נקלטה", או לא.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אם לא כתוב כלום, סימן שלא נקלט.
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       כתוב.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כתוב רק אם הצבעתך נקלטה.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       כלומר, אם זה נשאר אותו דבר, ולחצתי בעד - - -
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אי-אפשר להצביע פעמיים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כן, אי-אפשר פעמיים. אפשר פעמיים, ואז הצבעתך משתנה. את השאלה הזאת אני מבקש לשאול את החוקרים ביאח"ה.
       
       כרגע לא עובד כלום, כי לא הפעלתי. רק אני יכול להפעיל. חבר הכנסת בניזרי, באמצעותך לשאר חברי הבית: כדי להצביע, צריכים ללחוץ על כפתור ההצבעה, כלומר הנוכחות, ולאחר מכן גם להצביע על המסך.
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני לא שומע מה שאומר חבר הכנסת בניזרי. ברשותכם, החונך והאחראי לכל מערכת ההצבעה - נאפשר לו להיכנס בזמן דיון למליאה על מנת להסביר לחברי הכנסת, שלא תיפול שגגה מידינו.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זאב, למה אדוני תמיד צריך לזעוק כל כך? כל זעקה נשמעת כקורעת לב. אנחנו מדברים על דבר נינוח.
       
       רבותי חברי הכנסת, נקיים הצבעה ניסיונית נוספת והצבעת הניסיון השנייה אומרת - - - מה נושא הצבעת הניסיון השנייה? כן. רבותי חברי הכנסת, מי בעד בחירות חדשות רק של חברי הסיעה שלו? רבותי חברי הכנסת, נא להצביע. רגע, אני מבטל את ההצבעה, אני מבטל את ההצבעה. אנחנו מקיימים את ההצבעה פעם נוספת. רק רגע, עצור שעון, סיים הצבעה, שעון עצור. או.קיי., אנחנו מקיימים את ההצבעה הבאה, ואני אלחץ לאחר שאודיע על מה ההצבעה. מי בעד בחירות חדשות רק של חברי הסיעה שלו? נא להצביע, רבותי חברי הכנסת.  ובכן, 32 בעד, 33 נגד ו-12 נמנעים, ורבים מהחברים לא הצביעו. 

       האם מישהו עדיין לא מבין את תכלית ההצבעה? בבקשה, גברתי, נא לגשת. קולט אביטל,  לפתוח לה את המיקרופון.

קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       אני מבינה ששום דבר לא מונע בעדי להצביע גם בשביל השכן עכשיו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נכון.
       
קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       אז מה השתנה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא השתנה שום דבר מבחינה זו. יכולנו לקבוע שכפתור הנוכחות הוא כפתור ביומטי, שרק במקומך יכולת את להצביע ולא אחר. רוב חברי הכנסת כתבו לי מכתב שהם מתנגדים למרות החלטת ועדת הכנסת. אני מכבד את רוב חברי הכנסת ולכן לא קבעתי שום דבר. אני מקווה שהמשמעת העצמית של חברי הכנסת ושל כל אותם אלה שהתברר להם שאסור להצביע פעמיים - לא מצביעים פעמיים.

קריאה:
       
 ביומטרי, לא ביומטי. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יכול להיות, אתה צודק. ביומטרי, ביומטי זה אדם שהוא מחלל אחר, מחלל חיצוני. צריך עוד ניסיון? מי בעד לאחל לחברת הכנסת דליה איציק ולשר בנימין נתניהו מזל טוב ליום-הולדתם המתקיים היום? נא להצביע, נראה מי מצביע נגד. 64 בעד, ובכל זאת שבעה נגד ושישה נמנעים. 

מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       למה זה יותר טוב ממה שהיה?
       
שלמה בניזרי (ש"ס):
       
       ההצבעה שלי - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       או.קיי., חבר הכנסת בניזרי, אני ארשום את הצבעתך לאחריה, אדוני לא השתתף בהצבעה. רבותי חברי הכנסת, אם זכור לכם, בשל בניזרי שינינו את כל המערכת, ומבניזרי עד בניזרי לא קם כבניזרי, ועוד הפעם יש לנו איזו תקלה במערכת שלו האישית. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה הראשונה, על הצעת האי-אמון מטעם סיעת ש"ס, המבקשת להביע אי-אמון בממשלה בשל ההחלטה להעביר את בתי-הדין הרבניים למשרד המשפטים. מי בעד? מי נגד? נא להצביע, רבותי חברי הכנסת. רבותי, נא להצביע תוך לחיצה גם על - - -.  בזמן ההצבעה לא לשאול אותי שאלות.
       
הצבעה מס' 6
       
בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 21
נגד – 45
נמנעים – 19 
הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       45 נגד, 20 בעד, 19 נמנעים. סליחה, 21 בעד, 45 נגד, 19 נמנעים. אני קובע שהצעת  האי-אמון לא עברה. 
       
       כן, אדוני.

קריאה:
       
- - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הם הגישו בהצעת האי-האמון את מי הם רוצים לראות ראש ממשלה. אדוני רוצה לדעת? מי ראש הממשלה מטעמך, חברת הכנסת גלאון? מי ראש הממשלה המיועד, חבר הכנסת אורון או פרס? האם חבר הכנסת פרס מסכים להיות המועמד לראשות ממשלה אם האי-אמון יתקבל?
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       על אפו וחמתו הוא יהיה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני לא אמרתי. רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת פרס, אדוני, האם אדוני מסכים שאם הממשלה תיפול ותהיה הצבעת אמון הוא יהיה ראש הממשלה?
       
שמעון פרס (העבודה-מימד):
       
       בהתחשב ב- - - אני מסכים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. המועמד הוא שמעון פרס. 
       
       הצבעתו של השר טומי לפיד לא נרשמה, אף שהוא הצביע. אני מבקש להוסיף אותו לרשימת המתנגדים. אנחנו נבדוק לאחר מכן אם היא נרשמה או לא. 
       
       רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת האי-אמון מטעם סיעת מרצ, המבקשת להביע אי-אמון בממשלה בשל המצב  המדיני, הכלכלי והחברתי. רבותי חברי הכנסת, נא להצביע.
       
הצבעה מס' 7

בעד הצעת סיעת מרצ להצביע אי-אמון בממשלה - 30
נגד- 53
נמנעים - אין
הצעת סיעת מרצ להצביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       53 נגד, 30 בעד, אפס נמנעים. האם הצבעתו של השר נקלטה? תודה. 31 נגד כי חבר הכנסת בניזרי - - - 
       
קריאות:
       
       בעד.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה בעד, אתה נמנע, לא השתתף. ובכן, 30 בעד, 53 נגד. אני מאשר את ההצבעה. הצעת האי-אמון לא נתקבלה. נא לבדוק את המכשיר אצלה. אם הצבעתה של חברת הכנסת נס לא נתקבלה, נא להוסיפה לרשימת המתנגדים.
       
        
הודעת ראש הממשלה על פעילות הממשלה בתקופה שחלפה
 ועל תוכניותיה למושב הקרוב
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעות הבאות. הודעות סיעות בקשר להודעת ראש הממשלה. הודעת סיכום מטעם סיעת הליכוד, אני מזמין את יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת סער, מטעם סיעות הליכוד, שינוי, האיחוד הלאומי, מפד"ל. חבר הכנסת סער, נא לקרוא בבקשה ולהחזיר לי. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       הכנסת רושמת לפניה את הודעת ראש הממשלה ומחזקת את ממשלת ישראל בפעולותיה למען ביטחון ישראל, הבאת שלום אמיתי והבראת כלכלת  ישראל. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת סער. נא להעביר לי את זה. 

       הצעת החלטה מטעם סיעת מרצ - נא לקרוא. יושבת-ראש הסיעה, חברת הכנסת גלאון, בבקשה. הודעות סיעות קוראים מהבמה. נא לשבת בשקט ולשמוע את הודעת הסיכום מטעם סיעת מרצ. בבקשה.

זהבה גלאון (מרצ):
       
       הכנסת דוחה מכול וכול את הודעת ראש הממשלה היום במליאה, שהיתה הודעה מביכה, המעידה יותר מכול על אובדן דרך גם בתחום המדיני-הביטחוני וגם בתחום החברתי-הכלכלי. 
       
       הכנסת רואה בעין יפה ואוהדת את מסמך ז'נבה, ומצפה מהממשלה לבחון את המסמך לגופו, בלי הסתה נגד יוזמיו.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחברת הכנסת גלאון. הצעת סיכום מטעם סיעת בל"ד על הדיון בהודעת ראש הממשלה יציג חבר הכנסת זחאלקה. בבקשה, אדוני.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
1. הכנסת קוראת לממשלה לנטוש את דרך העימות ולעלות על דרך ההידברות.
       
       2. הכנסת קוראת לממשלה לנטוש את דרך העימות עם העם הפלסטיני, להפסיק את בניית ההתנחלויות ולפרק אותן, לבטל את הסגרים, לפרק את המחסומים ואת גדר ההפרדה, להפסיק את מעשי ההתנכלות והדיכוי בשטחים הכבושים.
       
       3. הכנסת קוראת לממשלה לעלות על דרך ההידברות עם ההנהגה הנבחרת של העם הפלסטיני על בסיס החלטות האו"ם. 
       
       4. הכנסת קוראת לממשלה לנטוש את דרך העימות עם סוריה ולצנן במהירות את ההסלמה המסוכנת שיצרה בעקבות ההפצצה בשטחים הסוריים.
       
       5.  הכנסת קוראת לממשלה לפתוח בהידברות מחודשת עם סוריה מהנקודה שבה הופסק  המשא-ומתן.
       
       6.  הכנסת קוראת לממשלה לנטוש את דרך העימות עם ציבור העובדים והשכבות החלשות ולפתוח בהידברות עם הנהגת העובדים, תוך כיבוד הסכמים והתחייבויות קודמות ושמירה על הזכויות הכלכליות והסוציאליות של ציבור העובדים והציבור בכלל.
       
       7.  הכנסת קוראת לממשלה לנטוש את דרך העימות עם הציבור הערבי ולבטל את התוכנית הדרקונית של הרס הבתים.
       
       8.  הכנסת קוראת לממשלה לעלות על דרך ההידברות עם  נציגי הציבור הערבי למציאת פתרונות לבעיות הבוערות של המגזר הערבי.
       
       9.  הכנסת מציעה לממשלה להקפיא את תוכנית הריסת הבתים ולפתוח במשא-ומתן עם נציגי הציבור הערבי למציאת הסדר לעניין הליגליזציה של הבנייה במגזר הערבי.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת זחאלקה. הודעת סיכום מטעם סיעת חד"ש-תע"ל - חבר הכנסת ברכה, בבקשה.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       הודעת סיכום מטעם סיעת חד"ש-תע"ל לסיכום הדיון על הודעת ראש הממשלה על פעילות הממשלה בתקופה שחלפה ועל תוכניותיה למושב הקרוב:
       
       1.  הכנסת דוחה את הודעת ראש הממשלה.
       
       2.  נוכח כישלון מדיניות הממשלה בתחומי החיים השונים, הכלכלי, החברתי, המדיני והביטחוני, הכנסת קוראת לממשלה:
       
       א.  לפתוח במשא-ומתן מיידי עם ההסתדרות והאיגודים המקצועיים כדי להביא למניעת המשך הפגיעה בעובדים, בשכבות החלשות ובשכבות הביניים, וכן שלילת זכויות סוציאליות שהשיגו העובדים במשך עשרות שנים. רק על-ידי כך אפשר להביא לרגיעה ולצמיחה כלכלית.
       
       ב.  להפסיק את כל פעולות הדיכוי בשטחים הכבושים, להסיר את הסגרים והכתרים מהערים הפלסטיניות. רק חידוש המשא-ומתן עם אש"ף והרשות הפלסטינית, שיוכתר בהסכם המבוסס על זכות הגדרה עצמית לשני העמים – הפלסטיני והישראלי, במסגרת שתי מדינות, ישראל ופלסטין, זו לצד זו, יביא את השלום והביטחון.
       
       ג.  להימנע מכל פעולה צבאית הרפתקנית נגד לבנון וסוריה, נוסח ההפצצה האווירית בעומק השטח הסורי. הדבר עלול לדרדר את כל האזור למלחמה. ממשלת ישראל חייבת לחזור למשא-ומתן עם סוריה, תוך הבעת נכונות לנסיגה מלאה מכל רמת-הגולן במסגרת הסכם שלום ויחסים נורמליים.
       
       3.  הכנסת מברכת על ניסיון ההידברות בין ישראלים לפלסטינים, במטרה לקדם את השלום וההבנה בין שני העמים. הכנסת קובעת שיש עם מי לדבר ויש על מה לדבר בצד הפלסטיני, ועל הממשלה לזנוח את דרך הכוח, הכיבוש, הדיכוי ושפיכות הדמים וללכת בדרך השלום.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הודעת סיכום מטעם סיעת רע"ם - חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה, אדוני.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       הודעת סיכום מטעם סיעת רע"ם:
       
       1. הכנסת  קובעת כי הממשלה והעומד בראשה נכשלו כישלון חרוץ בקידום השלום, הביטחון  והצמיחה הכלכלית.
       
       2. הכנסת קובעת כי לראש הממשלה אין תוכנית מדינית או כלכלית, וכי המצב הביטחוני והכלכלי הולך ומחמיר וילך ויחמיר. הודעת ראש הממשלה בפני הכנסת היום איננה כוללת שום בשורה והיא רצופה ססמאות שחוקות ונבובות. 
       
       3. הכנסת קוראת לממשלה להפסיק את ההשקעות בהתנחלויות, לקצץ בתקציב הביטחון, להשקיע בחינוך, ברווחה ובצמיחה על מנת לספק מקורות תעסוקה.
       
       4.  הכנסת קוראת לממשלה להקצות את המשאבים באופן שוויוני, על מנת להגשים וליישם את סגירת הפערים. 
       
       5. הכנסת קוראת לממשלה לקדם את תהליך השלום על-ידי הפסקת הקמת התנחלויות, הסרת הסגרים והכתרים, שחרור אסירים ומילוי התחייבויותיה על-פי מפת הדרכים. 
       
       6.  הכנסת קוראת לממשלה לחתור לשלום אמיתי המבוסס על סיום הכיבוש, הקמת מדינה פלסטינית ליד מדינת ישראל בגבולות 1967, כאשר ירושלים המזרחית היא בירתה, דבר אשר יבטיח שלום, ביטחון וצמיחה כלכלית.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יצחק כהן, בבקשה.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       הודעת סיכום מטעם סיעות יהדות התורה וש"ס:
       
       א. הכנסת מביעה את מחאתה על  דברי  ההסתה של ראש הממשלה נגד העניים, החולים והזקנים מקבלי הקצבאות.  

       ב. הכנסת דוחה את הניסיון לכסות על הפגיעה של הממשלה בחברה ובבריאות הציבור. 
       
       ג. הכנסת מביעה אי-אמון בממשלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       גברתי יושבת-ראש סיעת העבודה.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       הצעת סיכום מטעם סיעת העבודה:
       
       הכנסת דוחה את הודעת ראש הממשלה. 
       
       הכנסת רושמת לפניה את הודעת יושב-ראש האופוזיציה; עקרונות ההודעה הם שיביאו לביטחון, לשלום, לשגשוג ולצדק חברתי.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעות. הצבעה ראשונה היא על הצעת סיעת רע"ם. נא להצביע. מי בעד? מי   נגד?  מי  נמנע? 
       
הצבעה מס' 8
       
בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת טלב אלסאנע – 13
נגד – 54
נמנעים – 11
הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת טלב אלסאנע לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       54 נגד, 13 בעד, 11 נמנעים.  אני קובע שהודעת הסיעה לא נתקבלה. 
       
       אנחנו עוברים להודעת סיעת בל"ד. נא להצביע. מי בעד? מי נגד? 
       
הצבעה מס' 9
       
בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – 12
נגד – 58
נמנעים – 12
הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       58 נגד, 12 בעד, 12 נמנעים. אני קובע שההצעה לא נתקבלה. נא לראות עכשיו, כולכם יכולים לראות איך הצבעתם.
       
       הודעת סיעת חד"ש-תע"ל - מי בעד? מי נגד? נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 10
       
בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת מוחמד ברכה – 17
נגד – 57
נמנעים – 9
הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת מוחמד ברכה לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ובכן, 17 בעד,  אבל 57 נגד ותשעה נמנעים. אני קובע שההצעה לא נתקבלה.
                                                                                                            
	רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החלטה מטעם סיעת מרצ. נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 11
       
בעד הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת זהבה גלאון – 17
נגד – 54
נמנעים – 16
הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת זהבה גלאון לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       17 בעד, 54 נגד ו-16 נמנעים. אני קובע שההצעה לא נתקבלה. 
       
       אנחנו עוברים להצעת מפלגת העבודה. נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 12
       
בעד הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת דליה איציק – 24
נגד – 52
נמנעים – 9
הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת דליה איציק לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       52 נגד, 24 בעד ותשעה נמנעים. אני קובע שהצעת סיעת העבודה לא נתקבלה. 
       
       אני חוזר להצעת סיעת ש"ס. רבותי חברי הכנסת, נא להצביע.
       
הצבעה מס' 13
       
       בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת יצחק כהן – 36
       נגד – 50
       נמנעים – 1
       הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת יצחק כהן לא נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       50 נגד, 37 בעד, בתוספת קולו של חבר הכנסת בניזרי, ואחד נמנע. אני קובע שהצעת הסיכום שהביאה סיעת ש"ס לא נתקבלה. 
       
       אנחנו עוברים להצעת סיעות הליכוד, שינוי, האיחוד הלאומי ומפד"ל. רבותי חברי הכנסת, נא להצביע. 
       
הצבעה מס' 14
       
בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת גדעון סער – 50
נגד – 38
נמנעים – אין
הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת גדעון סער נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       50 בעד, 38 נגד ואין נמנעים. אני קובע שהצעת הסיכום מטעם סיעות הקואליציה נתקבלה. 
       
       השרה ציפי לבני התבלבלה והצביעה נגד במקום בעד ולכן יש לשנות את הצבעתה ובהתאם לכך גם לקבוע את תוצאות ההצבעה. כמו כן אני מבקש לצרף את קולו של חבר הכנסת מח'ול נגד הצעת סיעות הקואליציה. 

       
הודעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק
       ["דברי הכנסת", חוב' י"ח, עמ'   4219. ]

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להמשך סדר-היום: הצעת סיעת בל"ד שלא להחיל דין רציפות על הצעת חוק כתוביות ושפת סימנים בשידורי טלוויזיה, התשס"ב-2002. ינמק חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ולאחר מכן נצביע על הצעת סיעת בל"ד. יושב-ראש הקואליציה, אתה משיב ומצביעים. אין התנגדות להצבעה? לאדוני יש מספיק אנשים שיצביעו בעד הרציפות? בבקשה. 
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, אנחנו בסיעת בל"ד לא מתנגדים לחוק הזה, אבל אנחנו מסתייגים ומתנגדים כמעט לכל פעולה שהממשלה הזאת עושה, כי דרכה היא דרך שמובילה לאסון. ככל שיתקצרו ימיה של הממשלה הזאת ייטב, וכל מי שמתנגד לפעולתה ונאבק נגדה עושה מעשה – בהשאלה מבחינתי – של כמעט מצווה. 
       
       הקשבנו היום לנאומו של ראש הממשלה. זה היה נאום מסוכן. בעצם מר שרון אמר – אם אנחנו לוקחים את השורה התחתונה של דבריו – שהמצב יהיה גרוע יותר בכל התחומים: בעניין המדיני, בעניין הכלכלי, בעניין החברתי. לא היתה בפיו בשורה, זולת העובדה שממשלתו תעשה יותר ויותר מאותו הדבר, תמשיך במדיניותה. בנושא הכאוב והקטסטרופלי, העימות עם העם הפלסטיני, הוא בעצם אימץ את הססמה: מה שלא הולך בכוח, הולך בכוח גדול יותר. כעדות לכך שמענו בחדשות על מה שנעשה היום ברצועת-עזה: שלוש התקפות של F-16 ושל מסוקים, הרג של אנשים, פציעה של עשרות והרס של בניינים. כשהוא דיבר על שלום, חיל האוויר הפציץ בעזה. ככה הורסים כל אפשרות לשלום בעתיד הנראה לעין. 
       
       אדוני היושב-ראש, יש נושא חשוב שראש הממשלה לא דיבר עליו ולא התייחס אליו, ולא במקרה, לדעתי. זהו נושא ההסלמה עם סוריה. אנשים שאלו אותי למה שרון לא דיבר על הנושא הזה, ואני נזכרתי בהצהרה של שרון לפני ימים מספר לעיתון "ג'רוסלם פוסט", כשהוא נשאל על הנושא הסורי. על השאלה האם ישראל תתקוף שוב בסוריה הוא אמר: יש דברים שאנחנו לא רוצים לדבר עליהם. אני אפילו אנסה לצטט את דבריו, ברשותך, אדוני היושב-ראש. הוא גם אמר תוך איום שהוא יכול היה לגרום לפגיעות עוד יותר גדולות. הוא סירב להבטיח שההתקפה שהיתה בסוריה לא תישנה ולא תיעשה שוב. 
       
       נוצרה הסלמה מסוכנת ואנחנו שמענו את הרמטכ"ל הסורי מצהיר שבסוריה מרגישים שנוצר מצב נפיץ ושממשלת ישראל גוררת את סוריה לעימות ובעצם רוצה להפוך את העימות עם העם הפלסטיני למשבר כלל-אזורי. 
       
       אנשים שואלים מה ההיגיון בכך, ואני אומר שיש היגיון, היגיון מעוות כמובן, והוא אומר שצריך ליצור מצב - זאת מדיניותו של שרון, והוא מקיים אותה בעקביות – מצב של כאוס של דמים. במצב כזה חושבים מר שרון, יועציו ושריו, לפחות חלק משריו, שאולי תצמח הנהגה פלסטינית חלופית ובעצם הוויכוח על הכיבוש ייעלם. אנשים יתחילו לדבר איך לפתור את בעיית האנדרלמוסיה והכאוס שנוצרה על-ידי הסדרים שקשורים להמשך החיים הרגילים בנושאים אזרחיים בלי לגעת בנושאים המדיניים האמיתיים, שהם שורש העניין. 
       
       ממשלת ישראל מתעלמת בעקביות ואף דוחה הצעות סוריות לנהל משא-ומתן. הרמטכ"ל הסורי, כשהוא דיבר על הסלמה, אמר: אנחנו עדיין דבקים בשלום צודק. פה עדיין יש תופים של מלחמה. איפה ההיגיון? 
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להזהיר כאן שנרקמות תוכניות להמשך ההסלמה עם סוריה בעידוד, לא בתמיכה ובשתיקה, של ארצות-הברית, כדי ליצור מצב של שפיכות דמים באזור. אני מזהיר מפני זה, כי אני חושב שזה יהיה אסון לכולנו, יהודים וערבים כאחד. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת זחאלקה. אדוני יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, נא לנמק מדוע יש להחיל דין רציפות, ואנחנו נעבור להצבעה. אדוני צריך לזכור שלמעשה הדובר אמר שאיננו מתנגד. לכן, אני מציע לך לחוס על חבריך, שרוצים לעזור לך. 

שאול יהלום (יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת חוק כתוביות ושפת סימנים בשידורי טלוויזיה מסדירה חובת שילוב כתוביות לשפת סימנים בשידורי טלוויזיה, דבר שיאפשר לקהילת החירשים וכבדי השמיעה להשתלב במרקם הרגיל של חיי החברה.
       
       המצב החוקי הקיים היום, שלפיו רוב רובם של השידורים אינם נגישים להם, אינו מתיישב עם המחויבות של החברה לעקרונות השוויון וכבוד האדם - עקרונות יסוד אשר עוגנו בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
       
       אני מציע לדחות את ההתנגדות ולאשר את החלת דין הרציפות על הצעת החוק כדי שוועדת העבודה, הרווחה והבריאות תוכל להמשיך בהכנתה לקריאה השנייה והשלישית. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה. ובכן, אדוני, אנחנו ניתן לך את ההזדמנות לעבור למקום מושבך על מנת להצביע, ואנחנו נעבור, חברי חברי הכנסת, להצבעה, שתכליתה לקבוע אם מתקבלת הצעתה של ועדת העבודה והרווחה להחיל דין רציפות על - - -

קריאה:
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       פירושו של דבר, נגד הצעת סיעת בל"ד שלא להחיל דין רציפות. זאת אומרת, מי שנגד - הוא בעד החלת דין רציפות; מי שבעד - הוא בעד אי-החלת דין רציפות.
       
       נא להצביע, רבותי חברי הכנסת. ההצבעה החלה. 

הצבעה מס' 10
       
בעד הודעת הוועדה - 6
נגד - אין
נמנעים - 1
הודעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק כתוביות ושפת סימנים בשידורי טלוויזיה, התשס"ב-2002, נתקבלה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ובכן, שישה נגד הצעת סיעת בל"ד שלא להחיל דין רציפות, אפס בעד, אחד נמנע. אני קובע שעל הצעת החוק יחול דין רציפות, וההתנגדות הוסרה. לכן, אנחנו נעביר את ההצעה לוועדת העבודה והרווחה להכנת החוק לקריאה שנייה ושלישית. אני מודה לחבר הכנסת יהלום על כך שהעביר את הנושא. 
       
       רבותי חברי הכנסת - - -

שאול יהלום (יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות):
       
       משהו לא בסדר בצבעים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מדוע? נגד הצביע היושב-ראש, כשרואים את האדום.

שאול יהלום (יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות):
       
       כמה - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שישה.

שאול יהלום (יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות):
       
       מה הכחולים בצד שמאל? 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הכחולים - זה אדם שנוכח ולא משתתף בהצבעה. האם פשר הכחולים ברור? אלה אנשים שהיו נוכחים - לחצו על כפתור ההצבעה ולא הצביעו על דעתם, בעד, נגד או נמנע. ויש לנו גם מישהו שנמנע - הנה אחד צהוב שהוא נמנע. 
       
       ובכן, רבותי חברי הכנסת, תם סדר-היום. ישיבת הכנסת הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ה בתשרי התשס"ד, 21 בחודש אוקטובר 2003, בשעה 15:00, בישיבה מיוחדת של הכנסת לציון שלושים שנה למלחמת יום הכיפורים. ישיבת כנסת זו נעולה. 
       

                                                   הישיבה ננעלה בשעה 20:24.
     
עמוד 149 מתוך 149

