﻿       
       
       חוברת א'
       ישיבה ג'
       
       













הישיבה השלישית של הכנסת השש-עשרה

יום רביעי, י"ז באדר א' התשס"ג (19 בפברואר 2003)

ירושלים, הכנסת, שעה 11:05


הודעת ראש הממשלה על התפטרות שר התקשורת ראובן ריבלין מהממשלה


היו"ר שמעון פרס:
       
       חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת. היום יום רביעי, י"ז באדר א' התשס"ג, 19 בפברואר 2003.
       
       חברי הכנסת, ראש הממשלה אריאל שרון שיגר אלי הבוקר מכתב, ואקרא בפניכם את תוכנו: "לכבוד יושב-ראש הכנסת בפועל, חבר הכנסת שמעון פרס, הכנסת. אדוני היושב-ראש בפועל, שר התקשורת ראובן ריבלין הגיש לי ביום 17 בפברואר 2003, בשעה 09:00, כתב התפטרות מהממשלה בהתאם לסעיף 35(א) לחוק-יסוד: הממשלה. ההתפטרות נכנסת לתוקף היום, 19 בפברואר 2003, בשעה 09:00. על-פי סעיף 35(ד) לחוק האמור, אני מתכבד להודיע על כך לכנסת. בכבוד רב, אריאל שרון".
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, אני חושב שיש פה נקודה שטעונה הסבר. האם שר יכול להתפטר מממשלת מעבר?
       
היו"ר שמעון פרס:

	התשובה היא חיובית. אין ממשלת מעבר, והתשובה היא חיובית. הוא יכול להתפטר, וזה פתוח בפני כל חברי הממשלה ללא כל הבדל.

	



חילופי גברי בוועדה המסדרת

היו"ר שמעון פרס:

       אני מבקש מיושב-ראש הוועדה המסדרת למסור הודעה על חילופי גברי.

יובל שטייניץ (הליכוד):
       
       - - - וראוי - - - בתולדות הכנסת - - -
       
היו"ר שמעון פרס:
       
       אני מבקש להאזין ליושב-ראש הוועדה המסדרת.
       
גדעון סער (יו"ר הוועדה המסדרת):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת - - - 
       
       לא שומעים.
       
היו"ר שמעון פרס:
       
       האלקטרוניקה בסדר. האקוסטיקה לא בסדר.
       
גדעון סער (יו"ר הוועדה המסדרת):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדה המסדרת כדלקמן: מטעם סיעת האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו, במקום חבר הכנסת אורי אריאל יכהן חבר הכנסת בנימין אלון. מטעם סיעת הליכוד, במקום חברנו, חבר הכנסת ראובן ריבלין, תכהן חברת הכנסת ענבל גבריאלי. 



בחירת יושב-ראש הכנסת

היו"ר שמעון פרס:

	חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום, והוא בחירת יושב-ראש הכנסת. אני שואל: האם יש הצעה למועמדים לתפקיד יושב-ראש הכנסת? 

גדעון סער (הליכוד):
       
       מועמד מטעם סיעת הליכוד, חבר הכנסת ראובן ריבלין. 

היו"ר שמעון פרס:

	יש מועמדים אחרים? אין. 

       על כן אנחנו עוברים להצבעה. מי בעד - ירים את ידו. אני ממנה שני מונים, חברת הכנסת דליה איציק וחבר הכנסת גדעון סער. מי שבעד - ירים את ידו. 

הצבעה מס' 1
בעד ההצעה לבחור את חבר הכנסת ראובן ריבלין – 104
נגד – אין
נמנעים – 7
ההצעה לבחור את חבר הכנסת ראובן ריבלין ליושב-ראש הכנסת נתקבלה.

היו"ר שמעון פרס:

	תוצאות ההצבעה: 104 בעד, שבעה נמנעים, אין מתנגדים. 

       אני רוצה להזמין את היושב-ראש הנבחר. אני רוצה לומר, שההצבעה הזאת מדברת רבות בזכות אישיותו של חבר הכנסת רובי ריבלין. זו באמת הצבעה מקרב לב למעורב ירושלמי אמיתי, עם כל הקסם, על כל הידע ועם כל החברות. אני מברך אותך , רובי, בכניסתך לתפקיד. אנא, תפוס את הבמה ואפנה לך את כיסאי. 

היו"ר ראובן ריבלין:

	"מרשות האל הגדול, הגיבור והנורא, ומרשות מפז ומפנינים יקרה, ומרשות סנהדרין הקדושה והברורה, ומרשות זקנים ונערים יושבי שורה, אפתח פי להודות ולהלל לדר בנהורא", על שהחייני וקיימני והגיעני לכהונה רמה זו. מצטער על ההתרגשות. 

	כבוד ראש הממשלה, מכובדי זקן חברי הכנסת, שמעון פרס, אישי, יושב-ראש הכנסת היוצאת, אברהם אברום בורג, אחי ואחיותי בני ישראל, עשר שנים אני משרת כחבר בבית הזה, בית-הנבחרים של ישראל. והיום אני, ראובן ריבלין, בן אבי מורי, פרופסור יוסף יואל, זיכרונו לברכה, איש ירושלים ומתרגם הקוראן לעברית, ותיבדל לחיים ארוכים, אמי מורתי רחל, מקבל מידיכם בהוקרה, בתודה, בדחילו  ורחימו, את המינוי הרם הזה, ואני מתפלל, "שלא תארע תקלה על-ידי, ולא ייכשלו בי חברי, ולא אומר על טהור שהוא טמא, ועל טמא שהוא טהור, וישמחו בי חברי, ואשמח אני בהם". 

	בן ירושלים אני, אוהבה, ונאמנה לחיים. בן המחנה הלאומי אני מיום שעמדתי על דעתי, ומשרתו של מחנה זה – זה 40 שנה. 

	תלמידיו של זאב ז'בוטינסקי ויורשיו של מנחם בגין  הם ששלחוני לכהן בבית הזה. עד היום הייתי בגאווה שליח מטעמם, אך מהיום הנני שליח הציבור כולו, של כל סיעות הבית. יושב-ראש הכנסת כולה, ללא משוא פנים, ללא העדפה, ללא רתיעה. שליח לכולם ושל כולם, של כל אגפי הבית הזה, על פלגיו, סיעותיו והשקפותיו. 

	לא רק בית-מחוקקים הוא הבית הזה. לא רק בימה לביקורת מעשי השלטון היא הכנסת. הבית הזה – במליאתו, בוועדותיו, בפעילות הרוחשת במסדרונותיו, הוא בבואתה של המדינה, של החברה.  מדינת ישראל, על עדותיה ופלגיה, משתקפת כאן, באולם הזה:  יהודים וערבים, עולים וותיקים, ספרדים ואשכנזים, דתיים,  וכך אומרים -  חילונים; אני מעדיף לומר שומרי מצוות וכאלה ששומרים פחות מצוות, ימין ושמאל.  

	הבית הזה הוא צומת של מחלוקת, גם של הסכמות, גם של פשרות, אבל בעיקר של הכרעות. כאן מאזינים לזולת, גם אם הזולת הוא יריב מר. אכן, זהו בית סוער, אך אין גנאי בכך. המציאות שלנו אינה יודעת שקט, וכך גם הכנסת. 

 	יש להבטיח את חופש הוויכוח, להקפיד על זכותו של כל אחד ואחת משליחי הציבור כאן להשמיע את דברו. יש לסבול כל דעה; להאזין גם למה שאולי מקומם, מרגיז, אפילו  מזעזע. והכול צריך שייעשה ביושר; והכול צריך שייעשה בהגינות; והכול צריך שייעשה בשוויון, מתוך כיבוד זכותם של כל חבר ושל כל סיעה - אופוזיציה וקואליציה כאחת - ומתוך שמירה על המיעוט מפני דורסנות הרוב.
       
       כבר לפני 72 שנה כותב מורנו, זאב ז'בוטינסקי, את הדברים האלה במאמרו "על מיוריזציה": "תמיד צריך לדאוג כי גם המיעוט ירגיש שהבית המשותף הוא גם ביתו שלו ולא מבצר של שונאיו ואויביו. כי אם יראה המיעוט שאין לו השפעה על מהלך העניינים ואין תקווה להשפעה, ושהחלטות בעניינים העיקריים תנוסחנה בלי שימת-לב לדעתו, לא כפשרה בין שני זרמים אלא כמעשה כפייה מצד הרוב המבטל את המיעוט - אז סוף דבר יהיה פירוד. ותיכף נרגיש כי יחד עם המיעוט עזבה את הארגון גם שכינתו הציבורית, סר כוחו המוסרי, פגה השפעתו על היישוב, ובכלל - היה ללא יש". עד כאן דבריו של זאב ז'בוטינסקי.
       
       העולם הדמוקרטי כולו סובל בעשורים האחרונים מירידת קרנם של הפוליטיקה ושל הפרלמנטים שלו. איננו שונים בעניין זה מן הנכבדים שבבתי-המחוקקים. אבל עובדה זו אינה פוטרת אותנו מאחריות אישית המוטלת על כל אחד ואחת מאתנו. פניה של הכנסת אינן אלא פניהם של 120 חבריה.
       
       עצמאותו של הבית הזה, של ההליכים המתנהלים בו ושל שיקול הדעת המנחה את מעשיו היא המפתח לחיים פרלמנטריים שיזכו בהערכת הציבור.
       
       חברי הכנסת, איננו שליחי הממשלה. נבחרנו כולנו ישירות על-ידי הציבור. איננו עושי דברה של הרשות השופטת. אנחנו, כמובן, כפופים לחוק, ועלינו לשמש דוגמה בהקפדתנו על הוראותיו, אבל בד-בבד אנו גם כותבי החוק, ואנו בלבד.
       
       על חמישה עיקרים תעמוד כנסת ראויה לשמה: הראשון - על חוסר תלות ועל חירות המחשבה. השני - על פיקוח אמיץ, אמין וללא מורא על מעשי הממשל. השלישי - על דיאלוג מתמיד עם הרשות השופטת, דיאלוג שמעניק את הכבוד הראוי לרשות, אבל עם זאת, בלי להרכין ראש ובלי לגלות מורך רוח בפני הרשות העצומה הזו. הרביעי - על המחויבות הבלתי-מתפשרת לציבור, מחויבות לכל מצוקה ולכל  צורך; דאגה לאינטרס הלאומי יחד עם דאגה לעניינו של היחיד. החמישי - על הענווה. 
       
       חברי הכנסת, איש מאתנו לא נבחר לנצח. אנו נבחרים בכל פעם לקדנציה אחת בלבד; לא למעלה מזה. נבחרנו לשרת. נבחרנו להעביד את עצמנו איש בשירות אמונתו.
       
       ראוי לזכור ולהזכיר: הבית הזה - בית זכוכית הוא. כולנו, היושבים בו, עומדים מדי יום ביומו למשפט הציבור. דע מנין באת ולאן אתה הולך ומיהו הציבור שבפניו עתיד אתה ליתן דין וחשבון. משפט הציבור אינו תמיד לרוחנו ואינו תמיד לטעמנו, אבל הוא תמיד משפטם של שולחינו, כי כולנו עבדי הציבור ושרתיו. מי שאינו מעמיד עצמו לשירות שולחיו מועל במהותה של החברות בכנסת.
       
על גבעה נישאה, בפתחה של הבירה ירושלים, עומד משכן הכנסת. גבעה שכזו, המביטה ממעל על העיר כולה ועל מוסדות השלטון של המדינה, יכולה חלילה לבודד את היושבים בה, חברי הכנסת, ולהרחיק אותם מן הציבור. סכנה של מעילה בחובתנו לשרת, להקשיב, להושיט יד, לתרום. טמונה פה סכנה, שרק הרצון הבלתי-מתפשר לעמול למען הציבור יכול להתמודד אתה. המקום הרם והנישא שעליו בנוי משכן הכנסת צריך לחייב אותנו להיות ראויים למשרה ולשליחות שאליה נבחרנו, ולא, חלילה, להרחיקנו ולבודד אותנו. כפי שנאמר: אל יגבה לבבכם ולא ירומו עיניכם.
       
       ימים קשים מתרגשים עלינו. רעמי מלחמה בטרור העולמי נמהלים בקולות הטרור מבית ומשבר כלכלי הנוגש בכבוד האדם. תקוותי, כמו תקוות כולכם, שיהיו הימים האלה כצל חולף, כענן יעבור, ונזכה כולנו לימים טובים יותר.
       
       אסיים בתפילה: "אבינו שבשמים, צור ישראל וגואלו, ברך את מדינת ישראל, ראשית צמיחת גאולתנו. הגן עליה באברת חסדך, ופרוס עליה את סוכת שלומך, ושלח אורך ואמיתך לראשיה, שריה ויועציה, ותקנם בעצה טובה מלפניך". אמן.
       
       רבותי חברי הכנסת, הרשו לי להזמין את יושב-ראש הכנסת היוצא, חבר הכנסת אברום בורג, לשאת דברים.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, "אדוני היושב-ראש" - זה נשמע כל כך נכון כאילו מאז ומעולם. ראובן ריבלין יושב-ראש הכנסת. לזה, ששום דבר לא בא לו בקלות, מתאימה פתאום כל כך אדרת הממלכתיות כאילו נתפרה למענך, כאילו נולדת לתוכה מאז ומעולם. לא כולם כאן היום, רובי. אבא לא כאן, ולייזי לא בא, ואמא שתהיה בריאה. אבל רוחם, רוח ירושלמית גדולה, נושבת כאן היום, רוח שבאה משמונה דורות של ישראלים, ציונים ואוהבי ירושלים, שזכו היום, בדמותך ובזכותך, לנציג הבכיר ביותר שהיה לנו      אי-פעם.
       
       אין כמוך, רובי. יש המון כמונו, אבל אין אף אחד שהוא כמוך. ישר וישיר. עיקש בערכיך ורך באנושיותך, ומוצא חן ושכל טוב בעיני אלוהים ואדם. לכן, אין מתאים  ממך לשבת על הכיסא הזה; כיסא הבוער תמיד בחומן של כל הגחלים הישראליות הלוחשות. בידך הופקדה המשימה הקשה למנוע מהן להפוך לשרפה גדולה שתכלה, חלילה, כל חלקה טובה.
       
       חברי הכנסת, לשם הגילוי הנאות אומר, כי אני אוהב את רובי לא רק מתוקף החיים במחיצה אחת כאן בבית. אנחנו אומנם אוהדים בירושלים קבוצות אחרות ומאמינים בארץ באידיאולוגיות אחרות, אבל בני משפחה אחת נחנו, בני עלייתם של ראשוני הציונים שטרם הציונות. גדלנו באותו רחוב, התפללנו באותו   בית-כנסת. את מרביתה של הכנסת החמש-עשרה, כמו את מרבית שנותינו הציבוריות והפרלמנטריות, עשינו יחד. רובי, מצאתי בך שותף מדהים, חבר ללא פשרות, וחשוב  מכול - מי שלעולם אני יכול לבטוח בו, שלעולם לא יפנה לי גב ואף פעם לא יפר את דברתו ולא יפגע בי. לעולם. אני מבטיח לך להשיב לך כגמולך; לעשות הכול כדי שהצלחתך בתפקיד תאפיל על כל מה שעשית עד כה, כדי שכהונתך תכתיר אותך כיושב-ראש הכנסת הטוב ביותר שהיה לנו.
       
       רובי - סליחה, אדוני היושב-ראש - כל יושב-ראש משאיר חותם אחר בבית. לכל אחד גישתו ודגשיו. היו כאלה שנתנו לחיים הפרלמנטריים לזרום מבלי להתערב. היו כאלה ששמו דגש במשמעת, או ביופיו של ההיכל. בשנותי כאן ניסיתי בכל מאודי לעשות למען כבוד הכנסת ועצמאותה, לשם עוצמתה וחבריה; בעדה ובעד עובדיה. יחד אתך ועם עוד חברים פיתחנו כלי מחקר ומידע חדשים ומודרניים לשיפור עבודת הכנסת. חיזקנו לבלי הכר את עצמאות הכנסת והייעוץ המשפטי שלה. פיתחנו את הדיפלומטיה הפרלמנטרית. שינינו את התקנון, עדכנו את המליאה והתחלנו בתהליכים לשיפור עבודת הכנסת כארגון ציבורי. בשמם של חברי הכנסת היוצאת אני מבקש להודות לכל מי שנטל חלק בתהליכים האלה, ובמיוחד לעובדי הבית הנאמנים והמסורים, פועליה האלמוניים של הדמוקרטיה הישראלית.
       
       אני מבקש להודות גם לשמעון פרס; זה שתמיד נמצא לנו כשאנחנו צריכים אותו. שמעון, אני מאחל לך עוד שנים ארוכות וקדנציות רבות שבהן תזכה לפתוח את ישיבות הכנסת ולהנחיל מניסיונך הטוב את מורשת הפרלמנטריזם והדמוקרטיה מדור לדור ומיו"ר ליו"ר.
       
       אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני קורא לציבור: תנו אמון בבית הזה. הוא שוחר טובתכם. אנחנו לא באים ממקום אחר, אלא מקרבכם. אנחנו עושים פה טוב ומנסים למלא בנאמנות את השליחות שהטלתם עלינו. אבל חובה להבין: הכנסת איננה תזמורת פילהרמונית. מי שמחפש הרמוניה בין הצלילים הישראליים, שילך למקום אחר. הכנסת היא זירה - מקום שבו מתמודדים עם הכואבות שבבעיות הישראליות. ניתן להגיע כאן להסכמות רבות, לפשרות, אבל אי-אפשר להגיע לאחדות על הכול. ובמקום שאין הסכמה, כמו שאמר היושב-ראש, נדרשת הכרעה. ההכרעה מצריכה גדלות נפש. היא מחייבת הבנה וקבלה של כללי משחק והתנהלות. ההכרעה היא הכרעת הרוב את המיעוט, ושני הצדדים צריכים לדעת לכבד את הזולת. הרוב - אל יגבה לבו, והמיעוט - אל תיפול רוחו.
       
       הכנסת היא נקודת מפגש; לעתים שמחה וחברית, ולא אחת נוקבת ומוכיחה. המקום שבו נפגשים כל הדתיים - הלאומיים, החרדים והמסורתיים, הוא לא בהכרח בית-הכנסת, אלא הכנסת. כאן נפגשים כולם - הרוב היהודי והמיעוט הלא-יהודי, הוותיק והעולה, שליחי המבוססים ונציגי הנזקקים, נשים וגברים, מרכז ופריפריה. וטיבו של המפגש הוא חיכוכי. כשיש חיכוך, יש חום. בעיני, זהו חום חיובי. לא, אלה לא הלהבות המאכלות את הבית השלישי. זהו חום המפגש של חברה הפוגשת את עצמה אחרי אלפיים שנות ניתוק.
       
חברי הכנסת, הרבה ביקורת מוטחת בנו. חלקה מוצדק. אנחנו לא תמיד רגישים ולא תמיד מחוברים למה שקורה בישראל. אנחנו לא תמיד יודעים להתעלות אל גודל מעמדנו. אנחנו חייבים להתעלות ולהשתפר ביחסים שבין חבר הכנסת לחברו, בתרבות הדיון והדיבור, בקבלת האחר והשונה כמות שהוא, והחשוב מכול - להקשיב לישראל שמחוץ למשכן הכנסת.
       
       מצד שני, תולים אותנו בלי משפט הוגן וצודק. אני מאמין גדול בביקורת ציבורית. היא מטהרת, והיא מתקנת. אלא שבישראל, כמו בישראל, קודם מציבים גרדום, ולא תמיד זוכרים להציב הדום לרגלי התלוי בטרם תצא נשמתו. קורים כאן בבית דברים גדולים - חוקים ומאבקים, בקרה וביקורת, אמת ואמונה. הטוב לא זוכה כמעט לכיסוי, והרע והשלילי מוצאים לא אחת מגדרם והופכים להיות חזות הכול. אני פונה במעמד זה לתקשורת הישראלית: היו זהירים בכבודה של הרשות, כי שליליות היתר ביחסכם אל הכנסת מסוכנת. אל תסתירו דבר, לעולם. אבל אל תדגישו את הרע בלבד. חסרה אמינות בביקורת שלכם על משבר האמון בין האזרח לרשות, משום שאינכם מדווחים כמעט כלל על הצעדים בוני האמון הנבנים מן הצד הזה של השותפות. ואני עד: הכנסת טובה הרבה יותר מכל מלעיזיה.
       
       אדוני היושב-ראש, מספרים על אחד מגדולי החסידות ששכב על ערש דווי בטרם צאת נפשו, וכששאלו אותו אם הוא מפחד מן המוות, מן העולם הבא וממפגשו הקרב עם בוראו ומלאכיו, ענה: לא, אינני  מפחד כלל. הדבר היחיד שאני מתיירא ממנו הוא מה אענה אם ישאלוני: "זושא, זושא" - זה היה שמו – "למה לא היית זושא?" ארבע שנים חולפות מהר, ועצה אחת אני מבקש לתת לך לדרך הזו. כל יום תחשוב על יומך האחרון כאן. כוון את פעולותיך לשאלה הזאת בלבד, כדי שתבוא אל היום ההוא, וכשישאלו אותך על מה גאוותך, תוכל לענות בגאווה: "הייתי רובי". כי אתה הרובי הכי טוב שיש, ותהיה גם היושב-ראש הטוב ביותר שרק אפשר.
       
       רובי, במה אברך אותך? "תל חי", אבי געזונט ובהצלחה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אינני מבקש להצביע על הצעת ההחלטה של היושב-ראש היוצא שאני אשאר רובי. אני מבטיח לכם שאשאר רובי, גם בלי החלטה שתקבל תוקף של החלטת כנסת.
       
       גבירותי ורבותי, חברי הכנסת, אורחים נכבדים, תמה ישיבת הכנסת. ישיבת הכנסת הבאה תתקיים ביום שני, כ"ב באדר א', 24 בחודש פברואר למניינם. ישיבת הכנסת נעולה.
       
       הישיבה ננעלה בשעה 11:35.
עמוד 9 מתוך 9

