﻿       
       
       דברי הכנסת
       ב / מושב ראשון / ישיבות ד'--ז' /
       כ"ב-כ"ה באדר א' התשס"ג / 24-27 בפברואר 2003 / 2
       חוברת ב'
       ישיבה ד'
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
       
הישיבה הרביעית של הכנסת השש-עשרה
יום שני, כ"ב באדר א' התשס"ג (24 בפברואר 2003)
ירושלים, הכנסת, שעה 16:02
       
       



דברי יושב-ראש הכנסת לזכרו של חבר הכנסת לשעבר איסר הראל, 
זיכרונו לברכה


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת. היום יום שני, כ"ב באדר א', 24 בחודש פברואר, למניינם. 
       
       רבותי חברי הכנסת, השבוע הלך לעולמו  חבר הכנסת לשעבר איסר הראל, שבע-ימים ומעש. אבקש לכבד את זכרו בדקת דומייה. 
       
       (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.)
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
	יש רגעים דרמטיים בחיי האומה, הנחרתים בזיכרון ההיסטורי שלה לדורות. רגע כזה היה במליאת הכנסת בישיבת אחר-הצהריים ביום 23 בחודש מאי 1960, למניינם. ראש הממשלה דאז, דוד בן-גוריון, זיכרונו לברכה, עלה לדוכן למסור הודעה מיוחדת. וכך אמר: אחד הפושעים הנאצים הגדולים ביותר, אדולף אייכמן, שיחד עם מנהיגים נאצים אחרים שיתף פעולה ב"פתרון הסופי" של בעיית היהודים, נתגלה על-ידי השירות החשאי של ישראל. הוא כבר נמצא במעצר בישראל, ובקרוב יובא לדין.

       ההודעה היתה כרעם ביום בהיר לציבור בארץ ולעם היהודי בתפוצות.  גדול צוררי עמנו נלכד והוא ממתין למשפטו בירושלים. 

	מאחורי המבצע המופלא של תפיסת הרוצח הנאצי עמדה האישיות העלומה מספר אחת במדינה, ראש שירותי הביון, איסר הראל. המוסד הוצג כמי שזרועו הארוכה מגיעה לכל מקום. 

	חברי הכנסת, בשבוע שעבר נפרדנו לעולמים מאיש המודיעין, מן הגדולים שקמו לנו, איסר הראל. "מדינה דמוקרטית", כך אמר, "תסכן את קיומה ואת אורח חייה אם לא תקיים שירותי ביטחון יעילים, שיוטמעו בהם העקרונות הדמוקרטיים". כך כתב בביוגרפיה שלו. במסירות ללא גבול הוא בנה את שירותי הביטחון המפוארים שלנו, שמושתתים על ערכי מוסר ודמוקרטיה. הראל לא נרתע מ"עימות בלתי מתפשר עם הקברניט", כלשונו, אם לפי מיטב שיפוטו טעה זה.  וכך נהג כשפרש ב=1963 מהשירות.

	בעולם הסודות יצאו לשירותי המודיעין הישראלי מוניטין ברחבי העולם. במלחמתם נגד הטרור ואויבי עמנו, היו אנשי המוסד לאגדה. את יחס ההערצה והכבוד כלפיהם היטיב לבטא ראש הממשלה מנחם בגין, זיכרונו לברכה, גם הוא איש מחתרת לשעבר, וכך אמר: "בריגול, כמו במלחמה, אגדת ההצלחה עצמה היא הגורם להצלחה".  

	איסר הראל נולד לפני 91 שנים כאיסר הלפרין, בעיר ויטבסק ברוסיה; עיר שנולד בה גם האמן מרק שאגאל; עיר אוהבת ציון, שממנה יצאה העלייה החסידית הגדולה בשנת 1777.  נער בן שמונה-עשרה, חבר בתנועת "החלוץ", עלה לארץ ונמנה עם מקימי קיבוץ שפיים. עקר להרצלייה, עבד כפועל חקלאי, התנדב ל"הגנה", ובתקופת מלחמת העולם השנייה שובץ בפקודתה למשמר החופים הבריטי. את הקריירה הביטחונית המזהירה שלו החל בשירות הידיעות של ה"הגנה", ש"י. עם הקמת המדינה היה איסר הראל למייסד וראש שירותי הביטחון בדרגת סגן-אלוף, שבאותה תקופה היתה דרגה בכירה מאוד בצה"ל.  

	איסר הראל היה אחד המוחות החריפים ביותר בקהילת המודיעין של ישראל, והחזיק בתפקיד הכפול כראש שירותי הביטחון והמוסד. בהנהגתו הגיעה ישראל בשדה הביון להישגים מודיעיניים ומוסריים רבים. אמנה רק אחדים  מהם: המוסד הביא לסיומה של הפרשה האומללה, פרשת חטיפתו של הילד החרדי יוסל'ה שוחמכר, שהוברח על-ידי סבו לחו"ל והחזרתו לארץ מניו-יורק נתאפשרה על-ידי גילויו. עם עלילותיו נזכיר את חשיפת המרגלים שפעלו בתוכנו, בהם מקורבו של בן-גוריון, ישראל בר. במבצע החילוץ והעלייה של כ=100,000 יהודים מארצות ערב ראה הראל את גאוות המוסד ואת חוליית החיבור שלו עם העם היהודי כולו.  והיו גם צללים: המעקב אחר אישים מהמערכת הפוליטית בישראל, שאותו ניהל בהוראת הקברניט, הממונה עליו, דוד בן-גוריון.

	גם לאחר פרישתו לא נטש הראל את עיסוקו בביטחון. כנאמנו המושבע של בן-גוריון, הלך אחריו בלכתו למדבר הפוליטי, ונבחר לכנסת השביעית בסיעתו הקטנה, הרשימה הממלכתית, שבאה לאחר רפ"י.    לאחר מלחמת יום הכיפורים פרש מהכנסת והקדיש את ימיו לכתיבת ספרים, לעיון ולמחקר.  

	על מעלליו ועל כל אשר עשה עוד יסופר בתולדות ישראל. 

       יהי זכרו ברוך. 


הודעת יושב-ראש הכנסת
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מזכיר הממשלה כותב אלי: "ראש הממשלה ביקשני להודיעך, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי:  1. השר לשיתוף פעולה אזורי שב ארצה ביום י"ב באדר א' התשס"ג, 14 בפברואר 2003;  2. ראש הממשלה מילא את מקום שר האוצר בעת היעדרו מהארץ, מיום כ"ז בשבט התשס"ג, 30 בינואר 2003, עד יום ב' באדר א' התשס"ג, 4 בפברואר 2003;  3. שר האוצר שב ארצה ביום ג' באדר א' התשס"ג, 5 בפברואר 2003; 4. השרה ציפי לבני מילאה את מקום השר לשיתוף פעולה אזורי בעת היעדרו מהארץ, מיום ג' באדר א' התשס"ג, 5 בפברואר 2003, עד יום י"ב באדר א' התשס"ג, 14 בפברואר 2003". 
       
     
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, הודעה למזכיר הכנסת.
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – 
       
       לדיון מוקדם: הצעת חוק הכנסת (תיקון – חתימה על הצהרת אמונים), התשס"ג-2003,  מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק משכן הכנסת ורחבתו (תיקון – מינוי קצין הכנסת), התשס"ג-2003,  מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק העונשין (ביטול חובת תקיעה בחצוצרות ושריקה במשרוקית), התשס"ג-2003,  מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – איסור חברות וכהונה בעמותה), 
התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – פומביות הדיון בתובענות אזרחיות בין בני משפחה), התשס"ג-2003, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז.
       
       קובץ חיקוקים והחלטות בדבר משכורות וגמלאות לנושאי משרה ברשויות השלטון.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, נדמה לי שהמשרוקיות והחצוצרות כבר חוזרות אלינו.
       
שרת החינוך, המדע, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       אפשר אולי להסביר לנו  את הצעת החוק הזאת?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בקודקס הפלילי, גברתי שרת החינוך, יש איזה איסור על שימוש בחצוצרות ובמשרוקיות, ונדמה לי שחבר הכנסת זנדברג מבקש לבטל את האיסור הזה, שהוא רב חשיבות.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - - - לתקוע בחצוצרות.
       
שרת החינוך, המדע, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       אתה לא רוצה לחייב אותנו לתקוע בחצוצרות.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טיבי, עדיין אתה יכול לתקוע.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       בחצוצרות.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כמובן, בחצוצרות, או לשרוק במשרוקיות.
       
       
מצבם הקשה של תושבי העיר שדרות 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, יש לי כבוד וגם הערכה רבה לאנשי העיר שדרות. נמצאים כאן אתנו היום, ביום שדרות, שאנחנו מבקשים לציין אותו כאן בכנסת עקב מצוקותיה של עיר זו, ראש העיר וחברי המועצה. 

	אני מוכרח לפתוח ולומר, ברשות חבר הכנסת פרץ, ראש העיר שדרות לשעבר ומנאמני העיר, שמראות קשים מגיעים אלינו בשבועות האחרונים משדרות. ראינו אנשים עצובים, קשי-יום, היוצאים להגן בגופם על המפעל שבו הם עובדים, פן ייסגר. ראינו ילדים מפחדים והורים חרדים נוכח הטילים ששוגרו מעבר לגבעה, מבית-חאנון שברצועה, פחות מקילומטר מערבה לעיר.

	פיטורי עובדים, רבותי חברי הכנסת ואורחינו היקרים משדרות, אינם רק נתון סטטיסטי. אדם מובטל, שאינו יכול לפרנס את משפחתו, חש עצמו מיואש, מדוכא, חסר כבוד עצמי. שגרת חיים המתנהלת תחת אש מרתיעה אדם שחייו מאוימים באורח תמידי, וחלילה עלולה להעלות הרהורים בלבו לעקור, לעזוב, אולי אפילו לברוח. האיום העיקרי על שדרות, שאנשיה עומדים בצורה נפלאה מול המבקשים את נפשנו מעבר לאותה גדר לא טובה, גדר המקיפה את הרצועה – האיום העיקרי על שדרות הוא מכת האבטלה. 130 הטילים המתפוצצים רק מעצימים את החרדה, אבל האבטלה היא זו שמציקה.

	בין אבטלה לעוני יש זיקה ברורה. אם לא תימצא דרך חדשה, דרך ליצירת מקומות עבודה, תקרוס שדרות ויבוא גל של נטישה, חלילה.

	חברי הכנסת, כפי שציינתי קודם, יושבים כאן ביציע האורחים ראשי הציבור בשדרות, ועמם ראש העיר, מר אלי מויאל. הם כאן כדי לבקש את תשומת לבנו. הם כאן כדי לבקש את תשומת לבו של הציבור. הם כאן כדי לבקש ככל האפשר את עזרתנו במימוש זכות האדם הבסיסית – הזכות לעבודה. הם מבקשים את התייחסותנו. הם כאן כדי לספר לנו על החיים בקו התפר. הם מצפים מהנהגת המדינה שתתערב ישירות ביצירת מקורות פרנסה.

	יש לכם, אנשי שדרות, שגרירים מובהקים בכנסת, הלוא הם כל חברי הכנסת, ובראשם ראש העיר לשעבר. אך עם יד על הלב, הידע של רבים על שדרות ניזון מידיעות על עיר מופגזת, שיושבת על קו התפר, ועל עיר הנתונה בסד המצוקה הכלכלית.

	23,000 תושבים חיים בשדרות, 45% מהם עולים חדשים, והיתר - עולים ותיקים ומושרשים. אוכלוסיית העיר שדרות היא פסיפס של עדות ושבטים, שבאו לדרום-הארץ ובנו שם את ביתם. לשדרות פארק תעשייה ובו 50 מפעלים. לתושבי העיר יצאו מוניטין בחריצותם. פוטנציאל אנושי מבטיח. חרף זאת שדרות היא מוקד של אבטלה חריפה, המקרינה על חיי היום-יום. המצוקה היא בת לוויה של האבטלה.

	הימים האלה הם ימים בעלי חשיבות מכרעת לגבי תושבי שדרות; חשיבות ביטחונית וחשיבות כלכלית. עלינו לשבת עם אנשי העיר למען מציאת פתרון לבעיה הקיומית של שדרות. זו חובתנו, חברי הכנסת, זו אחריותנו.

	אני מתכבד לפתוח את הדיון בנושא בעיותיה של שדרות, ומבקש להזמין את שרת החינוך, התרבות, הספורט והמדע, חברת הכנסת - - -

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       המדע חזר לשינוי.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני, אנחנו עדיין נמצאים בממשלה המכהנת, שהיא הממשלה היוצאת. האם, חבר הכנסת פרוש, אתה מבקש לזרז עניינים בבחינת זריזים מקדימים?
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אם היא שרת החוץ, משרד המדע עובר לשינוי.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אנחנו מדברים כרגע על השרה הנוכחית, לימור לבנת, שהיא שרת החינוך, התרבות, הספורט והמדע. בבקשה, גברתי.
       
שרת החינוך, המדע, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       אדוני היושב-ראש, לעונג לי לפתוח את נאומי הראשון במליאת הכנסת לאחר שנבחרת להיות 
יושב-ראש הכנסת. אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת כדי לברך אותך שוב מקרב לב. אולי זה אפילו חסר תקדים – לא בדקתי ב"דברי הכנסת", אולי כדאי שמישהו יעשה את זה; נדמה לי שזה חסר תקדים 
שיושב-ראש הכנסת נבחר ללא מועמד מתחרה וברוב כל כך גדול, תוך הבעת אמון כל כך רחבה של חברים מכל סיעות הבית.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בכל זאת השארנו מקום לשיפורים גם לקדנציות הבאות.
       
שרת החינוך, המדע, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       אני מברכת אותך בכל לבי, ואני בטוחה שאתה תבצע את התפקיד הזה בצורה הטובה ביותר. וכפרלמנטר מובהק, אני משוכנעת שתביא הרבה כבוד לכנסת ישראל, לחברי הכנסת; למוסד הזה, החשוב כל כך, שהוא חלק מהדמוקרטיה בישראל.
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך כאן את ראש העיר שדרות, אלי מויאל, את חברי מועצת העיר שנמצאים כאן ואת האורחים שבאו היום לכנסת לדיון על שדרות.
       
	העיר שדרות עולה מפעם לפעם לכותרות. ועכשיו, בשבועות האחרונים, שלא בטובתה כמובן, היא עלתה לכותרות שוב בגין אותם טילי "קסאם" שנורו ונחתו בעיר, ושגורמים, מטבע הדברים, לקשיים הולכים וגדלים, מעבר לקשיים שהעיר שדרות מתמודדת אתם ממילא, כמו גם יישובים אחרים באזורים  אחרים בארץ; קשיים מסוגים שונים שהעיר צריכה להתמודד אתם.

	הזרקורים הופנו ביתר שאת לשדרות ולבעיות ולמצוקות בימים האחרונים, אם כי במשרד החינוך לא נזקקנו לכל התזכורות הקשות הללו.

	מובן שהטיפול המיידי, המשמעותי, המהותי, צריך להיות מה שצה"ל בעצם עושה, מה שמערכת הביטחון עושה. צריך שייעשה כל דבר שימנע את ירי טילי ה"קסאם" לעבר שדרות.

	אבל אני מדברת כאן היום לא רק כחברה בממשלה ובקבינט, אלא כשרת החינוך, ובתוקף תפקידי כשרת החינוך אני רוצה לציין שורה של פעילויות שעשינו, שאנחנו עושים ונעשה, כדי לשפר את רמת החינוך בעיר, משום שאני מאמינה שחינוך טוב, רמה גבוהה של חינוך, מתן הזדמנויות שוות לתלמידים, יכולים גם לסייע לכך שהעיר תתפתח בעתיד בצורה הראויה, שתהיה לה תשתית אנושית ראויה, וכמובן שגם המשפחות הגרות בעיר ירצו להמשיך ולהישאר בה.
       
       מאז נכנסתי לתפקידי אני מקפידה לבקר מדי שבוע במערכת החינוך ביישובים שונים, בעיקר ביישובי הפריפריה, כדי לעמוד מקרוב על הצרכים של המערכת ולבחון את הדרכים לצמצום הפערים, כמובן למניעת נשירה, לשוויון הזדמנויות ולקידום אוכלוסיות תלמידים במגוון של יוזמות. ביקרתי גם בשדרות במהלך השנתיים האחרונות, כמובן. בעקבות הביקורים הללו הנחיתי את מנהלי המינהלים, את מנהלת מחוז הדרום במשרד החינוך ואת המנכ"לית, כמובן, להגביר את הסיוע למערכת החינוך בשדרות כפי שניתן.
       
       צריך לזכור שאנחנו עומדים בתוך מערכת של קיצוצים קשים ביותר בתקציב החינוך, למעלה ממיליארד שקל בשנתיים. הקיצוצים הללו הקשו עלינו מאוד לתת סיוע מיוחד לעיר שדרות, אם כי אני רוצה לדווח לכנסת על שורת פעילויות שאנחנו נוקטים.
       
       ראשית, במערכת החינוך בעיר שדרות לומדים 3,832 תלמידים ב=35 מוסדות חינוך במערכת החינוך הרשמי - 26 גנים, שבעה  בתי-ספר יסודיים ושני בתי-ספר תיכוניים. בחינוך המוכר שאינו רשמי לומדים ב=13 מוסדות חינוך 696 תלמידים - 10 גנים, שני בתי-ספר יסודיים ובית-ספר על-יסודי אחד.
       
       בשנת הלימודים תש"ס עמד שיעור הזכאים לבגרות בעיר על 45%. אני שמחה מאוד לדווח על כך שבתשס"א עלה שיעור הזכאים ל-55.5%, עלייה של למעלה מ=10% בשיעור הזכאים לבגרות, וגם בתשס"ב שיעור הזכאים נשאר  55.5%. העלייה הזאת בשיעור הזכאים לבגרות נעוצה בפעולות תגבור שונות שהפעלנו בכל הארץ, וגם בשדרות, כמו למשל פעילויות והכנות לבגרות בשיתוף עם מכון ברנקו-וייס; הזדמנות ראשונה ושנייה לתלמידים, מה שנקרא "מועדי ב'", שהנהגנו החל מתשס"א; הפעלת כיתות מיוחדות לבגרות, כיתות מב"ר, שבהן יש יותר שעות, פחות תלמידים ועוד אפשרות לתלמידים חלשים להשיג תעודת בגרות; כיתות מכינות לבגרות; כיתות אומ"ץ; ועוד פרויקטים כאלה ואחרים שמאפשרים את העלאת מספר הזכאים לבגרות.
       
       שדרות נכללה ברשימת היישובים שהוכרו על-ידי הממשלה כאזורי עדיפות לאומית עוד לפני שהוכרזה אזור קו עימות ביום ראשון השבוע על-ידי ממשלת ישראל. מתוקף היותה כלולה ברשימת אזורי עדיפות לאומית היא נהנית מחוק חינוך חינם לגילאי שלוש-ארבע. מדובר על 648 ילדים בעיר שנהנים מחינוך  חינם גם לגילאי שלוש-ארבע. 
       
       אנחנו מקיימים בעיר שדרות פנימיות-יום. אני מניחה שחברי הכנסת מכירים את הפרויקט הזה. מדובר בפרויקט שבמסגרתו תלמידי הגנים ובתי-הספר החלשים ביותר, שבאים מהמשפחות מעוטות היכולת ביותר, נשארים בתום יום הלימודים הפורמלי במסגרת בית-הספר. הם זוכים לארוחה חמה, שלחלקם אין שום סיכוי לקבל אותה בבית, ומדריכים ומדריכות מסייעים להם בהכנת שיעורי בית ובפעילויות העשרה עד השעה 16:00, ואפילו עד 17:00, ויש מקומות שבהם אפילו עד שעה מאוחרת יותר.
       
       אנחנו הגדלנו מאוד את מספרן של פנימיות-היום הללו. אם בתשס"א היו בסך הכול 379 ילדים בפנימיות-יום בשדרות, היום יש 1,604. הגדלנו את מספר הילדים בפנימיות-היום בשדרות ביותר 
מפי-חמישה, כמעט פי-שישה בגנים, בבתי-הספר היסודיים וגם בעל-יסודיים. המשמעות של זה היא כמובן שיותר ילדים יכולים ליהנות מארוחה חמה ומפעילות מעשירה במסגרת הגנים ובתי-הספר. 
       
        יש לזכור שפנימיות-היום ממומנות על-ידי משרד החינוך ב=50%, וה=50% הנותרים ממומנים על-ידי הרשות המקומית וההורים. זה מטיל נטל לא פשוט על הרשות המקומית, מטיל נטל לא קל על ההורים, אבל זה הנוהל בכל היישובים בארץ, לרבות יישובי קו עימות. אגב, יישובי הטיפול הנקודתי, ויש כאלה 11, ממומנים על-פי מפתח שונה: 90% על-ידי המשרד ו=10% על-ידי ההורים והרשות המקומית. כל עוד הממשלה לא החליטה לכלול את העיר שדרות כיישוב של טיפול נקודתי, אנחנו כמובן לא נוכל לשנות את מפתח התקצוב. יש כאן בעייתיות, אבל מכל מקום, הגדלנו את המספרים מאוד. אני מבינה שהנטל על ההורים ועל הרשות הוא כבד, אך כאמור, מדובר כאן ביישוב עדיפות לאומית שהוכר גם כיישוב קו עימות. אין לנו כרגע פתרון לבעיית המימון הנוסף שהרשות המקומית נדרשת לתת, ואין לנו כרגע פתרון של טיפול נקודתי. אנחנו נבחן אם ניתן לעשות משהו מעבר לכך.
       
       יום חינוך ארוך מתקיים בכל מוסדות החינוך היסודיים בעיר. כבר אמרתי שבפנימיות-היום משתתפים 1,604 תלמידים; ובפעילויות קרן-קרב מעורבים עוד מאות תלמידים. בסך הכול, כל הפעילות המעשירה הזאת מאפשרת באמת למערכת החינוך לתת מענה טוב יותר לתלמידים.
       
       בשנים 2000-2002 הקצינו למעלה מ=27 מיליון שקל לבינוי ולחידוש מבנים. במסגרת פרויקט שאני החלטתי עליו, של התקנת מזגנים בכל כיתות הלימוד באזור הדרום, הקצינו גם לעיר שדרות 930,000 שקל להתקנת מזגנים בכיתות הלימוד במערכת החינוך בעיר, כדי שיהיה ניתן ללמוד שם גם בתקופת הקיץ.
       
       בתוקף המעמד של שדרות כיישוב בעדיפות לאומית, נהנתה העיר מהשתתפות של משרד החינוך בהסעות של תלמידים ובהסעות של מורים. מאז חודש ינואר 2003  נאלצנו במשרד החינוך להקטין את שיעור  ההשתתפות של המשרד בהסעות בכל הארץ, בגלל הקיצוצים הקשים שהושתו עלינו. כדי שלא לפגוע בפעילויות הטלנו עוד נטל על השלטון המקומי, על הרשויות, ונאלצנו כאמור לקצץ את ההשתתפות. קיצצנו את ההשתתפות ביישובי עדיפות מ=100% ל=90%. אגב, במסגרת הזאת היו קיצוצים בכל היישובים, גם כאלה שהם באזורי עדיפות לאומית, לרבות יישובים שהם מעבר ל"קו הירוק", יישובי קו עימות. ההשתתפות לכולם ביחד קוצצה מ=100% ל=90%.
       
       הקצינו בשנתיים האחרונות עוד מאות אלפי שקלים – לא אכנס כאן לכל הפירוט הזה – ליוזמות חינוכיות, עוד מאות שעות מעבר לתקן השעות לעיר שדרות, לרבות בתחום מינהל מידע וטכנולוגיה, רווחה חינוכית, שיקום שכונות, מצוינות וכו' וכו'. אני לא רוצה להיכנס כאן לכל הפרטים הללו. התקיימה גם פעילות ענפה מאוד של מינהל חברה ונוער במסגרת הפעילויות בעיר.
       
       הפעלנו תוכנית "מעברים" בקיץ תשס"ב. התוכנית הזאת, בשני בתי-הספר המקיפים 
העל-יסודיים בשדרות, נועדה להקל על התלמידים את המעבר מבית-ספר יסודי לחטיבת ביניים. 
       
       הפעלנו בקיץ האחרון תוכנית משותפת של קייטנות קיץ, שנקראה "חוויה קיצית", תוכנית שמומנה על-ידי הפדרציות בארצות-הברית. התוכנית הזאת אפשרה לנו להפעיל מאות אלפי תלמידים ברחבי הארץ בפרויקט של קייטנות קיץ בתשלום נמוך ביותר. מובן שללא התוכנית הזאת לא היה שום סיכוי לחלק גדול מהתלמידים הללו ליהנות מקייטנות קיץ. הפרויקט נקרא "חוויה קיצית", ובמסגרת הזאת השתתפו בשדרות 1,020 תלמידים מכיתות א'-ו'.
       
       אנחנו ערוכים כמובן מבחינת השירות הפסיכולוגי. בשנתיים האחרונות הקצינו לראשונה בתולדות מערכת החינוך, על-פי החלטה שלי ושל המנכ"לית, שעות ייעוץ לכל בית-ספר יסודי. בעבר לא היו יועצות מטעם משרד החינוך בבתי-ספר יסודיים. הקצינו מאות תקנים של יועצות לבתי-ספר יסודיים. לצערי הרב, לנוכח הפיגועים, הטרור והמצבים הקשים שמדינת ישראל נמצאת בהם בשנתיים האחרונות, היה צורך רב יותר מאשר אי-פעם בעבר לתת מענה לילדים גם בבתי-הספר היסודיים. 
       
       בכל בתי-הספר היסודיים בשדרות עובדים מורים, מורות ויועצים. זה אפשר כמובן להכין בעיר תשתית יישובית, לתדרך ולתרגל את מוסדות החינוך במסגרת תוכניות מסודרות של הפעלה גם בשעת-חירום. אנחנו יודעים שכל המורים מתודרכים ויודעים כיצד לנהוג בשעת-חירום. לצערנו הרב אנחנו אכן נאלצים להשתמש בדברים הללו. אנחנו מפעילים, בשיתוף עם ה"ג'וינט", תוכניות סיוע לצוותים בבתי-הספר. 
       
       השירות הפסיכולוגי-הייעוצי של משרד החינוך ערוך אף הוא לפעולה. יש נוהל לטיפול ולהתערבות של השירותים הפסיכולוגיים-הייעוציים בשעת-חירום, אבל יש לנו מצוקת כוח-אדם גדולה מאוד, ולכן השירות הפסיכולוגי בשדרות עוסק בעיקר בפעילות מגיבה. נכון לעכשיו אין  לנו מענה מספיק טוב. אנחנו בוחנים כיצד נוכל לתת מענה טוב יותר - לא רק כתגובה - של השירות הפסיכולוגי-הייעוצי.
       
       לאחר נפילת הטילים בשדרות נערך השירות ברמה עירונית מול המערכת החינוכית. הפסיכולוגים הגיעו לבתי-הספר, נפגשו עם מחנכי הכיתות, יצרו קשר עם הגננות והנחו את אנשי החינוך כיצד לטפל בילדים הללו. 
       
       באופן כללי, מובן שהילדים כולם,  כפי שאמרתי,  מתודרכים ומטופלים על-ידי הצוותים. אבל אני רוצה להדגיש כאן, שהפסיכולוגים כולם עובדים גם מעבר לשעות העבודה הפורמליות שלהם. יש לנו בעיה קשה מאוד של מחסור בכוח-אדם. העומס שנופל על הפסיכולוגים הוא עצום. הסיבות אינן קשורות דווקא בתקינה חסרה, אלא בתנאי שכר ותגמול שאינם מספיקים לפסיכולוגים, ונדרש צעד משמעותי מאוד לפתרון בעיית השכר, כדי שנוכל לגייס פסיכולוגים טובים. גם אם יוקצו תקנים, זה עדיין לא יספיק, שכן תנאי השכר היום הם בעייתיים מאוד. 
       
       אגב, היה מחסור בסיוע לגנים, וכתוצאה מכך הופנתה יועצת מבאר-שבע לשדרות, אשר סייעה לגנים באופן נקודתי לאחר נפילת הטילים. אנחנו עושים מאמץ גדול מאוד לסייע לגנים. הרשות הקצתה כמה שעות לנושא זה בתקופת החירום, ואנחנו צריכים להקצות שעות ייעוץ לגיל הרך ולתגבר את העבודה עם ההורים ביישוב.
       
       בסך הכול אני יכולה לומר כאן, שהתחושה העולה מהדיווחים שאנחנו מקבלים היא, שניתן מענה על הצרכים, ויש בהחלט שליטה במצב בעקבות עבודות ההכנה היסודיות שנעשות על-ידי הפסיכולוגים והיועצים. כאמור, אנחנו נותנים מענים.
       
       אני משוכנעת שהעיר שדרות, הנהגת העיר, ראש העיר וחברי המועצה, היו מעוניינים בפתרונות נוספים. אנחנו עושים את מירב המאמצים, את כל המאמצים שאנחנו יכולים, כדי לתת מענה טוב יותר ונקודתי ומיוחד לעיר שדרות. בכך נמשיך גם בתקופה הקרובה, בתקווה רבה מאוד שלא ייפלו עוד טילים על העיר.  גם אם לא ייפלו טילים – וכולנו מקווים ומתפללים שכך יהיה, ועושים גם את כל המאמצים הביטחוניים – נעשה את כל המאמצים להמשיך לטפל בעיר ולתת לה את כל המענים. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
	אני מאוד מודה לשרת החינוך, התרבות, הספורט והמדע. אדוני, כבוד שר העבודה והרווחה, יעלה ויבוא.

שר העבודה והרווחה שלמה בניזרי:

	אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, גם אני מצטרף לברכות, בתור חבר קרוב בממשלה. ישבנו זה ליד זה, ואני חושב שאתה האיש הנכון במקום הנכון ובזמן הנכון. ברכותי. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
	תודה רבה. חן-חן.

שר העבודה והרווחה שלמה בניזרי:

	שנים רבות מדי סובל אזור הדרום מחולשה וממצוקה כלכלית-חברתית. עתה, לצערנו, נוסף הממד הביטחוני, המאיים על שגרת החיים של תושבי שדרות. שדרות או שדרות, בשי"ן שמאלית? עשינו דיון בסיעה, אם זה שדרות או שדרות.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
	שדרות, בשי"ן שמאלית.

שר העבודה והרווחה שלמה בניזרי:

	חשבנו שאולי איזה מרוקאי הפך את זה משין לסין, וזה נהפך לשדרות בשי"ן שמאלית. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
	ראיתי מרוקאים שאומרים שדרות, כך שאתה יכול להירגע. כפי שנאמר: והעם רואים את הקולות.

שר העבודה והרווחה שלמה בניזרי:

	בשנים האחרונות חל מהפך דמוגרפי בשדרות, אשר קלטה כ=10,000 עולים חדשים, גידול של 
כ=40%, בעיקר מחבר העמים, ובחלקו מאתיופיה. כ=70% מן העולים מחבר העמים הם יוצאי קווקז ובוכרה, שנקלטו בפתיחות גדולה, אך צורכיהם רבים בכל תחומי החיים. עוד מעט אביא כמה נתונים על העיר שדרות, ואז נבין שהמצב שם אכן חמור ושההחלטה להפוך אותה ליישוב של טיפול נקודתי היתה באמת במקום.

	בתחום התעסוקה: האוכלוסייה בשדרות מונה כ=21,000 תושבים, ובתוכה כ=7,500 עובדים אשר נמנים עם כוח העבודה האזרחי. שיעור דורשי העבודה ביישוב עמד על כ=6%  בממוצע חודשי בשנת 2002. במובן זה, שיעור דורשי דמי  האבטלה בשדרות נשמר יציב במהלך כל שנת 2002, אך ניתן לצפות לעלייה בהיקף דורשי העבודה בגלל סגירת המפעלים "רשף טכנולוגיות" – 40 עובדים, ו"פיצה קלאב" – 30 עובדים, ומקורות תעסוקה נוספים.

	בשדרות פועלת לשכת שירות תעסוקה אזורית, המשרתת את שדרות וסדרת מושבים וקיבוצים בסביבתה. בממוצע חודשי, בשנת 2002 התייצבו 896 דורשי עבודה תושבי שדרות. כ=512 מהם היו דורשי עבודה מובטלים 20 יום  ויותר, ו=242 תובעי גמלת הבטחת הכנסה.

	בממוצע חודשי נתקבלו בלשכת התעסוקה כ=60 הזמנות לעובדים משדרות, ובהן בקשות להפניית 89 עובדים בממוצע חודשי. לכל מקום עבודה הופנו שני עובדים, כדי לוודא קליטה של אחד מהם. ממוצע ההשמות החודשי הוא 59 עובדים מתוך 89 עובדים שנדרשו. הקושי במיצוי מלא של היצע העבודה נבע מפערים בכישורי העובדים שבנמצא אל מול הביקוש.

	כדי לצמצם את בעיית האבטלה ולהגביר את סיכויי ההשתלבות בתעסוקה, מופעלות תוכניות הכשרה מקצועית מקיפות בשדרות ובסביבתה הקרובה. בשנת 2002 שולבו ב=11 תוכניות הכשרה  209 דורשי עבודה, במיוחד צעירים, ותיקים ועולים, בעלות כוללת של כ=2.5 מיליוני שקלים. נוסף על אלה עוד 307 דורשי עבודה משדרות קיבלו הכשרה מקצועית במכללות ובמרכזי הכשרה בבאר-שבע ובסביבה. הכשרות אלה כללו הנדסת תוכנה, תחזוקת מחשבים, הכשרה בתחומי התקשורת, מכינות טכנולוגיות, מטפלות במעונות-יום ועוד.

	נוכח האבטלה והמצב החברתי-הכלכלי המחריף בשדרות ובאזור, החלטנו על הרחבת תחום ההכשרה המקצועית, ולכן על-פי תכנון לשנת 2003 יקוימו 13 תוכניות הכשרה מקצועית לשדרות וסביבתה, וישתתפו בהן 337 דורשי עבודה, בעלות כוללת של כ=3 מיליוני שקלים.


חיים אורון (מרצ):
       
       כל אחד בא לכאן עם העניין שלו ומספר לנו מה עשה - - -

שר העבודה והרווחה שלמה בניזרי:

	אחרי כל מה שעשינו, המצב עדיין קשה.


היו"ר ראובן ריבלין:
       
	חבר הכנסת אורון, תודה רבה. השר הבין את השאלה, והוא בוודאי יענה מייד.

שר העבודה והרווחה שלמה בניזרי:

	ג'ומס, אמרתי קודם את הדברים הטובים. 

       נוסף על אלה, כמו ב=2002, יופנו למכללות ולמרכזי הכשרה בסביבת שדרות כ=302 דורשי עבודה נוספים.

	עכשיו תתחיל לשמוע את הצרות: בתחום ההזדקקות לגמלאות הביטוח הלאומי, בגלל מקבץ של גורמים – אבטלה, פרופיל גיל התושבים, רמת השכלה ועוד – בולטות כמה מגמות המחייבות התייחסות במסגרת טיפול מערכתי. 

	בנוגע לקשישים – תקשיבו היטב, רבותי, עמיר, זה בשבילך, כדי שתראה איפה אתה חי - - -

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אני שומע, לפי הדיווח, שדרות צריכה להחזיר לכם.

שר העבודה והרווחה שלמה בניזרי:

	התחלתי בדברים הטובים. שיעור מקבלי גמלת סיעוד הוא פי-שלושה מהממוצע הארצי. שיעור הקשישים העניים המקבלים השלמת הכנסה הוא פי-שניים מהממוצע הארצי. שיעור הילדים הנזקקים גדול מהממוצע הארצי. שיעור מקבלי דמי אבטלה גדול פי-שניים מהממוצע הארצי. שיעור מקבלי הבטחת הכנסה גבוה פי-שניים מהממוצע הארצי. מהמתואר כאן עולה, כי בשדרות ריכוז גבוה מדי של משפחות וקשישים במצב של מצוקה, תלות כלכלית ועוני.

	ועוד צרות: בתחום שירותי הרווחה, רמת ההזדקקות לשירותי הרווחה בשדרות גבוהה ביחס לממוצע הארצי. מספר המשפחות שבטיפול שירותי הרווחה נכון ל=2002 הוא 2,875, ובהן 
כ=8,000 נפשות. יוצא ששיעור הפונים לשירותי הרווחה בגלל מצוקות כלכליות ומשפחתיות שונות הוא 
כ=35%, לעומת ממוצע ארצי של 17%. כלומר, גם בקטע הזה של שירותי הרווחה - פי-שניים.

       הבעיות המרכזיות שבהן מטפלים שירותי הרווחה: בעיות ילדים ונוער בסיכון, בעיות של אנשים עם מוגבלות, בעיות אישות ומשפחות חד-הוריות, בעיות קשישים. עיריית שדרות, בסיוע המשרד וארגוני רווחה שונים, פיתחה מערך שירותים טוב לאוכלוסיות שבטיפולה. אני חייב לציין את השירותים המיוחדים וגם את ראש העיר, שעשו באמת עבודה מצוינת. ביקרתי שם בחלק מהשירותים והתפעלתי מאוד מההשקעה ומהטיפול שנעשה שם. ראיתי את מסירות הנפש של ראש העיר בפגישות שלנו ואת דאגתו הרבה לתושבים. לצערנו לא אפשרה המצוקה התקציבית שורה של שירותים הדרושה למתן מענה טוב יותר לאוכלוסיות יעד שונות. 
       
       בתחום החירום קיימה המחלקה לשירותים חברתיים שתי תוכניות הכשרה להתמודדות עם מצב חירום. המשרד ומנהל מחוז הדרום במשרדי קשובים לצורכי צוות שירותי הרווחה ויסייעו במימוש כל תוכנית נוספת שתידרש. על דרך זו יש לנו פירוט רב של דברים - והייתי מעדיף שישמעו את חברי הכנסת. יש לי עוד הרבה מה לומר, אבל אני אשאיר את הזמן לשאר האנשים. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו מדברים על שדרות כיישוב של טיפול נקודתי. נכון, מה שקרה הוא שה"קסאם" בא ועורר אותנו לכך שיש גם מקומות שבהם יש מצוקות, כפי ששמעתם, פי-שניים מאשר בכל הארץ. אבל שדרות היא רק משל, והמשל הזה, לצערי הרב, הולך וגדל, והוא ילך ויגדל אם הממשלה החדשה לא תשכיל להבין שמדיניות האוצר, שמנפנף בה כל הזמן מנכ"ל האוצר, אוהד מראני, מיום כניסתו לתפקיד, היא להדגיש דבר אחד: כספי ההעברה, כספי ההעברה. יש אצלו ואצל חבריו במשרד האוצר צרות עין כנגד החלשים והעניים שבמדינת ישראל, והוא טוען שלא ייתכן שניתן כל כך הרבה כספי העברה. ריבונו של עולם, יש אנשים חולים, יש אנשים קשישים, יש אנשים עניים שרוצים לעבוד. 
       
       מי שלא יודע מה מצוקה יכולה לעשות, אני אספר לו סיפור. בשבוע שעבר נודע לי שמכר ותיק שלי אושפז בבית-חולים פסיכיאטרי פה בירושלים. הלכתי לבדוק מה קרה שהוא אושפז. זה אדם עם משפחה לתפארת שפוטר ממקום עבודתו לפני כשנתיים. לא היה לו מה לשלם למוסדות, לא היה לו מה לשלם לילדים, הוא חיפש עבודה, חיפש בכל מקום. זה אדם שרוצה לעבוד, לא תאמרו שהוא לא רוצה לעבוד. הוא שירת במדינה והוא בעל מקצוע. כתוצאה מכל אותם קיצוצים בתקציב, מהאבטלה ומכל אותם דברים, האדם הגיע למשבר עד כדי אשפוז במחלקה פסיכיאטרית. 
       
       רבותי, המצוקות הולכות וגדלות מיום ליום. אטימות הממשלה - בינתיים אני חבר בממשלה, עד שתקום ממשלה חדשה, ואני שומע את התוכניות לקיצוצים של 10-15 מיליארד הנמצאות לנגד עיניהם של אנשי האוצר. יש קיצוץ בתקציבי הרווחה, ואני שואל: כמה כבר אפשר לגזול את כבשת הרש? האם אין לזה גבול? היום אנחנו עוסקים בטיפול נקודתי לשדרות, אבל דעו לכם שאם המצב יימשך בצורה כזאת והקיצוצים והפגיעה בחלשים יימשכו, נצטרך לעשות טיפול נקודות ולא טיפול נקודתי. 
       
       אני חושב שההחלטה לתת טיפול נקודתי לשדרות היא החלטה צודקת וחכמה, כי תושבי שדרות ראויים לכך לאו דווקא בגלל טילי ה"קסאם", שרק חיזקו את הנקודה ועוררו אותנו לכך שהעיר שדרות במצוקה. אנחנו צריכים להיות חכמים ולא לחכות שמישהו יבוא ויזעזע אותנו. ראינו אתמול בטלוויזיה את המצוקות. אנשים מסכנים, קשי פרנסה וקשי יום, באים להרוויח את לחמם בצדק והם חוטפים גז מדמיע מאנשים, שאני לא יודע איזה לב ואיזה מצפון יש להם. אני חושב שההחלטה אכן צודקת וצריך לדאוג לעוד רשויות מקומיות חלשות ולסייע בידן. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לשר העבודה והרווחה. תארו לכם מה היה קורה אם הוא היה באופוזיציה. 
       
       יעלה ויבוא סגן שר האוצר כאחרון הדוברים מטעם הממשלה. לאחר מכן, חברי הכנסת, אף שחבר הכנסת עמיר פרץ הוא השלישי ברשימת הדוברים, אבקש מחבר הכנסת אהוד יתום ומחברת הכנסת נוקד לאפשר לו לדבר ראשון מבין חברי הכנסת בגלל זכותו בעבר כראש עיריית שדרות ולא בגלל כל זכות שהיתה לו או שהוקנתה לו כאן בכנסת. 

סגן שר האוצר יצחק כהן:
       
       אדוני היושב-ראש, איזה תענוג להגיד לך "אדוני היושב-ראש".  חבל שאתה מהליכוד. חברי חברי הכנסת, כבוד ראש העיר, סגני ראש העיר, חברי המועצה, תושבי שדרות, כסגן שר האוצר בממשלה היוצאת התבקשתי להגיב בנושא מצוקתה הקשה של העיר שדרות נוכח המצב הביטחוני, הכלכלי והחברתי השורר בה ומקשה על חיי תושביה. 
       
       ובכן, בנאום אחרון שלי כסגן שר האוצר אומר שאני חושב שעל הממשלה לצאת בדחיפות בתוכנית סיוע לעיר שדרות; על הממשלה לקבל החלטה לצרף את העיר שדרות ליישובי קו העימות, לגבש תוכנית סיוע מיוחדת - ולא באמצעות ועדות שימסמסו את ההחלטות האלה. כתושב אשקלון אני מזדהה באופן מיוחד עם שכני היקרים משדרות ואני מקווה כי תוכנית הסיוע תצא לפועל ותקל על תושבי העיר. אם תושבי שדרות לא קיבלו לא שלום ולא ביטחון, לפחות יש להקל עליהם במצוקה הקשה שהם שרויים בה. תודה רבה, אדוני. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       חבל שהוא נכנס לפרטים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא אמר דבר חשוב מטעם הממשלה. בבקשה, חבר הכנסת עמיר פרץ. לעמיר פרץ ניתן מספר דקות רב יותר, ולאחר מכן - ראשון חברי הכנסת מן המניין, חבר הכנסת אהוד יתום. יש לנו שני אהודים אבל לא יתומים כאן. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אשרינו יתומים אנחנו. 

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, הרשה לי לנצל את ההזדמנות הזאת לברך אותך ולאחל לך שאכן תצליח להנהיג את הכנסת בנועם ההליכות הידוע שלך, ביכולת שלך לשמור על מלה טובה ברגעים הקשים ביותר ולמצוא תמיד את החיוך שיעלה על שפתי כולם וינסה בכל זאת להקהות במידת מה את המחלוקות הקיימות כאן.
       
        הרשה לי גם להודות לך על החלטתך לקיים את הדיון היום ולהביא לכאן את ראשי היישוב בשדרות, את ראש העיר, את חברי מועצת העיר, את מנהלי המחלקות, את נציגי התושבים, וודאי נציגי ציבור רבים שעיניהם נשואות אל הכנסת. 
       
       אדוני היושב-ראש, מעשה נכון עשית. כפי שאנחנו יודעים, מעת לעת הציבור מביט אלינו לכנסת ונושא את עיניו - אולי באמת מהבית הזה תבוא הישועה. לא אחת הדיונים הדרמטיים וההחלטות מרחיקות הלכת שיוצאות מכאן, מהבית הזה, מנחילים אכזבה גדולה כאשר מסתבר שהחלטות לחוד וביצוע לחוד. כשהתחיל הדיון ניסיתי לברר מה המשמעות של אותה החלטת ממשלה. עלו שני שרים ועלה סגן שר, אולי לפחות מישהו היה קורא לנו מה החליטה הממשלה ביום ראשון ומה המשמעות של המשפט שאומר שמהיום והלאה שדרות היא קו עימות. מה זה אומר? שאנשים צריכים ללמוד איך להניח את הידיים בצדי הגוף כדי להתגונן בפני ה"קסאמים"? מה המשמעות של ההחלטה? האם יש הפחתה במס? האם יש סיוע לתעשייה? האם יש סיוע לחינוך? 
       
       בינתיים קיבלנו פה הרצאות מדופלמות איך משרד החינוך היטיב במשך כל השנים עם שדרות. שרת החינוך דיברה על השירות הפסיכולוגי; מה המשמעות של החזקת שירות פסיכולוגי ביישוב כמו שדרות? הרי פסיכולוג עולה תמיד פי-שניים אם לא פי-שניים וחצי מהתקצוב שמשרד החינוך מקצה לו. אין חולקים על כך שמוכרחים להביא פסיכולוג בעל תואר שני או שלישי, ואז מנין מגיעה ההשלמה של אותו שכר? מקופת העירייה, שהיא המשלמת, היא המעסיקה. בשל שירות כזה פשוט נוצר גירעון שהולך ומצטבר, ובסוף ראשי הערים, ובעיקר ראשי ערי הפיתוח, מואשמים לא אחת ככאלה שלא יודעים לנהל.

	אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שהבוקר הגעתי בשעה 07:00, יחד עם פרנסי היישוב, כדי לפגוש אותם 41 עובדים שאתמול היו קורבן למצב מאוד קשה - לעמוד שם תחת הסככה שהוקמה ליד המפעל. השאלה היחידה שנשאלת: ממה פוחדים תושבי שדרות, מפיגועים ביטחוניים או מפיגועים חברתיים? אני לא בטוח שיש כאן למישהו תשובה. אני יכול לומר לכם, שיהיה קשה מאוד להבריח את תושבי שדרות בגלל טילי "קסאם", אבל הפיגועים האחרים, הדרך שבה יכולים מעסיקים בישראל בלי בושה  – איפה הכנסת, למה לא מוקיעים את האנשים האלה? החליטו לסגור מפעל, מדוע צריכים לרסס את האנשים האלה בגז מדמיע, מה קרה? אני לא יודע איפה שר המשטרה - יש למישהו זכות לעשות זאת? אולי מחר יחליט מעסיק שהוא לוקח אקדחים ויורה באנשים כי זה המפעל שלו? שיזמין את המשטרה, המשטרה תחליט איזה סוג של כוח להפעיל. 

         אבל תגידו לי אתם, מדינה שבה כולם יודעים שבאותו יום הממשלה דנה ביישוב מסוים, באותו יום מחליט מעסיק לסגור - אני רוצה לומר לממשלת ישראל, כנראה פיתחו כאן כל מיני שיטות, בלי בושה. איבדו את הבושה. אני אומר לכם ככנסת ישראל, הייתי מקבל כאן החלטה, שכמו שגירשו אתמול את העובדים מהמפעל הזה, צריך לגרש את המעסיק הזה, צריך לגרש אותו. מדוע? אני הקמתי בתקופתי כראש המועצה את "רשף טכנולוגיות"; אני התחננתי ליצחק רבין כשר הביטחון לתת עדיפות ולחתום על חוזה ארוך טווח, שמבטיח למפעל הזה אספקה של הזמנה למשך שנים, כדי שיוכל להתקיים. במשך שנים, שנה אחרי שנה, בכל פעם שהמפעל הזה נקלע למשבר, באו תושבי היישוב והלכו יחד אתו כדי לחזק אותו. אני מרחיב את היריעה בנושא המפעל הזה, כי זו דוגמה למה שמתרחש במפעלים אחרים. 

	אני מבקש, אדוני היושב-ראש, שבין יתר ההחלטות תנחה הכנסת את הממשלה, כפי שהיא קבעה, שבתוך שבועיים ימים, אותה ועדה שהוקמה – צריך שחברי הכנסת ידעו, אתמול בישיבת הממשלה בסך הכול הוקמה ועדה; הוועדה אמורה  להחליט מה המשמעות של קו עימות, האם מדובר בהפחתות במס, האם מדובר בסיוע למערכת החינוך, האם מדובר בשינוי מעמדם של אזורי התעשייה מבחינת השקעות. כל ההחלטות האלה יצטרכו להגיע לוועדת הכספים, כפי שאתם יודעים, ורק אחרי שוועדת הכספים תאשר זאת, רק לאחר מכן יוכל הדבר לבוא לידי ביצוע. אין שום סיבה שלא יעבירו כרגע באופן מיידי, מתקציבי הרזרבות או מכל תקציב אחר, סיוע מיוחד, שתהיה סמכות למועצת העיר לקבל החלטות עד לרגע שבו תושלם עבודת הוועדה ויתקבלו החלטות בוועדת הכספים. 

	אדוני היושב-ראש, אני מבקש שבהצעת ההחלטה שאתם מציעים תהיה דרישה מהשר לביטחון פנים, שיורה למפכ"ל המשטרה לבדוק באופן מיידי מה קרה שם, איך קרה שהמשטרה לא מגינה על האנשים שהם הקורבן של מה שהתרחש שם? איך קרה שהקורבן הופך לזה שנעצר ומגישים נגדו תלונות במשטרה ואילו מי שמפעיל את הכוח מקבל את הגנת המשטרה? 

	אני מבקש, אדוני היושב-ראש, שתתקבל כאן החלטה, שלפיה אנחנו פונים לממשלת ישראל,  הממשלה הנוכחית או הממשלה שתוקם, בבקשה שצוות שרים מיוחד יגיע ליישוב ויקבע מה חבילת הסיוע המיידית. כי אם בסופו של דבר יסתכם העניין רק בהטבות מס, בלי שיהיה לאנשים ממה להתפרנס, לא עשינו את מלאכתנו. אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       צריך לסיים. 

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אני שומע את דבריך, תרשה לי עוד דקה אחת. 
       
       מה הבעיה? הרי כל המדינה היום מביטה על שדרות. בא שר העבודה ומקריא לנו כמה המצב קשה, 35% מהתושבים שם נזקקים לשירותי הרווחה. שרת החינוך אומרת שהמצב של השירות הפסיכולוגי קשה. אז אני שואל אותך, מה חושב אזרח שחושב אולי להיות תושב שדרות. הרי הדיון הזה יכול להפוך לאבן ריחיים על שדרות, במובן זה שהוא יגרש את האנשים במקום לקרוא להם לבוא. לכן אני רוצה לומר כמה מלים טובות על שדרות. תרשו לי. 
       
       הרבה פעמים אני שומע כאן חברי כנסת שמטיפים ואומרים: אין מובטלים בארץ, יש בטלנים בארץ. ראיתם פעם שבטלן מוכן לעמוד בגופו, לקבל מכות מהמשטרה, לקבל גז מדמיע מהמאבטחים כדי שיאפשרו לו להרוויח 3,000 שקל? הכנסת כולה היתה צריכה להצדיע להם ולהצביע על כך שמלח הארץ נמצאים ביישובים האלה, שאם יש דוגמה למקומות שבהם אסור לאבד את התקווה בעבודה הישראלית – אז שדרות היא דוגמה למקומות האלה. 
       
       אני רוצה לומר, שלמרות הקשיים, שדרות הצליחה להוציא מתוכה צעירים שנמצאים בכל מקום, בוגרי אוניברסיטאות, אנשים שמשרתים ביחידות הטובות ביותר. אני יודע שאוהבים לציין את שדרות רק בגלל להקות המוזיקה שלה. זה טוב, אבל תאמינו לי, להקות מוזיקה לא קמות במקרה, הן קמות רק במקום שיש בו אווירה מתאימה, שהאנשים בהם מחבקים זה את זה, עוזרים זה לזה.   
       
       דבר אחרון, אדוני, זהו יישוב שבמשך עשור הכפיל את מספר תושביו והוא זה שקלט עלייה בישראל. אני רוצה פעם אחת שתהיה חלוקת נטל צודקת במדינה הזאת, אני רוצה לראות מתי יתחילו לקלוט עלייה  גם באזורים החזקים, כמו כפר-שמריהו. אני רוצה לראות שבתי-הספר שם יתחילו לקלוט גם כמה עשרות עולים, ופתאום המורים שם יצטרכו להתמודד התמודדות אחרת, ואז יסתבר שהמפתח למורה באזור פיתוח שמחצית מהתושבים שלו הם עולים חדשים - זו התמודדות שונה לחלוטין. 
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש שישיבת הכנסת המיוחדת הזאת, שכינסת כדי לסייע לפתרון  המצוקה בשדרות, אני מבקש, שאכן הישיבה הזאת תמשיך בהגדרתה לסייע  לשדרות, אבל היא תהיה גם ישיבת הצדעה לתושבי שדרות, על העמידה שלהם גם לנוכח המצב הביטחוני, גם לנוכח  המצב הכלכלי, ועל היכולת שלהם להיות יישוב קולט עלייה, על היכולת שלהם להוציא כל כך הרבה צעירים שמביאים גאווה ליישוב הזה בכל התחומים, בתחומי המוזיקה, בתחומי החינוך ובכל תחום אחר. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לתושב שדרות, חבר הכנסת עמיר פרץ, וגם ראש העיר לשעבר. אני בטוח שהוא ביטא גם דברים שהיה אומר ראש העיר הנוכחי אילו היה עומד על הדוכן הזה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, עמיר פרץ קיבל את זכות התושב, מעכשיו אתחיל להקפיד על הזמנים, מהטעם שיש נרשמים רבים וגם השלג ממשיך בגלישתו ארצה ומתחיל להיערם. יעלה ויבוא, בבקשה, חבר הכנסת אהוד יתום. ואחריו – חברת הכנסת אורית נוקד. האם זה נאומו הראשון של אדוני? 

אהוד יתום (הליכוד):
       
       לא, זה כבר נאומי השני. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול אפתח ואומר לך, אדוני, עם ניהול הישיבה הראשונה, אני גאה להיות חבר כנסת תחת שרביטך ותחת אישיותך המגוונת ורבת הכישורים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       מי מכיר אותו? 

אהוד יתום (הליכוד):
       
       אני מכיר אותו שנים רבות, תתפלא, אדוני היושב-ראש הקודם. אני מברך גם אותך לרגל צאתך מתפקידך הרם. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       בקרוב אצלך. 

אהוד יתום (הליכוד):
       
       תודה רבה. 
       
       אני רוצה לפתוח ולומר, כמי שנמנה עם ממשיכי דרכו של איסר הראל ז"ל, כמי ששירת בהשראתו בשירות הביטחון הכללי במשך כ=30 שנה, אני כואב את הסתלקותו של גדול מפקדי השב"כ והמוסד, ומשתתף בצער המשפחה, בצער הכנסת ובצער העם. יהי זכרו ברוך. 

	אדוני ראש העיר, ממלא-מקום ראש העיר שדרות, חברי המועצה, תושבי העיר - אני מודה שיש לי זיקה מיוחדת לשדרות, כי יש לי שם משפחה, ורבים מאוד מהחופשים הגדולים ביליתי שם כאשר עדיין לא כבשו את הכבישים וחולות אפיינו את רחובותיה של העיר. 

       בשנות ה=50 נשלחו אנשי שדרות להגשים את חזון הפרחת הדרום והפרחת הנגב, כאשר ה"פדאיון" פשטו על יישובי ישראל בדרום כאילו ההיסטוריה עמדה לה מלכת. אז פשטו ה"פדאיון", והיום מחבלי הרשות הפלסטינית, "הג'יהאד האסלאמי", ה"תנזים" וה"חמאס" למעשה יורים ללא הרף מטחי "קטיושות" על העיר. למעשה, מאז אנחנו מלווים את שדרות בהתפתחותה ובפריחתה. 
       
       העיר הזאת ראויה לכל שבח על כך שבמשך העשור האחרון קלטה כ=12,000 עולים, שמהווים מחצית מתושביה, כאשר 80% מהם עולים מבוכרה וקווקז ו=20% נוספים ממקומות נוספים בברית-המועצות לשעבר.
       
       העיר נאנקת תחת מצב כלכלי וחברתי קשה. יותר מ=10% מובטלים בעיר הזאת. אומנם יש ערים ומקומות נוספים במדינה שכואבים את המצב הכלכלי הקשה, אבל למעשה, היום נמצאת בפוקוס שלנו העיר שדרות, ויש באמת לתת לה טיפול מיוחד ונקודתי. 
       
       אני רוצה לברך אותך, חבר הכנסת עמיר פרץ, תושב העיר שדרות, ראש העיר לשעבר של שדרות, ואני מצטרף למעשה לבקשתך להצדיע לעמידה חסרת הפשרות של התושבים הללו במצב הביטחוני, במצב הכלכלי, במצב החברתי הקשה.
       
       הגירעונות של העיר גדולים ביותר, ויש לי כמה וכמה הצעות פרקטיות.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יתום, אני רוצה להפנות את תשומת לבך ששלוש הדקות תמו, אבל הואיל וזו הפעם הראשונה שאני נמצא על הדוכן כאשר אתה נואם, אני נותן לך עוד דקה של זמן פציעות. אבל כל חברי הכנסת יקפידו, על מנת שיוכלו לעמוד בלוח הזמנים, כי הרשימה ארוכה.

אהוד יתום (הליכוד):
       
       אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.
       
       יש לי כמה וכמה הצעות פרקטיות, ואני מבקש מממשלת ישראל שתמצא לנכון לבחון את מימושן:  א. לסייע באמצעות משרד הפנים בהגדלת מענק האיזון, תקציבי פיתוח וכיסוי הגירעון; ב. להעניק הנחות גם במס וגם בארנונה; ג. לסייע באמצעות משרד השיכון לשדרוג תשתיות ולהשלמת מבני ציבור; ד. לסייע באמצעות משרד התעשייה והמסחר בשדרוג אזור התעשייה ומתן הנחות למפעלים.
       
       יש לדאוג גם לסיוע משרד התחבורה בכל הנוגע לפרויקטים תחבורתיים; לסיוע משרד התשתיות בהקמת מכון ביוב סניטרי; לסיוע משרד הביטחון בהקמת ממ"דים. עדיין יש במקומות הללו שכונות שלמות ללא ממ"דים. אני חושב שאין דבר יותר חשוב מהעניין הזה. על משרד החינוך, בהמשך לפועלה של שרת החינוך, להמשיך לשפר את מוסדות החינוך, ובאמצעות משרד הרווחה, שמטפל ב=50% מהאוכלוסייה, לסייע במצוקה הכבדה ששוררת בעיר. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני מבקש לסיים ולומר, שאנחנו עומדים למעשה חד-משמעית, כולנו, למען העיר שדרות. דעו שאתם בשבילנו ואנחנו בשבילכם. אדוני, אלי מויאל ידידי, וכל חברי מועצת העיר והתושבים, חזקו ואמצו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת יתום. תעלה ותבוא חברת הכנסת אורית נוקד, שתיתן לנו דוגמה איך אפשר לומר הכול בשלוש דקות. 
       
אורית נוקד (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה להביע את תנחומי למשפחותיהם של חבר הכנסת לשעבר איסר הראל ואיש משרד החוץ שלמה ארגוב, זיכרונם לברכה. שניהם לקחו חלק פעיל והיו שותפים אמיתיים בבנייתה של מדינת ישראל, איש איש בתחומו.
       
       כמו כן אני רוצה לנצל הזדמנות זו ולאחל לכל חברי הכנסת ועובדיה הצלחה בכנסת השש-עשרה. ברצוני לציין במיוחד את מזכירות הכנסת על פועלה המוצלח למען פתיחתו המכובדת של המושב הראשון בכנסת הנוכחית והכנת אוגדן המידע מאיר העיניים שהוגש לחברי הכנסת לצורך היכרות עם העבודה הפרלמנטרית ותחומי המינהל והשירותים בכנסת. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראש העיר שדרות, תושבי שדרות, ממשלת ישראל קיבלה אתמול החלטה בדבר מתן סיוע מיוחד לעיר שדרות נוכח מתקפת טילי ה"קסאם" והמצב הכלכלי-החברתי הקשה בעיר. כמו כן הוחלט כי הסיוע יינתן גם לאזורי תעשייה הסמוכים לעיר ולמכללה הנמצאת בתחומה. הסיוע יגובש על-ידי צוות בין-משרדי – בעניין זה אני מקבלת את הערתו של עמיר פרץ - והתוכנית, הדומה במתכונתה לסיוע ליישובי קו העימות בגבול הצפון, תוגש לאישור הממשלה בעוד כשבועיים. הרשו לי לומר כי יש לברך על החלטה זו, שכן מצוקתם של תושבי שדרות מחייבת טיפול מהיר, אמיתי וכן, אשר יאפשר לתושבים לפרנס את עצמם ואת משפחותיהם ולחיות בכבוד. 
       
       המצוקה הנוראה שבה חיים תושבי שדרות מעידה על סדרי העדיפויות השגויים במדינה. אך כולי תקווה כי החלטה זו אכן מעידה על שינוי סדר העדיפויות ובכך מציבה את הנזקקים בראשו. 
       
       אולם, אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת, ראוי להזכיר כי מתקפת טילי ה"קסאם" מקיפה גזרה רחבה יותר מאשר השטח המוניציפלי של שדרות. מתקפת טילי ה"קסאם" לא פסחה על שבעת היישובים הסובבים את העיר שדרות, השייכים למועצה האזורית שער-הנגב ומוגדרים כיישובי סובב-עזה. אני רוצה לציין כי בשנה האחרונה נורו 36 טילים ומרגמות מרצועת-עזה לעבר יישובי האזור, ו=24 מהם נחתו בשבעת היישובים הכפריים. על כן יש מקום לשאול, מדוע גם יישובים אלה אינם מוגדרים כיישובי קו עימות, שהרי לא יעלה על הדעת שהתוכנית האמורה לא תכלול את כלל יישובי קו העימות.
       
       אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת, אני סבורה כי ממשלת ישראל בראשותו של אריאל שרון עשתה רק חצי מהמלאכה הנדרשת. אני קוראת לממשלה לשקול מחדש את החלטתה ולדאוג לתוכנית מאוזנת יותר אשר תועיל לכלל יישובי קו העימות. אני קוראת מכאן לממשלת ישראל לתקן את ההחלטה ולשחרר באופן מיידי את המניעה לבניית שכונות קהילתיות ביישובי סובב-עזה, כפי שנעשה ביישובי קו העימות בצפון. אני משוכנעת כי תיקון זה יהווה מרכיב חיוני בחוסן הקהילתי של תושבי האזור ויועיל למטרה הלאומית של הרחבתה והגדלתה של האוכלוסייה ביישובי סובב-עזה. תודה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת יאיר פרץ, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת חיים אורון.

יאיר פרץ (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, בהזדמנות הזאת אני רוצה לברך את היושב-ראש הנכנס ואת היושב-ראש היוצא. ידידי כאח לי, רובי ריבלין, אני רוצה לברך אותך בתפקידך החדש. אני בטוח ומשוכנע שבאופי שלך אתה תצליח להצעיד את כנסת ישראל לחוף מבטחים באהבה, ברעות ובאחדות.
       
       עמיתי חברי הכנסת, אדוני ראש העיר, סגניו, תושבי העיר שדרות, בימים אלה, כאשר יישובי הארץ בתחום "הקו הירוק" הפכו להיות חלק מהמערכה, כאשר ההתקפות הנפשעות של הפלסטינים מכוונות אל עבר מדינתנו, מדינה שאינה יודעת שקט מהו, ניצבת לה העיר שדרות בלב לבה של המערכה.

	אם בעבר הוזכרה שדרות בשל מצוקת האבטלה שממנה היא סובלת, נוסף כעת המצב הביטחוני, שבא והכניס את תושבי העיר כולם לאותה סירה, והדבר מזכיר לנו את התמונות מקריית-שמונה היורדת למקלטים. אלה מעתיקות עצמן לעיר שדרות וליישובים אחרים הסמוכים לקו העימות. אבל רק בהבדל קטן, אדוני היושב-ראש – אולי כבר שכחנו ואנחנו לא שמים לב אליו – שכאן מדובר בפרטנר שלנו לשלום, באלה שחתמו אתנו על הסכם שבו ברור לכל אחד כי ירי הטילים על תושבים תמימים וחפים מפשע לא ייתכן שיקרה. בציבור בישראל, לאחר אירועי הדמים שעברנו, מבינים לאשורו מיהו אותו פרטנר לשלום ולאיזה שלום מדומה הגענו. שלום שהיה אמור להביא לשקט ולרגיעה באזור, הביא אתו אזורי קרבות וגזרות לחימה חדשות. 

	אדוני היושב-ראש, תושבי שדרות, הנלחמים באבטלה הגואה והולכת, קיבלו פרס וזכו לצערי הרב לסגירת מפעלים. תושבים שנאבקים ונלחמים על פרנסתם, נאבקים להביא את לחמם בכבוד, זכו. וזכינו אתמול לראות בטלוויזיה, על המרקע, את המראות שבהם מפזרים אנשים שנלחמים ונאבקים על קיומם, על הזכות להביא לחם הביתה, והם זוכים לפיזור בגז מדמיע.  

	אדוני היושב-ראש, העובדים המפוטרים מיתוספים בכאב לב למעגל האבטלה המכה בעיר, לאלה שמנהלים מלחמת קיום יומיומית ונמצאים בחיפוש מתמשך אחר מקור הכנסה שיביא לרווחה כלכלית. 

	עמיתי חברי הכנסת, עלינו לקום היום כולנו, ללא הבדל מפלגות, ולזעוק את כאבם של המפוטרים ולקרוא לממשלה למנוע את סגירת המפעל, לתת עדיפות לעיר שדרות, לכלול אותה בטיפול נקודתי לאלתר, ובכך לאפשר העברת תקציבים שיאפשרו פיתוח מואץ, מציאת מקומות עבודה למיגור האבטלה והמצוקה. 

היו"ר ראובן ריבלין:

	נא לסיים. 

יאיר פרץ (ש"ס):

	אדוני היושב-ראש, אני בטוח, בעזרת השם, שצה"ל יטפל בבעיות הביטחון ויביא שקט לעיר שדרות. מה שהיום נחוץ לעיר שדרות, ובדחיפות, זה טיפול בבעיות החברתיות והכלכליות ומיגור האבטלה. 

	אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני רוצה לנצל את הבמה הזאת ולפנות לשרת החינוך, גברת לימור לבנת, לתמוך בפסטיבל התקשורת שמתקיים מדי שנה בשנה בעיר שדרות. השנה מרחפת סכנה שהפסטיבל לא יתקיים בגלל העדר תקציב. לכן אני פונה לשרה ומבקש לתמוך בפסטיבל שיתקיים בחודש מאי 2003. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:

	תודה רבה לחבר הכנסת פרץ. חבר הכנסת חיים אורון, בבקשה. אחריו - חברת הכנסת אתי לבני, ואחריה - חבר הכנסת אחמד טיבי. 

חיים אורון (מרצ):

	אדוני היושב-ראש - וברכות להיבחרך - אדוני ראש העיר שדרות, חברי המועצה ותושבי שדרות שבאתם לכאן לדיון לא קל גם מבחינתכם. יכול להיות שהייתם מעדיפים להשתתף בדיון בכנסת שהיה מציין את שדרות באיזה יום חג, על כוחה - שיש בה, על מעמדה - שיש בה; אבל אתם באים לכאן היום במציאות מאוד מאוד קשה. 

	אני רוצה לדבר בעיקר על שדרות, ולכן לא אתווכח עם החברים שחושבים שצה"ל יפתור את הבעיה הביטחונית של שדרות. רק צה"ל לא יכול לפתור אותה, אדוני היושב-ראש, ואם למעשים שצה"ל עושה לא נוסיף מהר ובאופן מיידי מעשים מדיניים, אנחנו עשויים להמשיך ולשלם את המחיר הקשה ששדרות משלמת עכשיו יום-יום. אני אומר "אנחנו", כל תושבי ישראל. אני אומר "אנחנו" כאיש הנגב. אני אומר "אנחנו" כמי שחי בקצה השני של הגבול, בצד המזרחי שלו, בגבול אחר. אין ביטחון רק בכוח, ומי שמאמין שבאמצעות כוח הוא יפתור את הבעיה הזאת – חלק מאלה שאומרים את זה יודעים שהם לא אומרים אמת. 

	אבל, אדוני היושב-ראש, אני שואל את השאלה מעבר לנושא הביטחוני. הייתי חבר הממשלה כשעסקו בקו העימות באזור הצפון. אני זוכר שרים שחזרו מביקורים בקריית-שמונה, במושבים, ביישובים הערביים לאורך הגבול ובקיבוצים ואמרו: לא ידענו שהמצב כל כך קשה. אדוני היושב-ראש, אנחנו באמת לא יודעים, או שאנחנו עוצמים עיניים במכוון עד שנופל "קסאם" או עד שנופלת "קטיושה"? 

       ואני אומר, ואני יודע שמה שאני אומר הוא אמירה קשה: אנחנו במודע עוצמים עיניים. כי נוח לנו לעצום עיניים. אנחנו יודעים שערים כמו שדרות נמצאות במצב אבטלה מתמשך וקשה, בשיעורים גבוהים מאוד מהממוצע הארצי. אנחנו יודעים שיותר מ=28% מתושבי העיר שדרות נמצאים בטיפולה של לשכת הרווחה, לא בגלל ה"קסאם" – הרבה קודם. אנחנו יודעים שהפריפריה במדינת ישראל נמצאת במצב הולך ומחמיר, מקופחת. הפריפריה –  במיוחד כשמדובר על הגליל ועל הנגב. ושדרות, כמו יישובים נוספים, משלמת את המחיר הקשה הזה שאנחנו דנים בו היום. 

	אני בעד טיפול נקודתי בשדרות. ביקרתי שם אתמול, ישבתי עם ראש העיר וחברי מועצת העיר וניסינו לבדוק מה ניתן ללמוד מהמודל של קריית-שמונה לגבי שדרות בטיפול הנקודתי של קו העימות, ואני חושב שניתן ללמוד הרבה וניתן לעשות דברים. אבל אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, ולומר לכולנו: במשק ישראלי שאינו צומח שלוש שנים, ימשיכו תושבי שדרות לשלם מחיר קשה מאוד. בתקציב מדינה שיקוצץ ב=15 מיליארד שקלים בימים הקרובים, כל ההטבות שיינתנו לשדרות לא יכסו את מה שיועד לאנשי שדרות ויקוצץ מהם בקיצוצים בתקציב. זאת המשמעות של המהלכים שנעשים בשנים האחרונות וזה המחיר שמשלמים עליהם. אי-אפשר להמשיך ללכת בדרך הזאת ולא לראות שזאת דרך שמובילה אותנו לאין-מוצא, שהמשמעות שלו היא יישובים שמסיבה ביטחונית או מסיבות אחרות יוכו מכות שקשה יהיה מאוד לצאת מהן. 

	אני חי בנגב קרוב ל=50 שנה, ואני בטוח שהנגב יכול להיות מקום פורח לתושבי ישראל; בקיבוצים, במושבים, בעיירות – נפסיק כבר לקרוא להן עיירות פיתוח – ובבאר-שבע. זה לא יבוא מעצמו. אפשר לעשות את זה. מאות מטרים משדרות, בעצם בתוך שדרות, יש מכללה שהופכת להיות אחד ממוקדי ההשכלה המרכזיים בארץ. היא יכולה להיות מקור לכוח ולעוצמה. יש מערכת חינוך בשדרות, יש אזורי תעשייה שנאנקים תחת המשבר הכלכלי. ואני רוצה לצרף את זעמי נוכח המראות הנוראיים שראינו אתמול - השימוש בגז מדמיע נגד עובדים שאמרו: אנחנו רוצים לעבוד. 

	אותם עובדים, שבדיון בשבוע הבא האוצר יסביר לנו כנראה שהם בעצם לא רוצים לעבוד, שצריך לכן להקטין את תשלומי הבטחת ההכנסה שלהם, כי הם בעצם לא רוצים לעבוד – הם כל כך לא רוצים לעבוד שהם מוכנים לקבל גז מדמיע על עבודתם. 

       אדוני היושב-ראש, כפי שאמרתי קודם, צריך לעשות מאמץ מכוון וישיר כלפי שדרות.  בלי שתשתנה המדיניות כולה לא נוכל להרים את המעמסה הזאת, ועם כל שנה שתעבור יהיה הרבה יותר קשה להרים אותה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.  רשמנו לפנינו שבכל מקום שבו נאמר שדרות צריך לומר שדרות, בשי"ן שמאלית.
       
       חברת הכנסת אתי לבני ביקשה להתחלף עם חבר הכנסת חמי דורון.  יבוא חבר הכנסת חמי דורון; אחריו - חבר הכנסת אחמד טיבי; אחריו - חבר הכנסת דוד לוי; אחריו - חבר הכנסת אברום בורג. אדוני נואם את נאומו הראשון.
       
חמי דורון (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני ראש העירייה, סגני ראש  העירייה, תושבי העיר שדרות, בשנה האחרונה חיים בשדרות כ=23,000 תושבים תחת איום הולך ומתגבר של טרור פלסטיני ותחת איום מפחיד לא פחות של המצב הכלכלי הרעוע והמיתון המתמשך שבו שרויה מדינת ישראל. 
       
       כ=35% מתושבי שדרות מטופלים על-ידי שירותי הרווחה העירוניים. כחבר מועצת עיר עד לפני כשבוע, אני חושב שמדובר  במספרים בלתי סבירים ובלתי הגיוניים. נתונים אלה מדאיגים, ואין אדם יכול להישאר אדיש נוכח המצב שרק הולך ומחריף.
       
       הדם בוער למראה התמונות הקשות שהגיעו ממפעל "רשף טכנולוגיות", שבהן נראו מפוטרים חסרי אונים מול שערי המפעל. לבי עמם, משום שלא רק שניחתה עליהם מכת פיטוריהם, אלא גם נעשה כנגדם שימוש ברוטלי בגז מדמיע. זו עליית מדרגה באמצעים שנוקטים מפעלים נגד עובדיהם, תופעה הראויה לכל גינוי, ועל הכנסת להוקיע תופעה ממין זו.
       
       41 ממפוטרי "רשף טכנולוגיות" מצטרפים ליתר המובטלים בעיר, ויחד עם שאר תושבי שדרות והנגב המערבי מוצאים את עצמם בימים אלו גם במציאות ביטחונית עגומה שמתבטאת בירי חוזר ונשנה של רקטות "קסאם" על עירם.  רק אתמול אחר הצהריים נורו חמש רקטות נוספות, ואחת מהן נחתה בלב העיר ורק בנס לא היו נפגעים בנפש. 
       
       אני מבקש לשלוח ברכת הצלחה לחיילי צה"ל העושים בעיירה הפלסטינית בית-חאנון ופועלים ימים ולילות להסרת האיום מעל שדרות ומיתר תושבי הנגב המערבי.  
       
       אני משתתף בצערה של משפת לב מחולון, שאיבדה את בנה, סמל דורון לב, בפעולה הצבאית ברצועת-עזה.
       
       אני מבקש לברך על החלטת הממשלה מיום ראשון האחרון להעניק לשדרות מעמד של יישוב קו עימות, על כל המשתמע מכך. למרות המצב הכלכלי הקשה, אני מקווה שההחלטה לא תירשם כמס שפתיים והסיוע יתבטא בקרוב גם בספרי התקציב וגם בחקיקה. רק עידוד יוזמה פרטית באמצעות הענקת הקלות ליזמים ימריץ היום יזמים להשקיע בעיר ובכך להעניק זיק של תקווה לתושבי המקום.
       
       בראש ובראשונה אני מבקש לברך את תושבי שדרות על עמידתם האיתנה אל מול הטרור הפלסטיני על אף המציאות הכלכלית הקשה שנכפתה עליהם בשנה האחרונה. יישר כוחכם.
       
       אדוני היושב-ראש, אני מבקש להוסיף ולברך גם אותך, כיתר חברי ועמיתי מקודם.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יש לך עוד 24 שניות.

חמי דורון (שינוי):
       
       אבל אני משתדל למצות את הזמן כפי שנכתב בתקנון.  תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יפה.  אני מאוד מודה לך.

יוסי שריד (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, בכל מקום שנאמר שגויה בשי"ן שמאלית צריך לומר שגויה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בלי כל ספק.  אני מקבל את ההערה.  מעתה בכל מקום שאמרתי שגויה בשי"ן שמאלית אומר שגויה.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       בכל מקום שנאמר שריד ייאמר - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בכל מקום שנאמר שריד ייאמר שריד.

קריאה:

	שהיד.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת אחמד טיבי יקיים שלא על חשבון זמנו את מנהג הבית שבו הוא מברך חבר כנסת הנואם לראשונה. אני זוכר שכאשר אני זכיתי, יחד עם חבר הכנסת חיים אורון, להצטרף לכנסת בשנת 1988, חבר כנסת היה מדבר אולי ארבעה חודשים לאחר שנבחר לכנסת. היום חברי הכנסת הם חברי כנסת.  זאת אומרת, יש היום חברים שנולדו להיות חברי כנסת.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, היום חבר הכנסת מדבר סתם ארבעה חודשים.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני היושב-ראש, מי כמוך יודע, שהרי היית יושב-ראש. בבקשה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, קודם אני מברך אותך בשבתך כיושב-ראש בפעם הראשונה כשאני נואם. אומנם בהצבעה נמנעתי, כפי שחברי נמנעו, אבל אומר את מה שהרגשתי:  ההימנעות היתה יותר קרובה לאמירת "כן" מאשר לאמירת "לא".

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה אומר שכשאתם אומרים "לא" אתם יודעים איך לומר את זה.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       הפעם.

חיים אורון (מרצ):
       
       זאת היתה הימנעות חיובית.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       הפעם זו היתה הימנעות במובן החיובי של המלה.
       
       נדמה לי שחבר הכנסת דורון מראשון-לציון הוא איש העוסק במקצוע הביטוח.  הוא היה חבר מועצת העיר ועשה שני דברים טובים: א. הוא נכנס לכנסת ובזה אני מברך אותו; ב. הוא הכניס את ספי ריבלין במקומו למועצת העיר ראשון-לציון, ועל כן הברכה היא כפולה ומכופלת. אני בטוח ששם יהיה מעניין ואני מקווה שגם כאן יהיה מעניין לך ולכל חברי הבית.
       
       אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת אורון דיבר על קריית-שמונה כמודל, אני רוצה לדבר על 
קריית-שמונה כתסמונת, כסינדרום. עיר שנמצאת במצוקה כלכלית-חברתית קשה במשך שנים, במשך תקופה ארוכה, עולה לכותרות ומקבלת תשומת לב – יש אפילו ישיבה מיוחדת של הבית למען תושבי העיר – רק לאחר שהמצוקה הופכת להיות כמעט אסון וטילים, או פצצות, ומצוקה ביטחונית מיתוספת למצוקה הכלכלית-החברתית.
       
       לפעמים, פגיעה בכבודו של אדם על רקע כלכלי-חברתי משפילה הרבה יותר מאשר פציעה של כדור או של טיל. הדברים חמורים. אנחנו רואים אנשים שנוברים בפחי אשפה והדברים יכולים לגרום לזעזוע רגעי מול מסך הטלוויזיה או כשאתה רואה את זה, אבל זה לא מביא להתלכדות של כלל חברי הבית, של הכנסת, של הפרלמנט, של הבית העליון, כדי לזעוק את זעקת אלה שסובלים ממצוקה חסרת תקדים.  למה צריך מצוקה ביטחונית, אדוני היושב-ראש, כדי ללכד את הבית סביב נושא שהוא בהסכמה כללית -  זכותו של אדם לחיות בכבוד ולהביא לבני משפחתו פרנסה כפי שזה נעשה באזורים אחרים של המדינה. הדברים נכונים לא רק לקריית-שמונה, הם נכונים בעיקר לשדרות כפי שאנחנו דנים היום.
       
       אמרתי בעבר, ואני אומר גם עכשיו, שיש להוציא את האזרחים ממעגל האלימות. פגיעה באזרחים על-ידי פצצות, טילים, פסבדו-טילים, טילים למחצה משני עברי "הקו הירוק" – בשדרות, בעזה ובמקומות אחרים - היא דבר שלא ייעשה. על כן יש להוציא את האזרחים מחוץ למעגל האלימות. זכותו של אדם לגור יחד עם בני משפחתו בכבוד ובביטחון היא זכות מקודשת.
       
       חבר הכנסת אורון, אמרת שצה"ל הוא לא התשובה למצוקה של שדרות. א. אני מסכים אתך; ב. אני חושב שאם רק צה"ל פועל, זה רק מחמיר את הבעיה ולא פותר אותה.  סוף סוף ראש הממשלה אמר 
ליושב-ראש האופוזיציה בפגישה השנייה, שבלי פתרון מדיני המצב הכלכלי ילך ויחמיר.  "בוקר טוב אליהו", "בוקר טוב, אריאל".  הרי כל הזמן חצי מהבית הזה אמר את הדברים האלה. הוא אמר, שככל שהעימות המתמשך בין שני הצדדים הולך ומחמיר, הכלכלה תלך ותסבול. ומי יסבול?  הרבדים הנמוכים, החלשים של החברה בישראל:  שדרות – אמרנו, קריית-מלאכי - אמרנו, אבל מתוך 20 היישובים עם שיעור דורשי העבודה ושיעור האבטלה הגדולים ביותר, ה=20 הם תמיד יישובים ערביים: כפר-מנדא, רהט, תמרה.
       
	על כן זעקת הרצון לחיות בכבוד, בלי "להזדקק"  לטיל על מנת שהבית ירגיש אמפתיה, היא זעקת כולם. חלק משריה של ממשלת ישראל דיברו כאן כאילו הם שרים חדשים בממשלה חדשה, שלא אחראים למצוקה של תושבי שדרות, לא הם אלא מישהו אחר – לא שרת החינוך, לא שר העבודה והרווחה, לא משרד האוצר. אדוני סגן שר האוצר, דיברת כאילו תוך כדי הסתגלות לעובדה שאתה הופך להיות אופוזיציונר קשה ובוטה בבית הזה. על כן אני חושב שהזעקה צריכה להיות קולקטיבית, להפנות תקציבים מצד אחד לכל היישובים הנזקקים, ואכן להפנות משאבים למסלול המדיני, שם תהיה העזרה הישירה למצב הכלכלי, שהוא החמור ביותר מאז 1953. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי. חבר הכנסת דוד לוי, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת אברום בורג. 

דוד לוי (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, ראשית, עונג הוא לי לברך אותך ולומר לך, שאני בטוח שתדע לנווט את דיוני הכנסת, שסביר להניח שבתקופה הזאת יהיו סוערים, אל חוף מבטחים שבו איש יכבד את רעהו ובו נוכל להתגאות. כי גם בתקופות קשות הכנסת מודעת לאחריות כל אחד ואחד וכולנו יחד תחת שרביטך, שנחוץ לא רק מבחינת הסמכות שבידך, אלא גם מבחינת הסבלנות והסובלנות הידועות שבהן נהגת בכל תפקיד בתוכנו. אני ממש מאושר לראות אותך יושב על כס יושב-ראש הכנסת. לא אוסיף, לא זיכרונות ובוודאי לא רשמים, אלא רק אביע את הסיפוק החם שיש לי כשאני מברך אותך היום הזה מעל הדוכן הזה. בהצלחה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חן-חן, אדוני. תודה רבה. 

	חבר הכנסת בורג, אדוני הוא מוקד לעלייה לרגל, אך כיסאו נמצא ליד דוכן הנואמים. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אתה מבקש שנזיז את דוכן הנואמים?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני אשקול זאת, אדוני, אבל בשלב זה יש לי קושי. 
       
דוד לוי (הליכוד):
       
       כפי שאתה מכיר אותי, גם לו יכולת להזיז את הדוכן, אותי לא תזיז. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני שוב לוקח דברים באופן אישי?

דוד לוי (הליכוד):
       
       לא אישי, אני משיב לך על מנת שתדע מה היה צפוי לך לו רעיון זה היה באמת מפתה אותך. 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       נראה את רובי מוריד אותך אחרי שלוש דקות.

דוד לוי (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כבוד ראש העיר, ממלא-מקומו, חברי מועצת העיר, תושבי שדרות, רבותי חברי הכנסת, חשוב עד מאוד שבמצב שכזה, שבו עוברת על שדרות תקופה קשה, קשה מבחינת המבחן הנוסף אשר מחייב אנשים להיות – כן, זה נשמע במרכאות – גם גיבורים, גם מאמינים, גם אזרחים טובים, גם פטריוטים מקומיים, לעמוד בשני המבחנים כאחד, אנחנו מזדהים אתם, וכל אחד אומר את אשר הוא חש בראותו את התלאות של היישוב הזה ואת התמונות שראינו אתמול. זה דבר גדול שהכנסת עומדת לצדם ומביעה את הזדהותה אתם, אבל בכך לא סגי, אדוני היושב-ראש. אנשים שבים הביתה, התקווה שם גדולה, יודעים הם כי הכנסת מקיימת דיון מיוחד בעניינם. מי שחי בתוך עמו יודע, שהן התושבים והן מנהיגיהם, נציגיהם, יקומו מחר ליום חדש ובו אותה שגרה, ושום בעיה לא תיפתר אלא בחלוף הזמן. לכן ההחלטה של הממשלה היא במקומה, אבל הבעיות נותרות במקומן, ומי יודע כמה זמן. 
       
       אדוני היושב-ראש, על הכנסת להביע את סלידתה מן התופעה הזאת, שבה אזרחים מודאגים וכואבים מפגינים על מקום עבודתם, על הזכות להתקיים בכבוד, והם נתקלים באנשי אבטחה, שמקבלים את שכרם כדי לבלום אותם. ראינו את התמונה עם הגז המדמיע, של אמהות ואבות ובנים מוכים ומושפלים ובוכים. אין לעבור על זה לסדר-היום. הכנסת צריכה לומר את דעתה בעניין הזה, כי אם זה לא ייפסק ואנשים אלה לא יבואו על עונשם, אלה אשר מימנו אותם ואלה אשר השתמשו בגז מדמיע נגד אזרחים טובים –  זה יהפוך לאמת מידה. עלינו לסלוד ממנה ולדחות אותה מכול וכול, שלא תהיה עוד בנוף שלנו. 
       
       דבר שני, אדוני היושב-ראש, יש החלטה שהיא פשוטה והיא חייבת להתקבל כדי להמחיש את הדאגה של הממשלה לבעיותיה של שדרות, ואפשר לקבל אותה מייד. לא בשמים היא. לא מדובר בטקסטיל שמביאים מן המזרח הרחוק, לא מדובר בדברי מותרות שמייצרים ומחפשים קליינטים. מדובר בתוצרת שהמזמין הוא צה"ל, ועוד לא הגענו אל המנוחה ואל הנחלה, ולכן בדברים האלה צה"ל משתמש והוא צריך אותם יום-יום. אם מדובר בסדרי עדיפויות, אז ראש הממשלה ושר הביטחון צריכים לקבל החלטה: עד אשר יימצא פתרון, המפעל הזה לא ייסגר. לבשורה הזאת מצפים תושבי שדרות, והיו דברים מעולם. שאיש לא יאמר: אי-אפשר.

יוסי שריד (מרצ):
       
       הבטחה ניתנה, אין בעיה עם הבטחות. שר הביטחון היה שם. 

דוד לוי (הליכוד):
       
       כן, זה מזכיר לי את עכו, חבר הכנסת יוסי שריד. זה נכון, ניתנה הבטחה. 
       
       לא יקרה שום דבר, כי אנחנו עדיין לא יושבים איש תחת גפנו ותחת תאנתו. התוצרת הזאת נקנית ממקומות אחרים, וצריך לתת עדיפות לשדרות כדי שהמפעל הזה לא ייסגר. זה מתחייב, ועל הכנסת להמליץ על הדבר הזה ולעמוד על כך. לא יקרה כלום; יקרה רק דבר אחד: כמה משפחות יוכלו להתקיים בכבוד. 

       עניין נוסף. בעצם ימים אלה, עם כל הטרגדיה שפוקדת אותנו במקומות רבים, ונוכח המצב הכלכלי הקשה, מוציאים אנשים מבתיהם. הם לא מסוגלים לשלם את המשכנתה. צריך לתת עכשיו הנחיה להפסיק את הצעד הנורא והאיום הזה. לא יעלה על הדעת שמשפחה עם הילדים שלה, ואנחנו מדברים על "קסאם" ועל גז מדמיע,  ומישהו עוד חושב כימים ימימה - חופשי להוציא משפחה שאינה יכולה לשלם את המשכנתה. לאן? לרחוב. 

	העירייה נמצאת במצב שהיא לא יכולה לקיים את השירותים לתושבים האלה. צריך זריקה מיוחדת. צריך לתת, ומייד, מענק, עד אשר יוכלו למצוא את הפתרון שעליו כולנו מדברים, אבל ספק אם יהיה. אני יודע איך ועדות עובדות. אני יודע כמה יושבים אחר כך על מסקנות, וכמה כל שר בא ומראה מה הוא עשה. אילו, אדוני היושב-ראש, היית מבקש ששרים, שרי הממשלה, יבואו לכאן, וכל אחד יאמר מה עשה למען שדרות, היתה מתקבלת התמונה הבאה: כולם עושים בהוצאה מעל ומעבר, וכאילו יש לנו אוכלוסייה מזוכיסטית, ולא כזה המצב. המצב קשה מאוד. המצב הוא שאין תקווה. אותו דור צעיר שעליו אנחנו מדברים, מתפארים בו ומרעיפים עליו שבחים כאן, אין לו איפה לעבוד; המקומות של ההורים בסכנה, דור ההמשך אין לו אלא להיפלט מן העיר.

	עוד דוגמה אחת, אדוני היושב-ראש, כדי שנדע. שני דברים כואבים, שפשוט איש אינו מאמין שקיימים בארצנו. בשדרות זו, בלילה, אין מוקד חירום. מי שזקוק לטיפול רפואי לילד, לאשה, לו עצמו, אין לו לאן ולמי לפנות.  האם שמעתם הפקרות שכזו?  או תושב במצב כזה, מובטל, צריך בלילה ביקור רופא -  100, 150 שקל במקום. והוא מבוטח. אם אין לו 150 שקל, לא יהיה לו רופא. או אם צריך לקחת את הבן או האשה לבית-החולים, לחדר מיון, זה דבר שממש גובל בפיקוח נפש, אמבולנס עולה 500 שקל, כי אין להם שם בית-חולים.   אז שנדע מה המס המיוחד, הנוסף, המוטל על אנשים במקומות אלה. על מה אנחנו מדברים?

	אין לי ספק שכל חברי הכנסת יש להם סימפתיה לתושבי שדרות. אבל לא זה מה שמתבקש היום. ונצדיע, וכולנו נצדיע -  מה זה ייתן להם? זה  ייתן לאמא מה לבשל לילדים? מה  זה ייתן לאותו אבא? מה  זה ייתן לאותו חולה? מה זה  ייתן לאותו ראש עיר? מה זה  ייתן לאותם שירותים שאי-אפשר לקיים אותם? 
	
	לכן, אדוני היושב-ראש, יש דברים שצריך מייד. המאבק של שדרות על אמבולנס לטיפול נמרץ היה ממש – מי שעקב -  כקריעת ים-סוף, עד שהיתה צריכה להיות לתקופה מוגבלת החלטה של שר הביטחון, שבמקרה, בגלל הטילים, ביקר שם. אחרת גם האמבולנס הזה לא היה. אותו דבר  - מוקד חירום. 

	לכן, אדוני היושב-ראש, בבואנו לתת תוקף, חוץ מהמלים, לדיון הזה – ואני מברך אותך באמת על הדיון המיוחד הזה, שאין לי ספק שכל חברי הבית מתאחדים בו – צריך לצייד את האנשים החוזרים לעירם, לבתיהם, באיזו בשורה, שהכנסת לא יוצאת ידי חובה על-ידי זה שהתייחסה לנושא והיא מחכה לוועדה. אלא יש לקרוא -  ואתה יודע איך לעשות את זה, אדוני היושב-ראש, ויש לך גישה – לדברים הספציפיים האלה מייד, אס.או.אס. יש בעיה לראשי הערים במקומות האלה: אם הם זועקים, אומרים להם שפגעו בתדמית של היישוב; אם הם שותקים, איש לא יודע מה עובר על התושבים האלה, עד שטיל בא כדי להעיר אותנו מתרדמתנו.

	לכן, אדוני היושב-ראש, יש דברים שצריך לעשות, ולעשות מייד. דיברה שרת החינוך, ואני מעריך את דבריה, על הילדים שאוכלים. לא כל הילדים זוכים למנה חמה. יש הרבה ילדים שאין להם. לא כל הילדים יש להם יום לימודים ארוך. לא כל הילדים יוצאים אל אותם החוגים שהתפארנו בזמננו עם שיקום השכונות שעשינו למענם. אם אין מאין לשלם, לא מקבלים אותם. מהגיל הזה הם נדחקים ממש אל שולי החברה, ואסור שמקומות כמו שדרות יידחקו לשולי החברה.

	בשעה זו אנחנו מלווים בתקווה שתבוא הבשורה, אדוני היושב-ראש, בכך שנדאג, עד אשר הוועדה תגבש את המלצותיה, שאת האס.או.אס. הזה, את הדברים הדחופים, המיידיים, יעשו, ובאמצעותך, במישרין.  תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת דוד לוי. שר הביטחון יופיע מחר בפני הכנסת בשעת שאלות ויבקש להתייחס ישירות לנושאים הקשורים בשדרות, ואז גם נביא הצעות החלטה שעליהן נצביע.
       
       אני מזמין את חבר הכנסת אברהם אברום בורג, היושב-ראש היוצא של הכנסת. בבקשה. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה - - - 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, למה אין שר? 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       צמצמו את הממשלה פשוט. צמצמו את הגודל, אז אין מספיק מי שיישא בעול.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היו כאן כמה שרים.

רן כהן (מרצ):
       
       הם דנים עכשיו איך לפתוח את המפעל מחדש...

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האם חבר הכנסת גפני שואל אותי זאת כאיש הקואליציה?

משה גפני (יהדות התורה):
       
       תמיד.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אשמח לשאול את האנשים הנוגעים בדבר.  על כל פנים, חברי הכנסת, אנחנו נדאג לכך. הפעם הדיון הוא דיון של הכנסת. כמה שרים התכבדו, באו ודיברו בנושא העיר. אני בהחלט חושב שלא יתקיים דיון בלי שחברי ממשלה יהיו נוכחים כאן. אנחנו עוד נארגן, ראה תראה.
       
       אדוני, היושב-ראש היוצא, חבר הכנסת אברום בורג.

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשי העיר שדרות, פרנסיה, אנשי הסביבה באשר הם, אני מברך את אדוני היושב-ראש על היוזמה לדיון המיוחד הזה היום. בתקופת טרם זריחתה ופעולתה המלאה של הכנסת החדשה, טוב שהכנסת תתמקד בכמה נושאים שיש בהם משום איחוד של הבית ולא באים רק לפלג אותו, וברשותך, אנסה להציע בסופה של הישיבה איזו הצעה שיכול שתסכם חלק מן הדברים שנאמרו כאן.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. 

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       שמעתי, אדוני היושב-ראש, את דברי שרי הממשלה טרם נוטשם את המליאה, והקשבתי לפעולה הנפלאה שנעשית בשדרות מטעם הממשלה בשנים האחרונות ובתקופה האחרונה, ואני פשוט לא מבין על מה מלינה העיר ועל מה מלינים פרנסי שדרות. שמעתי פשוט את הממשלה ואת מעשיה ופועלה במקום, ודומני ששדרות צריכה להתפטר. זאת אומרת, אין מקום למסקנה אחרת: או ששדרות לא בסדר, או שהממשלה לא בסדר. מכיוון שלא יעלה על הדעת שממשלת ישראל היא לא בסדר, אני מניח ששדרות צריכה להתפטר. לא כן, ידידי, חבר הכנסת עמיר פרץ?  
       
       אלא מאי, דומני שגם שרי הממשלה מבינים שהמספרים הסטטיסטיים שזרקו כאן הם כל כך מבישים, הם עלה תאנה כל כך קטן על ערווה כל כך גדולה, שהם פשוט עזבו את המליאה כדי לא לראות את הבושה. זאת האמת לאמיתה. משום שהאמת מבישה, ושדרות איננה אלא דוגמה למערכת שלמה של קריסה חברתית גדולה בכל החברה הישראלית. יהיו שיתלו את זה בנושא המדיני, יהיו שיתלו את זה בנושא הכלכלי. כך או כך, לא היתה חובה שזה יגיע לכך. כך או כך, יש פתרונות. כך או כך, יש מחדלים. כך או כך, מישהו לא עשה משהו כדי ששדרות לא תגיע למצבה הנוכחי.

	אני מוכרח להגיד, שכאשר ראיתי את תמונות הפינויים והגז המדמיע - וזכרו איך זה עובד: יום אחד רואים את העירקים עם תמונות של גז מדמיע, שהם זרקו על המיעוט הכורדי בצפון המדינה, ובאותו יום רואים עוד איומי גז במלחמה כימית במדינת ישראל, ואתה אומר לעצמך: מי צריך כבר אויבים? מי כבר צריך אותם? אנחנו מסתדרים לבד. כבר לא צריך טילים ולא צריך מסכות אב"כ, לא צריך כלום, זה קורה לבד.

	כאשר אני שואל את עצמי מה זה ה"קורה לבד" הזה, אני אגיד את הדבר הבא: במציאות החברתית שבה נמצאת מדינת ישראל, כנראה יש אנשים, יש מגזרים ויש שליטים - כי שלטון שולט - שאיבדו את הבושה, ועוד יותר גרוע, איבדו את הרחמים. ומדינה בלי בושה, וממשלה בלי רחמים – מסוכנות. 

	אם זאת הממשלה היוצאת, אני חרד מה יהיה עם ממשלת צפון תל-אביב, יהודה, שומרון וחבל-עזה, שהולכת להיכנס בימים הקרובים לתפקידה. הולכת להיות כאן ממשלה, בהצהרה, שהנושא החברתי איננו הנושא המרכזי שמעניין אותה. צפון תל-אביב מעניין אותה. הרוקפור מעניין אותה. העובש בגבינה מעניין אותה. סוג היין מצרפת מעניין אותה. יהודה, שומרון, חבל-עזה ואפי איתם מעניינים אותה. אני לא בטוח ששדרות מעניינת אותה.

	אז אתה אומר לעצמך: במציאות הזאת, אולי המעט, המעט שאפשר לעזור ולגונן על מקום כמו שדרות, יכול שיימצא כאן במליאת הכנסת. יש יעד אחד מעשי, והוא יעד שהמליאה לא יכולה לעשות בו כלום, והוא ההגנה הביטחונית על תושבי העיר. איך משיגים אותו, איך עושים אותו – לממשלה פתרונים, למדינאות פתרונים. אבל יש גם יעד סמלי. בעיני, יש חשיבות עצומה לא לתת לשדרות להפוך, חלילה, להיות שוב סמל של מסכנות. אני מתנצל על המלה "שוב". 

	דומני שהפעם הראשונה שהייתי בעיר היתה כאשר חבר הכנסת פרץ היה ראש עיר צעיר, ודיברו אז על המהפכה. נכון? זה היה הביטוי? אני רואה את זהר מניד בראשו. אמרו: לוקחים עיר שנמצאת במצב א', ואגב חינוך ואגב מתנ"ס ואגב תרבות ואגב מוזיקה ואגב חברה מנגנת או עיר מנגנת - לוקחים עיר ממצב א' והופכים אותה לסמל של מצב ב'. והרבה מאוד שנים זה קרה, בעיר עצמה ובדיאלוג בין העיר לסביבותיה. לא קל, לא פשוט, עם הרבה מאוד חיכוכים - זה קרה. הפחד הגדול שלי הוא, שמה שקורה עכשיו הוא שאנחנו נסוגים לאחור ולא מתקדמים קדימה.

	אני מבקש מן הכנסת ומן הממשלה לנצל את המצב הרע שנוצר, כדי לפחות להציל את שדרות. כבר מיקדנו את תשומת הלב בשדרות, אנחנו כבר מתעסקים בנושא הזה, אולי נציל עיר אחת ממלתעות החורבן. עיר אחת, לא יותר מזה.

	אדוני יושב-ראש הכנסת, הזמן קצר, המלאכה מרובה. ואני מודה לך על שנתת לי שלוש דקות מהשעון של דוד לוי, לא מהשעון הרגיל. אני מאוד מודה לך.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יש ליושב-ראש הזכות לראות את השעון כמו שהוא רוצה.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       ודאי, ללא ספק. אין חכם כבעל ניסיון. 

	אני חושב שהיה דיון אחד בכנסת הקודמת שאדוני היה שותף פעיל בהכנתו, בקיומו ובהצלחתו, וזה הדיון שבו מיקדנו את תשומת לבה של הכנסת בעיר לוד. התקדמנו. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       מה יצא מזה?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני סגן שר האוצר, לא עשית דבר למען לוד?

אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אני רוצה להציע הצעת החלטה שאומרת כך: הכנסת התכנסה ביוזמת יושב-ראש הכנסת לדיון בנושא מצבה הקשה של העיר ושל תושביה. בתום הדיון הכנסת מחליטה:  1. הכנסת מגנה את האלימות כנגד העובדים שעמדו על זכותם לעבודה הוגנת ולחופש ביטוי. הכנסת תובעת מן הממשלה לפעול נגד האחראים למעשה ולמנוע את הישנות המקרה; 2. בעוד חודש ולאחר הקמת הממשלה החדשה, תתכנס מליאת הכנסת לישיבה מיוחדת, בהשתתפות כל שרי הממשלה האחראים לנושאים הנוגעים לעיר שדרות. שרי הממשלה ידווחו לכנסת על פעולתם הנקודתית למען העיר, תושביה וסביבותיה; 3. הכנסת קוראת לממשלה לחדש את ההזמנות ממפעלי העיר עד להפעלתה של תוכנית הבראה מקפת לעיר.
       
	דומני, אדוני היושב-ראש, שכאשר יסכמו את כל הדיון כולו, על דעת כל חברי הכנסת, אלה שלושת הנושאים המרכזיים. הוסף מעט או גרע מעט, דומני שהחלטה מן הסוג הזה, כמוה כסיכום נאות של דיאלוג נכון בין הכנסת לבין העיר שדרות. תבוא על הברכה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה לחבר הכנסת אברום בורג. הייתי מבקש שהדבר גם יופנה ליושב-ראש סיעת הליכוד, על מנת שהוא יבחן ויראה אם הוא מסכים.

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אני רוצה להגיש הצעת החלטה מוסכמת.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כולם יוכלו להגיש הצעות החלטה. חבר הכנסת אורי אריאל – אינו נוכח. חבר הכנסת יצחק בוז'י הרצוג, בבקשה. האם זה נאומו הראשון של כבודו?

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       לא.

	אדוני היושב-ראש, אומנם זה לא נאומי הראשון, אבל זה נאומי הראשון תחת שרביטך, ואני מצטרף למברכים. היות שסיימת את נאומך בעת שהוכתרת לכהונתך בתפילה לשלום המדינה, כנכדו של מחבר התפילה הזאת אני אומר לך, שהסיום, "שלח אורך ואמיתך לראשיה, שריה ויועציה", לדעתי, גם כולל את יושב-ראש הכנסת. אני מאחל לך הצלחה.

רן כהן (מרצ):
       
       אפשר להוסיף את זה.

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       נראה לי שאתה נמנה עם ראשיה, אז זה בסדר.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כולנו  נמנים עם ראשיה.
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       שדרות – עיר ואם בישראל, סיפור הצלחה ישראלי אמיתי – שסובלת היום מצוקות ועומדת באתגרים לא פשוטים, ובתקופה קשה ביותר. והנה, נוספה לה תעודה חדשה: יישוב קו עימות לכל דבר ועניין. זהו תואר שלא יחלוף מהר, לצערנו. זהו תואר שיחלוף לאט. מדובר בחרדת יום-יום של כל תושבת ותושב, מהתרעות, ממחשבה מה ילד יום, ומתי חלילה זה יקרה שוב. אני מקווה, בעזרת השם, שהעיר לא תסבול, חלילה, מאירועים נוספים, או, חלילה, מנפגעים, לא עלינו. אני גם מקווה שמחר יציג לנו שר הביטחון את כל הצעדים הננקטים כדי לוודא שהאירועים האלה לא ישובו עוד.
       
       מכל מקום, תמונת הפועלות במפעל שהיה על סף סגירה, והיום נסגר, שלידו נחת טיל "קסאם", היא תמונה שלא תיעלם מהזיכרון. היא מסבירה לנו הכול. שכן מדובר ביישוב שלם שמגלה חוסן אנושי עצום והתמודדות קולקטיבית של אזרחים טובים מאוד, שבסך הכול רוצים להגיע הביתה בשלום. והנה, כרגע, הם זוכים לתואר "קו עימות". לכן אני מצפה ממשרד ראש הממשלה שיחיל עליהם את כל ההטבות הניתנות היום ליישובי קו העימות בצפון. 
       
       מדובר בתוכנית שאושרה בממשלת ברק ליישובים שנמצאים בטווח של 9 ק"מ מהגבול, ולאחרונה, תוכנית שהוערכה שוב על-ידי ממשלתו היוצאת של אריאל שרון, שכוללת שורה ארוכה מאוד של יישובים בקו העימות בצפון. אני מקווה שיכללו בתוכם גם יישובים שהוצאו מהרשימה, כמו קיבוץ עברון והמושב בן-עמי. אני מציע שאותה תוכנית בדיוק תוחל על היישוב שדרות ועל כל היישובים שנמצאים בקו של 9 ק"מ מרצועת-עזה ונמצאים בטווח סכנה, במצב שאנחנו נמצאים בו היום.
       
       אינני בטוח שזה המודל שרוצה הממשלה להחיל על שדרות, ואני מציע שהכנסת תאמץ החלטה, שלפיה שדרות תוכר כקו עימות, בדיוק על-פי אותה תוכנית שממשלת ישראל אישרה בסוף 2002 ושנכנסת לתוקף גם כעת.

       ועובדה, שלצערנו החדשות של היממה האחרונה הן, שמפעל "רשף טכנולוגיות", מפעל מרעומים חשוב מאוד דווקא בתקופה ביטחונית כה רגישה, נסגר; מפעל שפועל קרוב ל=20  שנה, מסייע לביטחון המדינה ומסייע ליציבות היישוב, מפעל שאין ספק שעם עזרה נכונה של מערכת הביטחון ניתן לייצבו על הרגליים ולהחזיר לעבודתם 50 פועלות ופועלים.
       
       ולא זו אף זו, באה מכה נוספת ואנחנו מתבשרים על סכנה של ביטול חוקי הנגב, חוקים שעוד מסייעים לכל תושבת ותושב ביישוב הזה.
       
       לכן אני מצטרף מכאן לכל המברכים ומחזקי הידיים של פרנסי היישוב, שנמצאים אתנו כאן היום, ולידידים רבים אחרים שלנו שלא נמצאים אתנו, לפרנסי היישוב כמו משה פרץ ועמיתים אחרים שלנו, שעושים ימים ולילות כדי לסייע ליישוב. מכאן שלוחה ברכתנו הנאמנה לכל תושבי שדרות, ברכה אמיצה של קואליציה ואופוזיציה, של כל סיעות הבית. אנחנו מזדהים אתכם, אנחנו אתכם, ואנחנו מקווים שהממשלה תשמע את תחינתנו.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת הרצוג. חבר הכנסת הרצוג, האם סבך, הרב הראשי לישראל, חיבר את התפילה לשלום המדינה?
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       הוא חיבר את התפילה לשלום המדינה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האגדה אומרת שעגנון חיבר אותה.
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       לא, הוא חיבר, ועגנון תיקן מלה אחת.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       טוב, יהיה רשום לפנינו, שהתפילה לשלום המדינה נכתבה על-ידי הרב הראשי יצחק הרצוג, סבו של חבר הכנסת יצחק הרצוג, ייבדל לחיים ארוכים, והסופר עגנון תיקנה במלים כאלה או אחרות. תודה רבה.
       
       חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה, ואחריו - חברת הכנסת גילה גמליאל. האם גברתי מדברת לראשונה היום? כן. לאחר חברת הכנסת גמליאל ידבר חבר הכנסת אבשלום וילן.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתחיל בברכות ליושב-ראש, ידידי רובי ריבלין, חברי עוד בהיותי סגן ראש עיריית ירושלים, כשהוא היה חבר עיריית ירושלים. פעלנו יחדיו, ונמשיך לפעול יחדיו גם בכנסת ישראל.
       
       אני רוצה לברך את ראש עיריית שדרות, חברי המועצה וסגני ראש העיר, שבאו לכנסת כדי להתרשם מהדיונים, אבל גם מההחלטות של הכנסת הזאת.
       
       אתחיל, אדוני היושב-ראש, בפסוק: שדרות או שדרות. במלכים א' פרק ו' פסוק ט' נאמר: "ויבן את הבית ויכלהו ויספן את הבית גבים ושדרת בארזים". כלומר, שדרות הם לוחות ארזים סדורים למעלה מן הגבים לדריסת הרגל כשעולים לראות בבדק הבית. היו שתי תקרות, אחת עשויה לנוי מלמטה, ואחת של לוחות ארזים למעלה. לכן, אדוני היושב-ראש, יש צורך לעשות בשדרות את בדק הבית שנסדק ביטחונית וכלכלית.
       
       ירי הטילים, פצצות המרגמות, מטחי רקטות ה"קסאם" המתמשכים לעבר העיר שדרות לא מאפשרים חיים תקינים בעיר. שדרות הפכה להיות קריית-שמונה של הדרום. בינתיים אנחנו מוציאים מיליארדים בהתגוננות נגד האפשרות הקלושה שיהיה ירי טילים מעירק, ואילו בשדרות אנחנו מקבלים את זה כדבר מובן מאליו, כאילו מדובר בגשמי ברכה. 
       
        בעזה ממשיכים לייצר מאות מחרטות, בתי-מלאכה, והתחרות בין הארגונים השונים, בין הזרוע הצבאית של "הג'יהאד האסלאמי" לבין ארגוני ה"חמאס" וה"פתח" בתחום ייצור אמצעי לחימה המיועדים לביצוע פיגועים בישראל - ואותם ארגונים המתחרים ביניהם לא מותירים ספק לגבי התיאבון והרצון לפגוע יותר ויותר באזור הדרום, בשדרות ובסביבותיה.
       
       אבל, אדוני היושב-ראש, אני רוצה גם להתייחס לדבר שהחברים פה לא התייחסו אליו עד כה, שבזמן נפילת טילי ה"קסאם" בעיר לא יכלו התושבים להתקשר למד"א או למשטרה, כיוון שהפלסטינים התקשרו מבית-חאנון והחזיקו את הקווים פתוחים. המטרה היתה לשבש את קווי הטלפון בשדרות.
       
       אני מבין שיש למעשה פתרון שהמשטרה הציעה, לשלב את חברת "מוטורולה" כדי למנוע את הישנות המקרה, אך הדבר לא מיושם בשל שיקולי תקציב. התופעה מוכרת, ותפיסת הקווים נעשית לא רק בזמן ירי הטילים, אלא גם בכל עת שמחליטים אותם פלסטינים ותושבים הסמוכים לעיר שדרות לחבל ולהציק לתושבים. הם נוהגים להזמין את מד"א ואת כוחות ההצלה ללא שום הצדקה. הדבר המינימלי המתבקש הוא, שלאותו אזרח הרואה עצמו נפגע, או חושש מפגיעה כלשהי, תהיה אפשרות לפחות להתקשר בטלפון ברגע האמת ובשעת המצוקה.
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה להזכיר לך, כאשר ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק ראה לנכון לקיים ישיבת חירום של הכנסת והממשלה בקריית-שמונה, כולנו זוכרים את עצמנו - - -
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       סליחה, עם כל הכבוד, הכנסת ראתה לנכון, לא אהוד ברק.
       
אבשלום וילן (מרצ):
       
       יושב-ראש הכנסת יזם את הישיבה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       נכון, היושב-ראש. סליחה אם פגעתי בך, אדוני יושב-ראש הכנסת לשעבר.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       לא פגעת בי. העלבת את ברק.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אני אומר שברק בכל זאת היה שותף, הוא היה מוביל. אולי אתה היית היוזם.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אתה לא חושד בברק שהיתה לו יוזמה כזאת.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       מגיע לו משהו. הוא  עשה משהו.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       מגיע לו המון.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       בוא נתייחס אליו בכבוד. אני אומר לכם, רבותי, בתוצאה היינו אפס. תסתכלו על 
קריית-שמונה, איזה מפעל הגיע אליה עד היום, עם כל ההבטחות של ראש הממשלה, עם כל הרצון הטוב של כנסת ישראל למנוע סגירת מפעלים? ועל מה דובר? דובר בדיוק על מה שחבר הכנסת דוד לוי אמר לפני כמה דקות, כשעל-פי סדר העדיפויות שלנו אנחנו מעדיפים לייבא מוצר משיקולים פיננסיים זעומים, בשל פרוטות. מפעל "נשר" עומד להיסגר בגלל חישובים של דולר אחד, או דולר וחצי, ומעדיפים לייבא מטורקיה ולא לקחת את התוצרת ממדינת ישראל. אם אלה השיקולים, אז עם כל הרצון הטוב, אנחנו לא נוכל לעזור לעיר שדרות.
       
       אני מחזיק את ידי אותם תושבים. חזקו ואמצו. כולנו אתכם. תשרה שכינה במעשי ידינו ונעשה הכול כדי ללוות את העיר בהמשך ולעמוד על מצוקתה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב. אנחנו מבקשים מחברת הכנסת גילה גמליאל לעלות. בהזדמנות זו  נברך אותה במזל טוב ליום הולדתה החל היום.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       היא לא רוצה להגיד בת כמה היא.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני משאיר לה את החופש לומר בת כמה היא. אני רק יכול לציין שהיום יום הולדתה.
       
גילה גמליאל (הליכוד):

       אני בת 29. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בת 29 כבת 20.  
       
גילה גמליאל (הליכוד):
       
       אדוני יושב-ראש הכנסת, ידידי רובי ריבלין, ראש עיריית שדרות, אלי מויאל, חברי הטוב, 
וממלא-מקומו פנחס, תושבי העיר שדרות שהגיעו לכאן, מזכיר הכנסת שמסייע בידינו כחברי כנסת חדשים במהלך כל התקופה הזאת, אני שמחה שהנושא של שדרות עולה היום לדיון והוא בסדר-יומה של הכנסת, אולם חבל שרק בזמן של התקפות טרור אנו נחלצים לעזרת שדרות, ולא בכל ימות השנה.
       
       העיר הנפלאה, עם אוכלוסייה העומדת איתנה מול הבעיות הביטחוניות והבעיות הכלכליות, עיר שאימצה בחום את האקדמיה ואת הסטודנטים במכללת "ספיר", עיר עם תרבות עשירה, אשר בניה הובילו את המוזיקה משדרות למרכז הישראליות: להקת "שפתיים", שראיתי כאן את הסולן שלה, חיים אוליאל, "כנסיית השכל", "טיפקס" ואחרים, חבורות זמר ולהקות מחול נפלאות כ"מיתרים", "אור השמש" ו"נעורים". 
       
       שדרות, כמו רוב היישובים בנגב, הוזנחה על-ידי ממשלות ישראל לדורותיהן, ממשלות שלא בחרו להעמיד את יישובי הנגב ואת חיזוק האוכלוסייה בתחום התעסוקה, התעשייה והחינוך בראש סדר העדיפויות הלאומי.
       
       העיר שדרות גילתה מוטיבציה ציונית וקלטה החל משנות ה=90 אוכלוסייה של עולים חדשים על-ידי אוכלוסייה ותיקה רוויית בעיות כלכליות ואחרות. שדרות ראויה לציון לשבח, אך גם לחיזוק משמעותי מצד ממשלת ישראל. אני מקווה שההטבות כיישוב עימות יהיו רק התחלה וצעד קטן של הממשלה לקראת צעדים גדולים הרבה יותר של פיתוח שדרות בפרט והנגב כולו בכלל. אני מברכת על היוזמה של הממשלה, בתקווה שזה יהווה סימן לבאות.
       
       צעד ראשון לפתרון הוא פיתוח התשתיות והפיכת בירת הנגב באר-שבע למטרופולין ערי הנגב. יש לפתח סביב האוניברסיטה והאקדמיה גם יזמות עסקית וטכנולוגיה מתקדמת, יש לפתח פארק היי-טק, רכבות ותשתית תחבורתית אשר יקצרו את הדרך למרכז הארץ ויצמצמו את הפער מבחינה פיזית וכלכלית.
       
       שדרות המותקפת על-ידי הטרור הפלסטיני בימים אלה זקוקה בדחיפות להגנה ביטחונית, אך באותה דחיפות גם להגנה כלכלית אל מול האבטלה הקשה וסגירת מפעלים, כפי שחזינו כולנו בסגירת "רשף טכנולוגיות" השבוע.
       
       ההכרה בשדרות כיישוב בקו העימות תעניק לה הטבות, אך הטבות צריכות להינתן לה ללא קשר לטרור. בטרור צריך להילחם ללא פשרות. 
       
       אני מאחלת שבעזרת השם אזור הנגב כולו יהווה את הפתרון לכל הבעיות והמצוקות הקיימות במדינה שלנו, לרבות בנושא האבטלה והתעסוקה, כפי שאמרתי קודם. אני מאחלת לכולנו הצלחה בכך. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחברת הכנסת גמליאל, שעמדה בלוח הזמנים בצורה יפה. חבר הכנסת אבשלום וילן, שיברך את חברת הכנסת החדשה על נאומה הראשון במליאת הכנסת.

אבשלום וילן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראש העיר שדרות, חברי מועצת העיר, קודם כול ברצוני לברך מקרב לב את חברת הכנסת גילה גמליאל על נאומה הראשון. כמה עובדות שלא ידעתם על גילה: קודם כול היא מגדרה, וגם זה דרום. היא יושבת-ראש התאחדות הסטודנטים, ויש לה תואר שני בפילוסופיה, מה שנקרא  M.A., וזה קרוב לחודש ימים היא גם M.K. – Member of Knesset. ולכן אני רוצה לברך אותך בהצלחה. הבית הזה הוא בית שנראה כביכול שקט, אבל בעצם הוא סוער, כפי שאמרו היושב-ראש הנכנס וגם היושב-ראש היוצא. זהו בית של מחלוקות, ואני מניח שתהיינה לנו עוד הרבה מחלוקות שנלבן ונדסקס באומץ, ביושר ועד הסוף. שיהיה לך בהצלחה וכל טוב.

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       גילה היא מאוניברסיטת באר-שבע.

אבשלום וילן (מרצ):
       
       לנושא עצמו, אני מקשיב לדיון הזה כמעט שעתיים תמימות, אדוני היושב-ראש, ובאיזה שהוא מקום מרגיש עם זה לא כל כך טוב. מדוע צריכים ליפול טילי "קסאם" כדי שבעיית העיר שדרות תגיע לדיון ציבורי?
       
       אני מייצג מפלגה וזרם שכאשר היה בממשלה הקודמת ובממשלה שלפני הקודמת, גם שר החינוך דאז יוסי שריד ושר התעשייה והמסחר דאז רן כהן ואחרים, טיפלו בשדרות ובערי פיתוח אחרות לא כמסכנות ולא ככאלה שנופלים עליהן טילים, אלא באמת ניסו להביא לשינוי סדר עדיפויות אמיתי בחברה הישראלית.
       
       אדוני היושב-ראש, מי כמוך יודע ששינוי סדר העדיפויות מתחיל בחינוך, מתחיל בתעסוקה, מתחיל בשבירת כללים היסטוריים שממשלות ישראל נמנעו מלעשותה במשך שנים רבות. אני חושב ששדרות היא דוגמה לכך: עד לפני שנה וחצי הצליחה מועצת העיר בסיוע שר החינוך לחולל בעיר שינוי שהוא דוגמה; לא רק בשדרות אלא בשאר ערי הארץ, אבל לצערי הרב לא היה לכך המשך. הגיע הזמן לעשות זאת. אני בטוח שתושבי שדרות, על אף כל הקשיים והמצוקות וכל מה שהוצג כאן – ואני לא רוצה לחזור על המספרים – יוכלו לעמוד בכמה טילי "קסאם". אבל השאלה הגדולה היא, איך בסופו של דבר מחלצים מהמצוקה את שדרות ואת יישובי הפריפריה האחרים בגליל ובנגב, איך בונים מערכת חינוך לתפארת ויוצרים שינוי אמיתי בסדר העדיפויות.
       
       לצערי, אדוני היושב-ראש, אינני יודע אם ביום חמישי הקרוב או בתחילת השבוע הבא נצביע כאן על ממשלה חדשה בישראל. כפי שזה נראה ברגעים אלה ממש, סדר העדיפויות של הממשלה הבאה עלינו ולא לטובה, הוא יהודה ושומרון - כן, והדרום, הגליל, הנגב והפריפריה - כנראה לא, פשוט משום שאין משאבים.

איוב קרא (הליכוד):
       
       למה כנראה? למה אתה קובע עובדות?

אבשלום וילן (מרצ):
       
       זו הממשלה המסתמנת מבית-מדרשו של הליכוד יחד עם שינוי.

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       גם ביהודה ושומרון חיים יהודים.

אבשלום וילן (מרצ):
       
       בהחלט, חיים שם גם הרבה מאוד פלסטינים.

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       תבדוק את העובדות לפני שאתה מדבר.
       
אברהם בורג (העבודה-מימד):
       
       אין ברכות על קריאות ביניים.

אבשלום וילן (מרצ):
       
       חבר הכנסת חזן, את העובדות אני מכיר היטב. רציתי לברך אותך שלא במסגרת התור ועל חשבוני, כי זו לא קריאת ביניים אלא כמעט כמו נאום ראשון. לעצם העניין, אני מכיר היטב את המספרים, ואני אומר לך, אני חולק עליכם פוליטית במלוא מובן המלה - - -

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       מה זה עליכם? מתי בפעם האחרונה היית בשדרות?

אבשלום וילן (מרצ):
       
       אני גר מרחק רבע שעה משדרות. במקרה הייתי שם גם לפני שבוע. תשאל אותי מתי הייתי בפעם האחרונה בשטחים, זה סיפור אחר.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת חזן,  חבר הכנסת גורלובסקי, תהיינה לכם עוד כל כך הרבה הזדמנויות להתווכח, כאשר לא נדון על דבר שיש לגביו הסכמה. אני מבטיח לכם שחבר הכנסת וילן ייתן לכם את ההזדמנות לקרוא קריאות ביניים כמעט בכל נאום שלו. בואו נתאחד לפחות ברגע זה על נושא זה, ונפסיק את הוויכוח על יהודה ושומרון.

אבשלום וילן (מרצ):
       
       מקובלים עלי דבריו של היושב-ראש, ולכן אני מסכם: אני באמת מקווה שמדינת ישראל תבצע שינוי אמיתי בסדר העדיפויות, עם הפנים אל הפריפריה, עם הפנים אל החינוך, עם הפנים אל ערי הפיתוח. בשינוי סדר העדיפויות הזה נגיע גם לפתרון פוליטי ולבניית חברה שראוי ושווה לחיות בה. תודה, אדוני היושב-ראש.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת הנדל היה אמור לנאום בין אבשלום וילן לרן כהן, אבל הוא בחר לאפשר להם רצף טיעון.


רוני בר-און (הליכוד):
       
       רצף טריטוריאלי.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רצף נאום, רצף טריטוריאלי הוא מלה מסוכנת.

רן כהן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, זה ממש מטריד, אני חייב לומר, אחרי עשרים אנשים שבירכו אותך, זה נראה כאילו דבר של מה בכך שעוד אחד מברך, אבל אף אחד לא יוכל לעמוד על עומס הרגשות שאני מרגיש בברכה שלי לך ובאיחולי להצלחתך, לך ולכולנו. שווה להגיד את זה גם בפעם העשרים, כי זה ילווה אותך כל ימי הכנסת הזו. אני אתך בכל לבי.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.

רן כהן (מרצ):
       
       אדוני ראש עיריית שדרות, מר אלי מויאל, ראשי העיר, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לברך מכל לב את כל חברי הכנסת, אבל  במיוחד את חברי הכנסת החדשים. אני רוצה לאחל הצלחה לכולם. גילה כבר בורכה, ואני לא יכול לברך אותה פעם נוספת.
       
       אני רוצה להסב תשומת-לב לעניין שנדמה לי שחבל להחמיצו, מכיוון שהוא כל כך מובן מאליו. כולנו חרדים מן הבעיה הביטחונית של שדרות ותושביה. נדמה לי שכולם כל כך מאוחדים עם תושבי העיר שדרות וראשיה, גם במצב הביטחוני הנורא והמחריד הזה, וגם לאחר תמונות הזוועה של הריסוס בגז של העובדים והעובדות ב"רשף טכנולוגיות".

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       סגן השר נהרי. היושב-ראש בורג, כאשר ישבת כאן, לא יכולת לשמוע מכאן את מה ששומעים משם. בבקשה.
	
רן כהן (מרצ):        
       
       צריך לומר גם לשכנים של שדרות, אותם פלסטינים מרצחים, משלחי טילי "קסאם" אל עבר אזרחי שדרות התמימים, שאנחנו חשים תיעוב וסלידה מהמעשים הללו. אני מכיר את המערכת הזאת, זה המקצוע שלי. אני יודע שטיל ה"קסאם" הוא לא אסון גדול, אבל רק בנס הוא לא נפל במקום שבו יכלו להיהרג, להירצח ולהירטש ילדים ונשים. אולי מכאן צריך לומר גם לפלסטינים, המשלחים של הטילים האלה: די. בשדרות חיים בני אדם שרוצים לחיות את חייהם הפשוטים. די לרצח המתועב הזה על-ידי שילוח טילי "קסאם".  
       
       אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה לקלקל את השורה ואני לא רוצה לקלקל את ההרמוניה הזאת, אבל בכל זאת יש איזה ממד של צביעות בדיון הזה, ואני מודה שהוא מפריע לי. אני באמת רוצה להבין – בממשלה ראו את התמונות האלה, שמרססים בגז מדמיע עובדים שנאבקים על מקום עבודתם, ולא יצא  ראש הממשלה ולא יצא  שום  שר ואמר: היום המפעל הזה עובד, או אחרת ההנהלה שלו מפוטרת. ביום שבו נופלים טילי "קסאם" על תושבים, יושבים אנשים על כיסא של שר בממשלה ולא אומרים: היום המפעל הזה עובד. היום. הם באים לכאן ונואמים לנו נאומים כאילו צריך ועדות. לא העברנו 20 או 30 מיליון שקל, או הזמנה? מה זה כל התמונה הזאת? 
       
       מתמודד ראש עיר ומתמודדת הנהגה של עיר עם מצוקה שהיא גם חברתית וגם כלכלית. בוקר טוב אליהו, גילו את המצוקה של שדרות - בעזרת מי? בעזרת ה"חמאס". הם היו צריכים לעורר את ראשי המדינה כדי שהם יתגייסו. זו חרפה, זו  בושה, זו  כלימה. 
       
       חברות וחברים יקרים, לפני שנתיים וחצי לא נפל שום טיל על שדרות. במאי 2000 ישבה הממשלה, העברנו החלטות ותקציבים, הטבות של 70% לתמיכה במחקר ובפיתוח בשדרות, הגדלה של 25 מיליון ש"ח לארבע שנים לנושא של פיתוח הון אנושי, 30 מיליון ש"ח במסגרת תקציב עידוד ועוד ועוד. זה הופסק. התקציבים שהוחלט עליהם בממשלה הופסקו. האם אנחנו באים עכשיו באמת בידיים נקיות כלפי תושבי שדרות כאשר אנחנו אומרים להם: אנחנו אתכם, אנחנו מצדיעים לכם, אבל הפסקנו לכם את התקציבים, אלה שהוחלט בממשלה להעביר לכם? זו לא חרפה? זו  לא בושה? זו  לא צביעות? חברות וחברים יקרים, על מה מדברים?
       
       אני רוצה לשאול אתכם עוד שאלה, ואני רוצה להבין. מעכשיו צריך לחכות לעוד מקום כמו שדרות, שמי שיסמן אותו יהיה ה"חמאס" או "הג'יהאד האסלאמי"? שדרות צריכה לקבל בדין את כל מה שהיא צריכה לקבל וכל מה שעכשיו מתוכנן לתת לה בלי הטילים האלה ובלי הסכנה לתושביה. ולא רק שדרות, אלא כל ערי הפיתוח וכל תושבי הנגב והגליל. למה? כי צדק חברתי צריך גם להיעשות. המדינה הזאת מתקיימת למען תושביה ואזרחיה ולא בשביל מישהו אחר. 
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים באמירה אחת ובתקווה שתבוא ממשלה, אולי בעוד ימים אחדים, עם בשורה חברתית וכלכלית; שתבוא עם משהו שלא מחכה לטילי "קסאם". צריך לדעת, חברות וחברים יקרים, שהטרור של ה"קסאם" הוא מתועב ונאלח וצריך לפגוע בו, אבל גם העובדות שריססו אותן בגז מדמיע נהגו בהן בטרור חברתי. זה טרור, כי האנשים האלה רוצים לעבוד, להתפרנס ולחיות במדינה שלהם, והם ראויים ליחס יותר הוגן. 
       
       עצה אחת אחרונה, אדוני היושב-ראש. נפל בחלקי להיות במלחמת ששת הימים ברצועת-עזה ולעשות שם כמה וכמה מעללים גם לפני וגם אחרי, ואני ממש מתחנן – בואו לא נסתבך עד כדי כך ששדרות באמת תיהפך, חלילה, לקריית-שמונה. לעניין הזה אני רוצה לקרוא, ברשותך, אדוני היושב-ראש, משפט קצר שכתב תושב שדרות, ואני לא מכיר אותו, ופורסם אתמול ב"מעריב". הוא אומר: "אני אבהיר את עצמי: אני תומך בכל לב בפעילות ממוקדת של צה"ל נגד יצרני ושולחי הטילים, אבל אין לי שום כוונה להצטרף לפופוליסטים שמצהירים, שאם רק ניכנס בהם, אם רק יהיה 'כסאח', תשקוט שדרות 40 שנה. מי שרוצה שקט לא יכול להרשות לעצמו לשקר לתושבים. אנחנו מכסחים והם ממשיכים. ההצהרות האלה רק עוזרות לתחושות הזעם ולרצון הנקם. הן לא עוצרות את ה'קסאם'. כמי ששומע כל לילה את קולות הרעם מהרצועה ומדי כמה ימים את טילי ה'קסאם', אני מתפלל שיהיו לנו מנהיגים חכמים, שיוציאו אותנו מהבוץ, ולא מנהיגים פופוליסטים שיכניסו אותנו לבוץ עמוק יותר". תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת רן כהן. חבר הכנסת מיכאל נודלמן - אינו נוכח. חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה. אחריו – חבר הכנסת אריה אלדד. האם אדוני נואם את נאומו הראשון?

יעקב מרגי (ש"ס):
       
       השני. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא סופרים אחרי הראשון. 

יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, ברכת הצלחה בניהול הדיונים, שהולכים להיות סוערים, לעניות דעתי. 
       
       כנסת נכבדה, לפני שאתחיל בנאומי רציתי להרגיע את ידידי אברום בורג, שאיננו נמצא כאן, שכנראה הממשלה שמתגבשת לא תהיה של יהודה ושומרון. נראה לי שהיא תהיה של צפון תל-אביב, עם הגבינות והיין. 
       
       אני שמח שהכנסת נותנת את דעתה על העיר שדרות לאור מצבה הקשה, אבל אני שואל את עצמי, למה רק אחרי נפילת טילי ה"קסאם" השכילו להעלות את הנושא הזה לדיון? הצילומים על מפעלי התעשייה הנסגרים בעיר שדרות כואבים. כולנו מכירים את המצוקה של העיר שדרות, ולא מהיום. אני מסייר בשדרות אחת לשבועיים-שלושה, וצר לי שאנחנו דנים בעיר הזאת לאחר 40 שנות מצוקה, כי הרי זו  לא הפעם הראשונה שמפעלים נסגרים בעיר שדרות ולא פעם ראשונה שנופלים בה טילי "קסאם" ומרגמות. כולנו זוכרים את התמונות הקשות של שיסוי הכלבים בעובדים במפעלים שנסגרים ואת הגז המדמיע מהתמונות האחרונות בעיר שדרות. כולנו ידענו בעבר על השימוש הציני שעשו המפעלים בסביבה בעובדי המפעלים תושבי העיר שדרות. אך מה קרה היום, אני שואל את עצמי, מה קרה היום? האם כדי לעזור ליישוב צריך  להיות מסכן, להגיע למצב של מסכנות? אז אני מודיע לכם, כנסת נכבדה, חברי חברי הכנסת, לצערי הרב, כמעט כל המדינה הזאת הופכת למסכנה, אז אולי נתחיל לטפל במדינה לאור המצב שאליו נקלעה.  

       אני לא מאמין בדיונים שבהם עולה שר זה או שר אחר ואומר עשיתי ואעשה. אני מציע להקים לאלתר ועדת שרים מיוחדת שתטפל בבעיות העיר שדרות, אבל לא כמו ועדת השרים לענייני לוד, שהתחילה ולא סיימה, ומי יודע אם תסיים אי-פעם. גם לא טיפול קוסמטי חד-פעמי, אלא סיוע כספי רחב-היקף ומעמיק. 
       
       אני רוצה לדבר לגופם של טילי ה"קסאם". אני קורא מעל דוכן הכנסת לשר הביטחון להורות על סגירת העיירה בית-חאנון, עד כדי ייבוש, עד שאחרון טילי ה"קסאם" יופקד בידי חיילי צה"ל. זו לא בושה. אותנו חינכו, גם במסגרות החינוך הממלכתיות וגם בטירונות ובצבא, שצריך להשתמש בעונש קולקטיבי על-ידי סדרת חינוך. מעל דוכן הכנסת אני דורש עונש קולקטיבי לתושבי בית-חאנון, עד למיגור ירי הטילים על העיר שדרות ועל יישובי ישראל בכלל. 
       
       לסיום, אני רוצה לחזק את ידי חיילינו האמיצים, שעושים עבודה קשה ומסוכנת בתוככי עזה 
ובית-חאנון, בחירוף נפש ובמסירות נפש אדירה - מעריץ אני אותם ומרגיש אותו קור שספגתי אני על גגות ח'אן-יונס וברחובות סג'עיה; וכן להגיש כהצעת החלטה של תנועתנו הקדושה, תנועת ש"ס, ולפעול למען שדרות בתחומים הבאים – לא אלאה אתכם אבל אפנה אתכם להחלטות ממשלה מס' 1626 ו=1628 מתאריך 17 במאי 2000 – בתחום משרד הפנים, משרד הבינוי והשיכון, התשתיות הלאומיות, מינהל מקרקעי ישראל, משרד התחבורה, משרד התעשייה והמסחר, משרד החינוך, משרד הביטחון, משרד הדתות, אם יהיה קיים עד אז, משרד הבריאות, המשרד לאיכות הסביבה והמשרד לביטחון פנים.  אני אשאיר את ההצעה המפורטת של כל משרד ומשרד בידי הקצרנית, לא אלאה את החברים, וצר לי שחברינו מהסיעות שהבטיחו לנו שינוי רחב היקף בממשלה, זו כבר הישיבה השנייה שנפקד מקומם. נראה שהם לא יודעים שצריך לשמור על הכיסאות בכנסת. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת מרגי, המתן רגע על הדוכן, אני רוצה להעיר לך ובאמצעותך לכל חברי הכנסת החדשים: אין חבר הכנסת יכול לעלות ולהשאיר מוצגים לפרוטוקול הכנסת. כל מה שהוא רוצה לומר יירשם בפרוטוקול; אין הוא יכול להגיש מסמכים. זה תקנון הכנסת. לכן ציינת לכתב ולפרוטוקול את מספר ההחלטה, וכל חבר הכנסת שירצה לדעת מה כלול בהחלטה ילך לדברי הממשלה וימצא מה היא אותה החלטה שעליה דיברת. זאת - לתשומת לבכם. אם בשלוש הדקות הבאות תרצה להקריא רק את ההחלטה, כל החלטה מפיך תירשם בפרוטוקול. אמרתי זאת רק כדי להאיר את עיניהם של כל חברי הכנסת החדשים. תודה רבה לך. 

יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אני מאוד מודה לך, אדוני היושב-ראש, ולחברי הכנסת על ההזדמנות שנתתם לי, ותושבי שדרות – מחזק אני את ידיכם. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה, אני מאוד מודה לחבר הכנסת מרגי. חבר הכנסת אריה אלדד. האם אדוני נואם את נאומו הראשון? 

אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לא. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מצוין. אחריו - חבר הכנסת וראש העיר לשעבר, יעקב אדרי. 

אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש להצטרף לכל קודמי ולברך אותך, מה גם שחוב אישי לי - אחד הדברים האחרונים שעשית כשר התקשורת היה להוציא בול לזכרו של אבי, עליו השלום, במסגרת סדרת פובליציסטים, לכן הברכה היא כפולה. 
       
       אני מבקש כמו קודמי להצדיע לתושבי שדרות, ואני מציע לתושבי כפר-סבא, אשקלון וירושלים לבוא לשדרות לביקור הזדהות, ביקור הצדעה וביקור לימודי, כדי שילמדו איך מתמודדים עם מטחי טילים, כי זה מה שמחכה להם אם חס וחלילה לא נצליח למנוע את הקמתה של המדינה הפלסטינית. 
       
       הקונספציה הביטחונית של גדר ההפרדה קורסת יום יום לנגד עינינו, ומי שהבטיח שגדר הפרדה תעצור פיגועים רק זורק מאות מיליונים לפח, זורה חול בעיניים ומקבל פיגועים מסוג אחר. מילא, הבטחות אפשר לזרוק במערכת בחירות, זה מקובל, אבל עכשיו כשנגמרו הבחירות, הנה יש גדר סביב עזה והיא אפילו לא עוצרת טיל "קסאם" אחד, היא לא תעצור גם פגז מרגמה אחד, וגם לא תעצור מזל"ט אחד טעון בחומרי נפץ רגילים או חלילה בדברים אחרים. 
       
       לאן נזרוק את מאות המיליונים הבאים? נבצר את כל הבתים בטווח ה"קסאם", או מראש נשקיע מיליארדים ונבטן גגות בטווח ה"קטיושות" בכל הארץ? עד מתי נתחבא מאחורי גדרות תיל? כשם שאיננו מצליחים להגן היום על תושבי שדרות, לא נצליח להגן על שום יישוב בארץ אם לא נפרק לחלוטין את הרשות הפלסטינית ולא נמנע את הקמתה של המדינה ממערב לירדן. חובתה של המדינה להגן על שדרות ולמנוע פגיעה בה. אם לא נעצור כאן, כל הארץ תהיה שדרות; ואת מאות המיליונים המיותרים ששופכים היום על גדר ההפרדה אני מציע להשקיע במפעלי תשתית וביצירת מקומות עבודה בשדרות ובכל הארץ. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת אלדד. חבר הכנסת יעקב אדרי, בבקשה. האם אדוני נואם בפעם הראשונה? 

יעקב אדרי (הליכוד):
       
       אכן. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אחריו יבוא חבר הכנסת דני יתום. האם אדוני ידבר פעם ראשונה? 

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       לא. 

יעקב אדרי (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראש העיר שדרות ונבחריה, בדחילו ורחימו אני עומד לפניכם היום כדי לשאת את נאומי הראשון בכנסת. אני נושא תפילה לבורא עולם שדרכי תצלח ומעשי יהיו לטובה. 
       
       בראשית דברי ברצוני לברך את חברי הכנסת החדשים והוותיקים בברכת דרך צלחה; מי ייתן ונהיה ראויים לאמון של כל אזרחי ישראל. 
       
       בהזדמנות זו ברצוני לברך את יושב-ראש הכנסת הנכנס ואת זה היוצא: "דע מאין באת, לאן אתה הולך ולפני מי אתה עתיד ליתן דין וחשבון". פסוק זה ינחני בעבודתי כשליח ציבור בכנסת. על כולנו לזכור, שנולדנו שווים ושעלינו לעשות כל מאמץ כדי למנוע את אשר קורה מול עינינו. מחובתנו להיות קשובים לדל ולעשיר, לגר ולתושב, לאלמנה וליתום, לתושבי העיר והכפר, הקיבוץ והמושב, ובפרט לתושבי ערי הפיתוח והספר הנמצאים בחזית. 
       
       היום ברצוני שנחזק ונאמץ ללבנו את תושבי שדרות, שעוברים ימים קשים וסוערים. כראש עיר שסיים זה עתה את כהונתו, אני יודע את המצוקות והסבל שעוברים התושבים ואת הקשיים בתחומי החינוך, החברה, הרווחה, ובעיקר את בעיות התעסוקה הקשות. מי כמוני יודע כמה קשה להביט בעיני מובטל שמתקשה להביא פרנסה למשפחתו. ומי כמוני מבין ללב ראש עיר בראותו ילדי מובטל ועיניהם העצובות. נחרדתי ממה שראו עיני בטלוויזיה עת סגרו את מפעלי "רשף טכנולוגיות". אירוע זה אני מבקש לכנות "פיגוע חברתי" קשה וכואב שבעתיים מכל טיל, מכל פצצה ומרגמה, והנזק שלו חמור יותר. היכולת לנטרל פיגועים חברתיים מסוג זה היא בידינו, וכנסת ישראל צריכה להציב יעד זה בראש סדר-היום שלה. 
       
       אני מוחה בתוקף ודוחה בשאט נפש את הדרך שבה גירשו באמצעות גז את עובדי המפעל. גם כאשר הרוחות סוערות, גם ברגעי משבר וכאב, צריכה כנסת ישראל כולה לגנות כל מעסיק שבוחר בדרך זו של פיזור עובדים, במיוחד כשהדבר אינו נעשה על-ידי נציגי החוק ומשטרת ישראל. לאן הגענו? האם אוזנינו אטומות ולבנו נטול רגשות? 
       
       זו העת לחזק ולעשות כל מאמץ למען ערי הדרום כולן, ובעיקר שדרות, שחרדת תושביה ושיבוש שגרת חייה מתמשכים, וראוי שכנסת ישראל תטה את אוזנה ותיתן את לבה לתושבי העיר המיוחדת הזאת. 
       
       אני קורא לממשלה לתת כתף ותמיכה לשדרות. 

       אני מבטיח לראש עיריית שדרות ולתושבי העיר, כי יחד עם חברי, חברי הכנסת מכל סיעות הבית, נהיה לכם לפה עד שתגיעו אל המנוחה ואל ההנחלה. 
       
       אדוני היושב-ראש, אבקש שהכנסת תטפל בנושא שדרות בעדיפות ראשונה. היות שעדיין אין ועדות, אבקש שהכנסת תמנה ועדה מיוחדת שתרד לעיר, תבדוק את הצרכים שלה ותזדהה עם תושביה.
       
       לך, אלי מויאל, אני אומר, אל תתבשם מהנאומים שלנו. תתבעו את שלכם ואל תוותרו עד שתשיגו את שלכם. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה מאוד לחבר הכנסת יעקב אדרי. אני מברך אותו על כך שעמד גם בזמנים. אני מזמין את חבר הכנסת יתום על מנת שיישא את דברו וגם יברך את חבר הכנסת אדרי. חבר הכנסת דני יתום, בבקשה.  

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ברצוני לפתוח ולברך דווקא אותך, אדוני היושב-ראש, ולאחל לך שבתקופת הכהונה שלך תלך הכנסת מחיל אל חיל, ובעקבותיה תצעד המדינה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אמן.
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       לחבר הכנסת החדש כמותי, חבר הכנסת יעקב אדרי - לעונג לי הוא לברך אותך לאחר שנאמת את נאומך הראשון בכנסת ולאחל לך הצלחה רבה. יעקב אדרי, לשעבר ראש העיר אור-עקיבא, שתחת הנהגתך צעדה "עקיבא בצד אגודל" והגיעה מחיל אל חיל.
       
       כבוד ראש העיר שדרות, פרנסי העיר ותושבי שדרות היקרים, אין לי ספק שעלינו כחברי הכנסת מוטלת החובה לסייע לתושבי העיר, לחזק את הביטחון, את המורל, ולא פחות חשוב מכך את הרצון של התושבים להמשיך ולחיות דווקא בעיר שדרות.
       
       שדרות הצטרפה לרשימה ארוכה של ערים ויישובים במדינת ישראל שבמשך שנים ארוכות בעבר וגם היום ספגו וסופגים התקפות טרור נפשעות, קשות וכואבות. 
       
       הממשלה, וכל ממשלה במדינה דמוקרטית, חייבת בחובת אבטחת ביטחונו וגורלו של כל אזרח וביטחונה וגורלה של כל אזרחית. אבל אני מבקש שתדעו - ואני מדבר כמי שעצמו לחם בטרור במשך קרוב 
ל=40 שנה - שהטרור לא ייפסק מעצמו. לצערי, גם פעילות צה"ל, יעילה ככל שתהיה, היא לבדה לא תוכל להפסיקו לחלוטין. לצד המשך לחימה בלתי מתפשרת בטרור יש חשיבות גדולה מאוד בחיפוש דרך ובמציאת הסדק המתאים שדרכו ניתן יהיה לנסות ולחדש דיאלוג עם הפלסטינים על מנת להבטיח שיהיה ברור להם שמוטלת עליהם החובה להילחם בטרור, ורק כך ניתן יהיה אולי להגיע לקץ המיוחל של שפיכות הדמים.   
       
       בשנתיים האחרונות, כמו גם קודם לכן, אנחנו עדים לכך שהטרור ומחבליו מוכים פעם ועוד פעם ועוד פעם, אבל, לצערנו, אין בכך כדי להפסיק את הטרור. הטרור ממשיך ופוגע לא רק בשדרות אלא גם במקומות נוספים. 
       
       הגדר איננה מעשה שיכול לענות על הכול, אבל כאשר תהיה גדר – ואני מבקש רק להזכיר, שממשלת ישראל הנוכחית, ואני מקווה שגם הבאה, תמשיך לבנות את הגדר – הגדר הזאת תוכל לענות על  חלק לא מבוטל מהסכנות, ובעיקר להתמודד בצורה הרבה יותר יעילה עם המתאבדים המחבלים. מי שחושב שכאשר יש "כאסח" אין "קסאם" -  טועה. אין בכך די. עלינו להיות מעשיים. 
       
       אני חושב שממשלת ישראל, בעידודה של הכנסת, צריכה לתפור חליפת סיוע מיוחדת לעיר שדרות, על מנת להבטיח אורח חיים משופר הרבה יותר מזה הקיים היום. אבל, חברותי וחברי, הרי אנחנו יודעים שאי-אפשר ולא ניתן להניף את כל הדגלים באותו זמן. יש חשיבות רבה מאוד בהגדרת סדר עדיפויות, על מנת ששדרות ואחיותיה באזורי הפריפריה אכן יזכו לעדיפות שלה הן ראויות.
       
       אני מבקש לסיים ולומר, שעלינו מוטלת החובה לנסות ולהביא את מערכת הביטחון לפתוח מחדש, על-ידי הזמנותיה, אדוני היושב-ראש, את המפעל "רשף טכנולוגיות". אינני רוצה לנקוב במספרים שעוד זכורים לי מתקופת שירותי בצה"ל, אבל אין לי צל של ספק, שהסכומים הללו הם כאלה שמערכת הביטחון כולה יכולה, ולא רק יכולה, אלא חייבת לעמוד בהם.
       
       אני מבקש מכאן לחזק את תושבי העיר שדרות ולאחל לכם עתיד טוב ובטוח יותר.   
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. אני רוצה לציין פעם נוספת, ששר הביטחון מחר, לפני הצעות הסיכום, גם הוא יאמר את דברו בכל מה שקשור לנושאים שחברי הכנסת הזכירו כאן, ובכלל זה התעשייה הצבאית או הזמנות משרד הביטחון.
       
       חבר הכנסת זאב בוים, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל. אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת ישראל אייכלר. 

רן כהן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, אם לא אמרתי מיהו תושב שדרות שאת דבריו קראתי ב"מעריב", זה אהרל'ה כהן.  
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לפרוטוקול - זה אהרל'ה כהן. תושב שדרות אהרל'ה כהן הוא זה שכתב את אשר ציטט חבר הכנסת רן כהן. תודה. בבקשה.
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, קודם כול, זו הפעם הראשונה שאני על הדוכן ואני רואה אותך פה מנהל ביד רמה את הכנסת. אני רוצה לברך אותך. שמחה גדולה היא לנו, ואת כל דברי הקילוסין כבר אמרנו לפני כן. נסתפק בזה כדי לפנות אל הנושא שלנו ואל אנשי שדרות, שיושבים כאן אתנו, אדוני ראש המועצה אלי מויאל, סגנו, חברנו יוסי פנחס הכהן, ותושבי שדרות, שנציגות נכבדה שלהם יושבת כאן ומאזינה לשטף הדיבורים בדיון האישי.  

       אנחנו אחים ושכנים כבר כ=50 שנה, מאז הוקמה שדרות בלבו של הנגב הצפוני, לפי תפיסה נכונה שהיתה נהוגה אז, של הקמת יישובים כדי לבלום ולסתום את הפרצה הזאת. היא היתה במידה רבה אז שטח הפקר של תנועת מסתננים ו"פדאיונים" בשנות ה=50, בקשר ישיר בין הר-חברון לרצועת-עזה, שהפכה את הנגב הצפוני לשטח הפקר, מה שנקרא באזור של קריית-גת -  טקסס של אז. ללמדכם על המערב הפרוע ששרר אז, ושדרות, כמו ערי פיתוח אחרות בנגב, בעצם נועדה לשמש מערך הגנתי שיבלום ויחצוץ וייצור רצף התיישבותי באותו אזור שהיה אז פרוע מבחינה ביטחונית, וזו גם, בהזדמנות הזאת,  היתה הדרך לפזר את אוכלוסיית מדינת ישראל אל הפריפריה ולקלוט עלייה ולבער את המעברות – כל המטרות הטובות האלה. 

       כאשר אנחנו מסתכלים, אחרי קרוב ל=50 שנה – נדמה לי ששדרות הוקמה בשנת 1955, או 
1954, אם כן כמעט 50 שנה – בעצם שדרות היא, בזעיר אנפין, תמונת ראי של החברה בישראל, של מדינת ישראל. בעיות הביטחון לבשו צורה ופשטו צורה, ועדיין לא הגענו אל המנוחה ואל הנחלה. והוא הדבר לגבי הבעיות החברתיות והכלכליות. מאז ועד היום לא שדרכנו במקום, לא שלא התקדמנו, אבל הבעיות האלה קיימות ושרירות, והמצב בשדרות היום משקף נאמנה את המציאות בארץ.
       
       אני רוצה לקרוא אל פרנסי שדרות ואל התושבים, להגיד לכם שאנחנו בעצם אתכם, באמת. על העמידה – וזו עמידה איתנה. מדובר באזרחים, אבל רוח האזרחים, כמו רוח הגייסות, היא שקובעת. אם ננצח ברוח האזרחים, והיא תהיה חזקה ואיתנה, אנחנו ננצח. ובשביל כך צריך קודם כול להגיד דברי שבח לממשלה, שקיבלה החלטה לגבי הגדרת שדרות כיישוב קו עימות. גם קו העימות לובש צורה ופושט צורה - ממקום למקום. כמעט כל הארץ חזית מהבחינה הזאת, והחזית הזאת עכשיו נמצאת בשדרות, וראוי לה להחלטה הזאת שהתקבלה. הממשלה צריכה לדעת, שביישום של הדברים יש בשדרות הנהגה מקומית ראויה, בעלת הישגים, עם קבלות מוכחות ברוב התחומים, שעומדת ומתמודדת עם המצוקות הכי הקשות – העניין הכלכלי, העניין של סגירת מפעלים. אין לי ספק שעכשיו השילוב הזה של ההנהגה המקומית עם רוח גבית של הממשלה ירים את שדרות, ייצור רוח חדשה ואחיזה איתנה של התושבים בעיר הדרומית הזאת, ומהעז הזה יצא מתוק. 
       
       ומלה אחרונה: אני חושב שזה הזמן לבוא ולחזור ולומר לעצמנו, שבמאבק הזה המתמשך מול השכנים שלנו, במיוחד בשנתיים האחרונות, חשוב מאוד שתהיה אותה נחישות של מלחמה בלתי מתפשרת בטרור. דרך אגב, במאמר מוסגר: לפני שנתיים, אני לא זוכר אם זה היה "קסאם" או פצצות מרגמה שהביאו לכניסה לתוך שטח A בבית-חאנון. ההבדל הגדול הוא, שאז, אחרי שעות ספורות ולמרות הצהרה של מפקד בכיר, נאלצנו לסגת בלחץ של ארצות-הברית; היום הנוכחות שם ברצועה ופעולות צה"ל וכוחות הביטחון ככל שיידרש ובכל זמן מלמדות בכל זאת על השינוי הגדול שחל מאז. אם כן, לחימה עיקשת בטרור עם הצורך לחפש אותם אפיקים מדיניים מיוחלים, לאתר אותם ולהיכנס אליהם, בלי לוותר על העניין של המלחמה בטרור כתנאי ראשון - צריך גם לחשוב על העניין הזה, ואני מקווה שהממשלה תנהג כך. 
       
היו"ר ראובן ריבלין: 

	אני מבקש לסיים. 

זאב בוים (הליכוד):

	אני חושב שזו תהיה בשורה לשדרות ולעם ישראל. תודה. 

היו"ר ראובן ריבלין:

	תודה רבה לחבר הכנסת זאב בוים. אני מזמין את חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח. חבר הכנסת ישראל אייכלר, האם אדוני רוצה שאזמין את טומי לפיד? האם כבוד חבר הכנסת נואם את נאומו הראשון בכנסת? 

ישראל אייכלר (יהדות התורה):

	כן. 

היו"ר ראובן ריבלין: 

	אז הבא אחריו, ג'מאל זחאלקה, כבר דיברת, אבל אתה צריך לברך את חבר הכנסת אייכלר. 

ישראל אייכלר (יהדות התורה):

	אדוני היושב-ראש, איש ירושלים, ברכות לבחירתך בלי מתנגדים. כל שרוח הבריות נוחה הימנו, רוח המקום נוחה הימנו. אני מקווה שבעזרת השם אתה תגן על סמכות נבחרי העם אל מול רשויות שלטון ומשפט שמנסות לכרסם בסמכות הכנסת. 

	ביקשתי לפתוח את נאומי הראשון בעניין החשוב ביותר, והוא קדושת החיים. תושבי שדרות רובם ככולם אמונים על ברכי האמונה בבורא עולם ומנהיגו. הם חשים על בשרם את החרדה לחיים, שהפכה לחלק בלתי נפרד מחיינו בארץ הקודש. אין מקום בטוח ואין איש יודע עד מה. לכן אומר החכם מכל האדם: "אל תתהלל ביום מחר, כי לא תדע מה ילד יום". אנחנו צריכים לחזק איש את אחיו ולאמץ את תושבי שדרות יחד עם כל תושבי ארצנו הקדושה אל מול הסכנות האורבות לכל אחד ואחת מאתנו. כי האויב אינו מבחין בין שוע לדל, בין עובד השם לאשר לא עבדו. 

	וכשמדברים על קדושת החיים, אנחנו חייבים לדעת למה באמת החיים קדושים. מי שאינו מאמין שהקדוש-ברוך-הוא ברא את האדם ואת העולם והוא נתן לו רשות לאכול מן הצומח ומן החי, צריך לשאול את עצמו למה מותר לשחוט עופות ולאכול בהמות ולמה אסור להרוג בני אדם לסיפוק יצרים כלכליים ולאומיים ובמלחמות בין אומות. אבל מי שמאמין בתורה יודע, כי "ויצר ה' אלהים את האדם עפר מן האדמה ויפח באפיו נשמת חיים ויהי האדם לנפש חיה". בכל אדם יש צלם אלוקים. ולכן נאמר: "ואך את דמכם לנפשתיכם אדרש מיד כל חיה אדרשנו ומיד האדם, מיד איש אחיו אדרש את נפש האדם. שפך דם האדם באדם דמו ישפך, כי בצלם אלהים עשה את האדם". הצו האלוקי "לא תרצח" איננו רק מפני שלא יפה לרצוח. יש מספיק אנשים שחושבים שלמען מטרות לאומיות מותר להרוג חפים מפשע, רחמנא ליצלן, והתורה מזהירה אותנו ואומרת "מיד איש אחיו אדרש את נפש האדם". 

	אבל, הניצוץ האלוקי שבאדם מחייב אותנו גם לקדש את החיים. מי שמשחית את נפשו של האדם לריק - נוח לו לאדם שלא נברא משנברא. צריך לנצל כל רגע בחיים, והם לא ארוכים מדי. הדרך לקדושת החיים מפורטת בתורתנו הקדושה, שהיא הוראות היצרן שברא את האדם. כל מכונה פשוטה, כשרוצים להפעיל אותה בלי לקלקל אותה, צריך לפעול לפי הוראות היצרן. יוצר האדם נתן לנו תורתו תורת אמת איך להפעיל את האדם ב=80 שנות חייו או ב=100 שנות חייו, כדי שלא יתקלקל וכדי שימלא את שליחותו בעולם באמונה. 

       אותה חוקת התורה, שמלמדת את האדם איך להתנהג, מלמדת גם את אומתנו איך להתנהג. חוקת התורה נותנת לנו את הזכות לשבת בשדרות ולחיות בירושלים. אחרת באים אומות העולם ואומרים "ליסטים אתם שכבשתם ארץ שבעה עמים". כל הבסיס המוסרי של קיומנו כעם הוא ש"כל הארץ של הקדוש ברוך הוא היא, והוא נתנה לנו" - כמו שאומר רש"י בפירושו לפסוק הראשון של ספר בראשית. 
       
       אני תקווה כי לא תקום ממשלה חילונית בשיתוף פעולה של חובשי כיפות, שתפגע ביסודות קיומו של עמנו ותקצץ בפת לחמם של העניים ושל שכבות המצוקה, שרוב תושבי שדרות נמנים עמם. אני קורא לראש הממשלה אריאל שרון להתעשת ברגע האחרון ולא להפנות עורף ולא להתכחש לתמיכתם של שלומי אמוני ישראל. בשעה שאחרים קראו לו "רוצח" והוציאו דיבתו רעה בכל העולם כפושע מלחמה, הציבור הזה, שלומי אמוני ישראל, תמכו בו. 

       המוני העם לא יוכלו להשלים עם גזירות כלכליות שיעשירו רק את העשירים וירעיבו עוד יותר את העניים.  העם בחר בך ונתן בך אמון, אריאל שרון, כי חשב שתביא להם ביטחון וכלכלה, שגשוג ופריחה.  אל תכזב לבוחריך בשעה גורלית זו.
       
       אני שואל:  איזו בשורה יש בממשלת לפיד, אורלב ושרון לתושבי שדרות?  מלבד הטילים הם ספגו השבוע גז מדמיע כאשר באו למפעל שבו נשבר מטה לחמם.  זאת הממשלה וזה פריה?
       
       אני רוצה לסיים בציטוט מתוך הנאום הראשון של הנציג הראשון של אגודת ישראל בכנסת הראשונה, הרב יצחק מאיר לוין, זיכרונו לברכה. הוא אמר אז: "מדינת ישראל לא תהא בת קיימא אלא אם ה' ותורתו יהיו בה חוט השדרה ונשמתה של האומה. השקפתנו היא שלא ככל הגויים בית ישראל ולא ככל המדינות מדינת ישראל, אלא עמנו הוא עם אחד, עם סגולה, עם ה'". והוסיף ואמר: "אם הצהרנו אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, עלי לחזור כאן שבענייני תורה ודת ישראל אנו מושבעים ועומדים מהר-סיני ואין שום מוסד בעולם שיכול להטיל על יהודי התחייבות הסותרת שבועה נצחית זו". בסיום נאומו הוא אמר: "כמו בכל התקופות בהיסטוריה שלנו כן גם עתה אין לנו להישען אלא על אבינו שבשמים. אנו מקווים שתקוים תקוות הדורות ועמנו ישוב למקורו להיות עם ה' כחזון הנביאים ונזכה לראות בגאולתנו ופדות נפשנו". 
       
       אנו בטוחים כי השם ישמור את עמו ישראל ויגן על תושבי שדרות ועל כל ערי ישראל ולא תעשינה ידי אויבינו תושייה. בזכות התורה והאמונה ובזכות עם ישראל, תושבי שדרות יחד עם כל יהודי ארצנו הקדושה יחיו בשלום ובביטחון ויזכו לגאולה האמיתית במהרה.  תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אמן.  אני מאוד מודה לך על נאומך. אני מזמין עוד חבר כנסת חדש, ג’מאל זחאלקה, על מנת שיישא את דברו וגם יברך את חבר הכנסת אייכלר על נאומו הראשון.  
       
       חברי הכנסת, על הדוכן יש לכם שעון שבו השניות הולכות וזוחלות לאחור עד שהן מתאפסות.  אתם יכולים לקבל זאת כסימן לזמן שנשאר לכם.
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, הצעות הסיכום יימסרו היום?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, אדוני.  הואיל וגם שר הביטחון ביקש להתייחס לנושא של שדרות, והואיל וידעתי שהשלג הולך ומצטבר ויש כמה חברי כנסת שרוצים להצביע ולא יהיו כאן, מחר, לאחר שעת הדיון עם שר הביטחון ותשובותיו על שאלות חברי הכנסת, נקרא את הודעות הסיכום, ונקווה שנוכל לגבש הודעת סיכום משותפת.  אם לא – נציג את הודעות הסיכום השונות. בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה.
       
ג’מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       עמיתי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, תרשה  לי לברך אותך בברכות שיש בהן יותר מקורטוב של נימוס או כבוד. נטיית לבנו הפוליטית – מסיבות פוליטיות – היתה להצביע נגד, אבל הגינותך, אישיותך המיוחדת ויושרך דחפו אותנו להצביע בעד. עשינו שקלול ונמנענו מהצבעה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.
       
ג’מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       השיקול לא היה קשור בך אישית, כי אנחנו בטוחים שתנהל את הדיונים בכנסת בהגינותך כי רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.
       
ג’מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       תרשה לי, אדוני היושב-ראש, לברך את עמיתי הרב אייכלר, שנאם לפני את נאומו הראשון.  הרב אייכלר הוא איש יהדות בעלז, איש יהדות התורה.  הוא פולמוסן, עיתונאי, ראינו אותו ב"פופוליטיקה". הוא אדם שמייצג את הציבור שלו בצורה נאמנה, ואני חייב להגיד: רהוטה וערבה לאוזן, אפילו כשלא מסכימים לו.  אני רוצה לברך אותו לא בברכת נימוסין גרידא, אלא בברכה מכל הלב ולאחל לו הצלחה בתפקידו.
       
       אדוני היושב-ראש, הדיון כאן סב סביב שני נושאים שקשורים לעיירה שדרות – המצב הביטחוני והמצב הכלכלי-החברתי.  הרגשתי היא שהדיון התנהל סביב העניין סחור סחור, בלי לגשת לעניין.  אני חושב שצריך להגיד את הדברים בצורה ברורה: הטיפול הנקודתי המוצע והטיפול הביטחוני המוצע מביאים רק למבוי סתום. זו דרך ללא מוצא.  דרוש שינוי מהותי בשני הנושאים ובשני המישורים.
       
       מה זה טיפול נקודתי?  טיפול נקודתי זה כאילו בניגוד למדיניות הממשלה.  כי אם מדיניות הממשלה היתה להגביר את הצדק החברתי, להביא ליתר שוויון, לפתח את אזורי הפריפריה – לא היה צריך טיפול נקודתי.  אפילו אם מבחינה ביטחונית המצב יהיה שקט, ואפילו אם תהיה צמיחה כלכלית, זה לא יפתור את בעיות הפריפריה בארץ.  צריך שינוי בגישה.
       
       מדיניות הממשלה היא מדיניות  של דרוויניזם חברתי, מדיניות של ניאו-ליברליות.  זו מדיניות שפוגעת בשכבות החלשות ובאזורי הפריפריה. אם תהיה צמיחה, ייהנו ממנה העשירון העליון ואלה הקרובים לו בסולם, ולא יותר מכך.
       
       אני חושב שבעניין החברתי-הכלכלי צריך תוכנית מקפת, תוכנית שתטפל בבעיות 
הסוציו-אקונומיות של עיירות, של כפרים ואזורי פריפריה לפי מפתח וקריטריונים סוציו-אקונומיים, ורק 
סוציו-אקונומיים.  צריך לדרג את היישובים בארץ לפי המצב הכלכלי-החברתי בהם, ואפשר לעשות זאת על-פי ניקוד:  אבטלה, מצב תשתיות, מצב תעסוקה, רמת הכנסה ושירותים.  הדברים האלה, ניתן לעשות אותם. אז מטפלים בחלשים ביותר ובחלשים פחות ואז נוצרת רמה שהולכת לקראת שוויון.  אי-אפשר שיהיה מצב שבו עיירות שתושביהן הם מהעשירון העליון יקבלו יותר תמיכה מאשר העיירות שתושביהן מהעשירונים התחתונים.
       
       אם אנחנו מנסים לדרג את היישובים בארץ על-פי מפתח סוציו-אקונומי, אני קורא את מצב האבטלה בארץ.  אני רואה שבינואר בשנה זו גדל מספר היישובים שהאבטלה בהם נמדדת רשמית ביותר מ=10%, מ=19 ל=25. כל 25 היישובים האלה הם כפרים ערביים או ערים ערביות, כולם.
       
גדעון עזרא (הליכוד):
       
       הם לא הולכים לצבא.
       

ג’מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       לפני עשר שנים היתה תעסוקה הרבה יותר טובה, אז מה זה קשור?  בחייך.  תעיר הערה יותר אינטליגנטית.
       
       הצורה הזאת תהיה שיטה הגונה לטיפול בבעיות הסוציו-אקונומיות בארץ.  
       
       הצמיחה הכלכלית שהיתה בשנות ה=90  גרמה לצמיחה באזור המרכז ולנסיגה באזורי הפריפריה בארץ.  אם היום נותנים טיפול נקודתי ליישוב פה וליישוב שם, אני אומר לכם שזה לא יפתור את הבעיה.  אם לא משנים את המדיניות ולאחר שנה יבטלו את ההטבות, המצב יחזור לקדמותו. צריך לשנות את המדיניות באופן מהותי. אם לא משנים אותה, אז זו  זריית חול בעיניים, זו  עבודה בעיניים ואלה רק מחוות של כבוד, ואני חושב שאי-אפשר לפתור בעיות חמורות ועמוקות במחוות של כבוד שעושה הכנסת או הממשלה או עושים פקידים באוצר או פקידים במקומות אחרים לתושבים של האזורים האלה. 

	דובר כאן בעניין הביטחוני, ואני מתפלא – והפליאה שלי היא פליאה רטורית, אני לא פתי – אני מתפלא על כך שלא שמעתי כאן מאף חבר כנסת התנגדות, הסתייגות, שלא לדבר על גינוי, למה שנעשה בעזה ביומיים האחרונים, למה שעשה הצבא בגדה המערבית וברצועת-עזה. בבית-חאנון לבדה נהרגו ביממה האחרונה שבעה תושבים, מהם שניים שהוצאו להורג לאחר שתפסו אותם חיים. 

גדעון עזרא (הליכוד):
       
       מה זה "הוצאו להורג"?

עמרי שרון (הליכוד):
       
       מי הוציא להורג?

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אני חושב שיש דרך לצאת ממעגל הדמים. זה לא נכון שאין פרטנר, כל העולם הערבי הציע שלום למדינת ישראל על-פי החלטת הפסגה של ועידת ביירות. לא רק בצד הפלסטיני יש פרטנר, יש פרטנר בכל העולם הערבי. הוצעה הצעה נדיבה מאוד מצד העולם הערבי, וישראל הפנתה אליה גב. זו  החמצת הזדמנות היסטורית, שהדורות הבאים ישלמו עליה. צריך להתקומם נגד המדיניות הנוכחית ולעבוד למען יציאה ממעגל הדמים לטובת כולם, יהודים וערבים כאחד. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה מתחיל בתום נאומך בסוגיה מעוררת. אדוני הזכיר כאילו הוצאו להורג אנשים - - - 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       יש הקלטות בטלוויזיה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אלה האשמות שכדאי היה לפרט אותן, כדי שיוכלו להשיב  לך עליהן.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אני מוכן לתת את השמות. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא עכשיו, אבל בפעם הבאה יהיה לך עוד זמן. אני מודה מאוד לחבר הכנסת זחאלקה. 
       
       חברת הכנסת אתי לבני - איננה נוכחת. חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה, ואחריו - חבר הכנסת משה גפני וחברת הכנסת גילה פינקלשטיין. 

איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זו הפעם הראשונה שאתה יושב לשמאלי. אני אוהב שאתה יושב לימיני, אבל לשם שינוי אתה יושב לשמאלי כיושב-ראש הכנסת, ואני שמח על כך. מי היה מאמין שזה יקרה לפני מספר לא רב של חודשים או שנים, כשישבנו פה לבד במליאה ואף אחד לא ידע לאן נפנה. אני מאחל לך מכל הלב הרבה הצלחה ושתלך מחיל אל חיל. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אמן.

איוב קרא (הליכוד):
       
       מי היה מאמין לפני כמה שבועות שזה יקרה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       צריך להאמין, אתה רואה. 

איוב קרא (הליכוד):
       
       אני גם רוצה לברך את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה. אנחנו בכיוונים שונים, אבל התרבות הפוליטית, הדמוקרטית, הליברלית שלו מסמלת דור של משכילים שיודעים מהו ויכוח דמוקרטי. טבעי הדבר שיהיו ויכוחים, אולי לא נסכים זה עם זה, אבל אין לי ספק שהוא נציג של דור חדש, אינטלקטואל ומשכיל. אני מקווה שנדע להביא כולנו יחד תועלת לאזרחי ישראל. 
       
       אני גם מברך את ראש העיר שדרות ואת אנשיו שנמצאים פה. כשהייתי ילד, שדרות היתה בשבילי תלמידים שלמדו אתי ב"כדורי" ובכפר-גלים. בהמשך היתה לי ידידות עמוקה, עוד לפני שחשבתי להגיע לכנסת, עם משפחת מויאל. מאוחר יותר הוקמה אנדרטה לא רחוק משם לחברי הטוב, אלוף-משנה במילואים נביה מרעי. כמעט כל שנה אנחנו מגיעים לשם, ובדרך כלל אנחנו מבקרים גם בשדרות. יש לי רספקט רב לאנשי שדרות. מי היה מאמין שהסכמי אוסלו יביאו למצב שדווקא טילי "קסאם" ייפלו על העיר הזאת במקום שלום. הייתי מאוד רוצה לראות את העיירה, או העיר, משגשגת גם כלכלית. חשבתי שהסכמי אוסלו יביאו לאזור הזה לא רק שגשוג ופיתוח, אלא גם שקט. בעבר ראינו את זה בקריית-שמונה, ואנחנו רואים את זה היום. לא עלה על דעת איש שהדבר הזה ייפול דווקא על שדרות. 
       
       התמונות מהמפעלים השבוע פגעו בנו, לא רק בכם. אני חושב שצורת ההתנהגות וההתנהלות סביב המפעל היא דבר שלא יעלה על הדעת. אנחנו כולנו מוקיעים את המצב הזה. לא יעלה על הדעת שכך יקרה בעיר שכל בניה הם לתפארת עם ישראל בזה שהם יושבים בעיר הזאת; אנחנו יודעים על דברים טובים שקורים בעיר הזאת. 
       
       אהבתי את הודעת מנכ"ל משרד ראש הממשלה, בשם ראש הממשלה, על הכוונה להכיר בעיר הזאת כעיר פיתוח, שתזכה להנחות במס וכו'. אבל לא מהסימפתיה שמגלים כלפיכם תבוא הישועה. לדעתי צריך להפנות את כל המשאבים לעיירות הפיתוח בכלל ולמגזר הכפרי בפרט. אני  חושב שזה דבר שמחייב, וצריך לתת עדיפויות שונות לחלשים על פני החזקים. אני חושב שעיר שהיא חזקה – אין כל סיבה לא לקחת ממנה ולתת לאזורים כמו שדרות, כמו נתיבות, כמו קריית-שמונה, כמו חורפיש, מקומות שיש בהם לדעתי קיפוח ברור ויש להביא למצב שיהיו בהם תנופה ופיתוח כלכלי. אין לי ספק שאם נלך לכיוון הזה ונעביר מהחזקים לחלשים, סוף-סוף יגיע הזמן שנאמר שקם השוויון המיוחל ותהיה אווירה של בשורה טובה. 
       
       לא רק בלהקות ובזמר נזכה לראות את שדרות, שאנחנו מאוד מכבדים ומעריכים. זה אולי אחד המקומות היצירתיים ביותר מבחינת המקורות של הזמר העברי והערבי ביחד. אני מייחל לרגע הזה שתהיה אינטגרציה, גם כלכלית-חברתית, בתוך מדינת ישראל, ואני אשקיע  את כל כוחי ומאודי כדי שהבשורה הטובה תבוא לילדי שדרות. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת איוב קרא. חבר הכנסת זבולון אורלב, ואחריו - חבר הכנסת שאול יהלום, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי וחבר הכנסת משה גפני.  
       
זבולון אורלב (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הואיל וזו לי הפעם הראשונה שאני מתכבד לשאת דברים מעל דוכן נכבד זה כשאדוני הוא היושב-ראש, אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולברך אותך ברכה מעומק הלב להצלחתך בתפקיד הרם והנישא של יושב-ראש הבית. 
       
       אני סבור שטוב עשה היושב-ראש החדש שלנו שהקדיש את הדיון הזה למצבה של העיר שדרות, אחד הדיונים הראשונים שאנחנו מקיימים בכנסת השש-עשרה, בכנסת החדשה, וזאת לאות ולעדות שהכנסת נמצאת עם האצבע על הדופק ומחזקת את תושבי שדרות. ידעו תושבי שדרות שהכנסת, חברי הכנסת, המוסד כנסת, רגיש, רוצה לעזור, רוצה לסייע, הנושא נמצא על סדר-היום, והם לא נמצאים שם לבד בעיר עם טילי ה"קסאם". 
     
       אני בטוח שתושבי שדרות יודעים שצה"ל עושה את כל הדרוש ואת כל האפשר ואת כל המותר, בגלוי ובנסתר, כדי  להתמודד עם שאלת טילי ה"קסאם", ובוודאי אנחנו מחזקים בהזדמנות זו את ידי חיילי צה"ל ומפקדיו, במלחמה עקובה מדם זו, כדי לנקות את רצועת-עזה מהטרור, הכולל גם את טילי ה"קסאם".  
       
       אבל, מהשיחות עם תושבי העיירה, ובהם גם חברים שנמצאים כאן ביציע, עמוס חנניה ורעייתו, וחברים אחרים, אנחנו יודעים שהפחד, החשש והדאגה של תושבי העיר הם לא רק מטילי ה"קסאם" אלא מהמצב הכלכלי. דווקא המצב הכלכלי הוא המטריד יותר והוא נראה המאיים יותר. הפצצה החברתית-הכלכלית לעתים מעיקה ומפחידה יותר מהפצצות של הטרוריסטים שבהם מטפל צה"ל.

	אני יודע שראש הממשלה הביא הצעה, כדי לתת לעיר מעמד של עיר עימות. אבל אני גם יודע שטחנות הביורוקרטיה טוחנות כל כך לאט, שלפעמים, כמו שאמר עגנון, עד שבאה הישועה יוצאת הנשמה. לכן אני רוצה לנצל במה נכבדה זו ולקרוא לאותם משרדי ממשלה שמופקדים על יישום ההחלטות, לעשות כל הדרוש והאפשר, ולעשות את הכול במהירות האפשרית; לדעת שבשדרות יש משפחות, יש ילדים, יש תלמידים, יש עובדים, שמרגישים מאוימים. צריך שהמדינה תחבק אותם באהבה. צריך שהמדינה תדאג למילוי צורכיהם בקטעים שאפשר, בקטעים הכלכליים. מותר עכשיו לחברה הישראלית, לתושבי המדינה, לתת כרגע את העדיפות, את תשומת הלב, את כל הדרוש לתושבי העיר, כדי שתושבי העיר ידעו שהם החלוץ שלפני המחנה וכל העם ניצב מאחוריהם. 

	אני קורא למשרד האוצר ולכל יתר משרדי הממשלה, שיקדימו את כל ההחלטות כדי לתת מענה הולם. אני מאמין שהפתרונות האלה יחזקו את תושבי שדרות, ורוחם תהיה איתנה, ואנחנו אתם. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברי הכנסת, אינני מתכוון לשבור את שיאו של חבר הכנסת מיכאל איתן בישיבה על הדוכן. הואיל ועדיין לא נבחרו לי סגנים, אני נמצא פה מהשעה 16:00, ואני רוצה כמובן לסיים את הישיבה. לכן אני מבקש עכשיו להקפיד על לוח הזמנים, ואתכם הסליחה.
       
       חבר הכנסת משה גפני, יעלה ויבוא. אחריו – חברת הכנסת גילה פינקלשטיין.

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       מה אתי?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מייד אחריו אתה תבוא. לא שמתי לב. אני מתנצל.

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       פעם היית שם לב.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       התרגלתי כבר שאתה לא נמצא היום בישיבה. אבל כנראה אתם עסוקים בעניינים - - - 

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       אנחנו מחפשים חדר כל היום.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא האמנתי למראה עיני כאשר ראיתי שחבר הכנסת זבולון אורלב נרשם ולא בא לנאום. זה היה יכול להצטרף לשבעת פלאי עולם.

זבולון אורלב (מפד"ל):
       
       אנחנו חשבנו, אדוני היושב-ראש, שאם לא נסדר לנו חדרים,  כולנו נהיה כאן. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מה יהיה כשאדוני יהיה שר? 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אם חבר הכנסת סלומינסקי היה מדבר לפני,  אני לא יודע אם הייתי צריך לברך אותו, כי הוא חבר כנסת חדש-ישן.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כל מי שלא נאם בכנסת, צריך לברך אותו.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       בכל מקרה, אני מברך אותו.  הוא חבר כנסת מצוין, ירא שמים. אני אפילו סומך עליו שהוא בסופו של דבר לא ייתן יד לממשלה החילונית הזאת, מפני שהוא אדם ירא שמים.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אשר לשדרות... 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, זאת ההזדמנות שלי לברך אותך על בחירתך לתפקיד החשוב מאוד, יושב-ראש הכנסת.  אנחנו הצבענו בעדך. אפילו היית עומד לבחירה היום כמועמד הליכוד וכמועמדו של ראש הממשלה, ומטבע הדברים היינו צריכים להצביע נגד, היינו בכל מקרה מצביעים בעד. לא היה עוזר לראש הממשלה בעניין הזה. אנחנו תומכים בך, אנחנו חושבים שאתה ראוי להיות יושב-ראש הכנסת, וגם קידשת שם שמים בנאום הראשון ובתפקיד שלך. כבר עכשיו בדברים הראשונים שאתה עושה,  הדיון על העיר שדרות - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       דרך אגב, גם חבר הכנסת גפני היה - - - 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       באופקים.  למעלה מ=20  שנה הייתי שכן של העיר הזאת. אני מברך את ראש העיר, את סגניו, את פרנסי העיר. הם עוברים ימים קשים. ימים קשים מאוד. זה לא פשוט ולא קל להיות כל היום תחת האיום של טילי ה"קסאם", במצב ביטחוני לא קל.
       
       העיר שדרות, כמו אחיותיה, עיירות הפיתוח בנגב, נמצאת במצב כלכלי מאוד מאוד קשה. יש מדיניות של פיזור האוכלוסייה. יש מדיניות של כל הממשלות בישראל, שמפזרות את האוכלוסייה, והנושא של הנגב הוא נושא לאומי ממדרגה ראשונה. אבל אנחנו רואים איך דיבורים לחוד ומעשים לחוד. כאשר נסגר מפעל בשדרות, וכך היה באופקים, כך היה בירוחם, כך בבאר-שבע ובמקומות אחרים - הממשלה, כל ממשלה, עומדת מנגד.  אני מציע לא להתפתות, ואני אומר זאת לפרנסי שדרות, בנושא של החלטת ממשלה. אני מכיר החלטות ממשלה רבות. רק כאן, בכנסת, אסור להוריד את זה מסדר-היום. אי-אפשר לסמוך על הממשלה. לא היה אפשר לסמוך על שום  ממשלה, אבל בוודאי לא על הממשלה הנוכחית.
       
       דיבר פה קודם יושב-ראש הכנסת לשעבר, והוא הגדיר את הממשלה הזאת מכמה היבטים. אבל אני רוצה לדבר על כך שמדובר על ממשלה של צפון תל-אביב. אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת,  הממשלה אומרת שהמצב הכלכלי מאוד קשה. באמת, מצב כלכלי קשה. אנחנו יודעים. הממשלה החליטה שכתוצאה מהמצב הכלכלי הקשה היא סוגרת כמה משרדים. יפה. חוסכים כסף. והנה התבשרנו, גם תושבי שדרות שמחכים לכל סיוע כלכלי כדי להציל את היישוב הזה – יש שם תושבים נפלאים, יש שם אנשים שרוצים לעבוד, שרוצים לפתח את היישוב; יישוב ברמה גבוהה מאוד – פתאום התבשרנו שיש משא-ומתן קואליציוני עם המפלגה הזאת, מפלגת צפון תל-אביב, והודיעו שסוגרים את משרד המדע, כדי לחסוך כסף. זה בסדר.  מתברר שבמשא-ומתן הקואליציוני  שדרות לא מעניינת את הממשלה, בוודאי לא את המפלגה של צפון תל-אביב, ומחליטים שמפני שיש חבר כנסת - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אולי במשא-ומתן גילו שיש מדע?

משה גפני (יהדות התורה):
       
       שלא תהיה טעות, אני חושב שצריך מדע, ואני חושב שצריך טכנולוגיה, ואני חושב שצריך לסייע לענייני דתות.

מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       יושב פה ראש עיריית שדרות. אני מציע שהוא יגיד מה תרם משרד המדע, התרבות והספורט לעיר שלו, לשדרות. 


משה גפני (יהדות התורה):
       
       השר לשעבר מתן וילנאי, אני יודע, ואני אומר, עשית בתפקידך כשר המדע, התרבות והספורט את מה שנדרש ממך לעשות, והרבה מעבר לכך. אבל החליטו, המצב הוא קשה. היתה החלטת ממשלה בשבוע האחרון לפני הבחירות, שסוגרים חמישה משרדים. אני עוד אמצא את ההזדמנות, בעזרת השם, ואני הולך לדבר הרבה בכנסת, מפני שזה התפקיד שלי עכשיו, לדבר; בקדנציה הקודמת היה לי תפקיד, לעשות - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה הולך לדבר הרבה, אבל לא היום.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא היום. אני הולך לדבר על זה שהממשלה החליטה לפרק, להפוך את משרד הרווחה בעצם למשרד סעד. הולכים להחזיר את מדינת ישראל, בניגוד לכל העולם המערבי, עשרות שנים אחורנית בכל מדיניות הרווחה. אבל החליטו שסוגרים את משרד המדע, מאחדים אותו.  חוסכים כסף. הרי אפשר היה בכסף הזה לעזור לשדרות. כן צודק, לא צודק – אני לא ממשלה. מתברר שלא מעניינים את הממשלה החדשה  שדרות, עיירות הפיתוח או הנגב. מעניין אותם צפון תל-אביב. צריך לתת תפקיד שעולה הרבה כסף, סתם, בגלל פוליטיקה שאין מאחוריה ולא כלום.

	דרך אגב, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, אתה הולך להיות השותף של מפלגת צפון תל-אביב.

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       צריך להחזיר אותה בתשובה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       פוליטיקאים לא חוזרים בתשובה על-פי רוב.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, אני מכיר את חבר הכנסת סלומינסקי היטב, אני יכול לסדר לכם פגישה אחרי הישיבה. אל תנהלו פה עכשיו דו-שיח.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני פונה אליך, אדוני היושב-ראש, נא לא להוריד את הנושא הזה מסדר-היום. פשוט לא להוריד את זה מסדר-היום. אתה אמרת שאתה תהיה יושב-ראש של כולם, של כל המפלגות בבית הזה, של כל הסיעות, של כל הדעות; זאת הולכת להיות ממשלה, שאני לא בטוח שעיירות הפיתוח יהיו בראש מעייניה. אני מאוד חושש שבקיצוצים הקשים שהממשלה הזאת הולכת לעשות לנו, הולכים לפגוע לא בחזקים, הולכים לפגוע בחלשים. לחזקים יש ייצוג בממשלה, לחלשים יהיה ייצוג בכנסת. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, בבקשה. ברוכים השבים.
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       תודה. ברוך הנמצא.
       
	אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להצטרף לכל הברכות שבוודאי בירכו קודמי. אני רוצה לציין רק עוד פן אחד מכל הנקודות המיוחדות שיש בך. אני זוכר שכל פעם שמישהו אמר בנאום שלו איזה דבר או דבר תורה, איזה משהו שקשור למסורת, רצת ואמרת: אני רוצה לשמוע. זה ממש משך אותך. אולי בזה אני אפתח.

	התלבטתי כשנכנסתי איך אומרים, שדרות או שדרות, בשי"ן שמאלית או ימנית. חלק אמרו לי שאומרים כך, חלק אמרו לי כך,  אז עשיתי דין לעצמי. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       במקורות כתוב שדרות, בשי"ן שמאלית, ואכן, זה שם העיר.

ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       שדרות, בשי"ן שמאלית, וקוראים לה שדרות, בשי"ן ימנית. אז עשיתי דין לעצמי.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא. כתוב שדרות, בשי"ן שמאלית, וכך קוראים לה,  אבל יש מי שטועים ואומרים שדרות, בשי"ן ימנית.
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       כולם כאן אמרו שדרות, בשי"ן ימנית, אז עשיתי דין לעצמי, אולי לא נכון. אצלנו מופיע שב"ת. מה זה שב"ת? זה ראשי תיבות של שינה בשבת תענוג. באו אנשים בטענות ואמרו: למה שינה? שיחה בשבת תענוג. על זה נאמר: לב חכם בימינו. אם אתה חכם, שים את הנקודה בצד ימין, ואז יצא לך שינה, ותוכל לישון בשבת. אמרתי: אם כך, נשים את הנקודה בצד ימין, יצא לנו שדרות. אבל אם זה לא נכון, טוב.
       
       בכל אופן, כולם כבר דיברו על מצבה של שדרות. אני רוצה לציין רק שתי נקודות בעניין. נקודה אחת, שאנחנו באמת עושים הרבה מאוד ומשתדלים בנושא הזה. מעבר לכל מה שדובר, הקמנו שם ישיבת הסדר, שעושה עבודת קהילה גדולה מאוד עם היישוב עצמו, הבאנו לשם גרעין תורני, שעובד ופועל עם המשפחות, ומנסה כמה שיותר לקרב, לעזור ולפעול.
       
       מעבר לזה, אני רוצה לציין רק נקודה אחת, שהיא מעניינת. הרי כל הנושא הזה עלה בגלל טילי ה"קסאם" שיורים על שדרות. אני חושב שזה משמש לנו דוגמה לכל מה שכל הזמן מנסים "להאכיל" אותנו מפלגת העבודה ואחרים, שהפתרון לטרור זה להקים קו הפרדה, להקים גדר הפרדה, וזה יציל את עם ישראל. תהיה גדר, הכול יהיה בסדר. בהסכם הקואליציוני רצו לחייב שתקום גדר וכן הלאה. שלא נטעה ושלא נחיה באשליות. הגדר הזאת לא תעזור. הנה, אתם רואים, יש טילים, והטילים עוברים מעל הגדר. יש טילי "קסאם" שהטווח שלהם הוא 7 ק"מ, והם הולכים ומגדילים את הטווח. יגיעו גם "קטיושות", חס ושלום, והטווח שלהן הרבה יותר גדול. מה תעזור לנו גדר? על מה אנחנו מדברים? אם צה"ל לא יהיה בערים ולא ידביר את הטרור, שדרות לא תוכל לחיות ונתניה לא תוכל לחיות, וכך גם יישובים אחרים. 
       
       לכן אני אומר, שלא נחיה באשליות. את הטרור צריך להדביר, ולא הגדר היא הפתרון. אני מקווה שאם נעשה את זה נכון, גם שדרות, לפחות הצרה הביטחונית לא תהיה לה, ונצטרך כולנו יחד לעזור כדי לפתור את הבעיות הכלכליות והחברתיות שלה. אני מקבל את עמדתך ואני מקצר, אדוני היושב-ראש.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       הממשלה הזאת בעד גדר או נגד גדר?
       
ניסן סלומינסקי (מפד"ל):
       
       נגד גדר.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תעלה ותבוא חברת הכנסת גילה פינקלשטיין. מייד אחריה – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה וחבר הכנסת טלב אלסאנע.
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       ערב טוב, אדוני היושב-ראש, חברות יקרות, חברים יקרים, היות שכל אחד התחיל עם סיפור קצר על הקשר שלו ליושב-ראש, אני חייבת לספר גם סיפור קצר משלי.
       
       כשבני היה בתותחנים והוא שירת בדרום הר-חברון, חבר הכנסת ריבלין לא היה יושב-ראש הכנסת, הוא היה שר התקשורת. יום אחד, כשאני מנהלת ישיבת מורים בחדרי, אני מקבלת טלפון: תפתחי מהר את הפלאפון שלך, אני עומד פה עם שר התקשורת, התלוננתי שאין קשר ואני לא יכול לצלצל לאמי שדואגת לי. תפתחי מהר את הפלאפון, שר התקשורת רוצה לדבר אתך. אמרתי: תפסיק לבלבל לי את המוח עכשיו, באמצע הישיבה. מספיק. סגרתי את הפלאפון. אחרי שנייה הוא התקשר ואמר: אמא, זה רציני.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מעשה שהיה כך היה, גברתי חברת הכנסת הנכבדה. בנך התלונן על התקשורת וטיבה, ואמר שהוא לא מצליח להשיג קשר עם אמו. שאלתי: מה מספרה של אמך? חייגתי בסלולרי שלי - אני לא רוצה לומר את שם החברה - וראיתי שיש קשר. עובדה.
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       מאחורי ההלצה אמת מציצה. חשבתי שזה צחוק, אבל למחרת, בשש בבוקר, אני קוראת את העיתון "מעריב", ואני רואה תמונה של הבן שלי ושל שר התקשורת, וכתוב: שר התקשורת חיפש את האמא הדואגת.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לעצם העניין. בבקשה.
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       אני מאוד שמחה שכולנו מגלים אמפתיה כלפי שדרות. אני מקווה שזה לא יהיה אירוע 
בר-חלוף, אלא באמת חלק מתוכנית ארוכת טווח לחיזוק הפריפריה בכלל ושדרות בפרט. 
       
       המטרה שלשמה אני מדברת היום היא לנצל את ההזדמנות להתריע על הסכנה של הפסקת הפעילות של ניידת לטיפול נמרץ בשדרות.
       
       כשהחל ירי הטילים לעבר העיר, פנו שרי הביטחון והבריאות למגן-דוד-אדום בבקשה להעמיד לרשות התושבים שירותי חירום של ניידת טיפול נמרץ, תוך הבטחה כי יימצא מימון לנושא הזה. אכן, הניידת קיימת ופועלת, אבל ייתכן שמחר השמש תזרח, בוקר חדש, והניידת לא תהיה יותר. יש בעיה עם מימון הניידת, ראש העיר עתר בעניין לבג"ץ בדרישה לחייב את מגן-דוד-אדום, אבל הבקשה שלו נדחתה. כדאי לדעת שמדובר ב=800,000 שקלים בשנה.
       
       כחלק מההכרה בשדרות כיישוב בקו העימות, יש צורך דחוף לממן את הניידת כמו שכל יישובי קו העימות מקבלים מימון על-ידי משרד הביטחון, כפי שנעשה ביישובי הצפון וביישובי יש"ע. הייתי שמחה מאוד אם היינו יוצאים מכאן בקריאה למשרד הביטחון לממן את הניידת, כמו בכל יישובי קו העימות. זה צורך חיוני להצלת חיי אדם, ואסור שנתעלם מהנושא הזה.
       
       בהזדמנות זו אני רוצה לחזק את ידי אנשי מד"א בעיר, ובכל מקום בארץ, שעושים מלאכת קודש. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחברת הכנסת גילה פינקלשטיין. סגן היושב-ראש לשעבר, ובתקווה שגם בעתיד, חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אדוני יושב-ראש הכנסת, נהגנו לברך זה את זה כסגני יושב-ראש. אני שמח מקרב לבי שיצא לי לעמוד ליד הדוכן הזה ובהזדמנות הראשונה לברך אותך מקרב לב על התפקיד שאתה ראוי לו והוא ראוי לך.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אני רוצה לברך גם את אורחינו, ראש העיר שדרות ופרנסיה, היושבים ביציע. 
       
       אני רוצה לברך גם את קודמי, חבר הכנסת החדש-ישן ניסן סלומינסקי וחברת הכנסת החדשה גילה פינקלשטיין. אני מקווה שתתרמו לעבודה פורייה וטובה, לבית הזה. מי יודע, אולי נשכיל כולנו לראות ימים הרבה יותר טובים ודיונים הרבה יותר נעימים.
       
       אכן, אדוני היושב-ראש, הגשתי בבוקר הצעה דחופה לסדר-היום לאחר שראיתי כותרת בעיתון, שפועלים בשדרות פוזרו בגז מדמיע. אני לא רוצה להגזים אבל הדבר קומם אותי ואמרתי: לא יכול להיות שעניין כזה יקרה ולא יעלה בכנסת, ומיהרתי להגיש את ההצעה הדחופה. אני מבין שאדוני יזם את הדיון הכולל, ובוודאי ראה שבתוך הדיון הזה אני יכול להתבטא גם בעניין הצעתי הדחופה.
       
       כאן אני רוצה לומר, שלא יכול להיות שהמצב החברתי ילך ויידרדר ואנחנו נראה יום-יום שיאים חדשים, והדברים יימשכו כאילו שום דבר לא קורה.
       
       נכון, מר שרון וממשלתו השכילו, וככל הנראה ימשיכו להצליח, להפנט את כולנו ולהכניס את המדינה הזאת לפחד, להכניס את כל הציבור למלכודת פחד ורעד, שכאילו אין מוצא אחר, אין דרך אחרת: "מר שרון השתנה. מר שרון רוצה לעשות שלום. מר שרון הוא בסדר, אבל 'אין לו  פרטנר', ואילו האחרים הם הרשעים, הם המשלחים, הם הרוצחים". האחרים האלה לפעמים אפילו לא זוכים להיות כותרת, הם כבר לא חדשות. יום-יום נהרגים, מתים, נרצחים ילדים, קטנים וגדולים, אזרחים ותושבים בעזה, בשכם, בכל השטחים הכבושים. זה כבר לא זוכה לסיקור, זה כבר לא חדשות. 
       
       לא שאני שמח, חס וחלילה, על כך שטילים נופלים בשדרות, או לא שאני רוצה חס וחלילה שתהיה שפיכות דמים גם בשדרות. זה לא הפתרון וזו לא התשובה. אבל בוודאי נחטא כולנו לאמת אם נמשיך להסתכל רק על הצד הזה של העניין. אם לא נראה את התמונה בכללותה, אם לא נשכיל ללמוד את המצב, בוודאי לא נוכל גם למצוא את הפתרון הנכון.
       
       אדוני היושב-ראש, הדברים שזורים זה בזה, לא רק בחיים החברתיים אלא גם במצב המדיני ובמצב הפוליטי. לא יכול להיות ששדרות תזכה לשקט חברתי ופוליטי, מדיני וצבאי, ומה שאתה רוצה, כל עוד השכנים שלה נהרגים ונרצחים וחיים במערבולת של דם יום-יום. לא יכול להיות פתרון כזה. 
       
       אינני מאמין כי מישהו מהבית הזה רוצה ששפיכות הדמים תימשך, ואינני מאמין שמישהו איננו רוצה שכולנו נצא ממעגל הדמים הזה, אבל אנחנו חלוקים בדרך. הדרך שהציע מר שרון עד עכשיו הוכיחה, אדוני, שהיא דרך של כישלון, דרך של העמקת הבדידות, לא רק המדינית אלא גם החברתית בתוך המדינה עצמה, דרך של קיטוב, דרך של עוני, דרך של אבטלה.
       
       דיבר קודמי, חבר הכנסת זחאלקה, על כך שכל היישובים המובילים בעוני ובאבטלה, 25 יישובים, כולם יישובים, עיירות וכפרים שבהם חיים תושבי מדינת ישראל הערבים. לא יכול להיות שהמדיניות הזאת תימשך וכולנו בבית הזה נאמר: כן. 
       
       אני לא רוצה לשכוח את דבריו של חבר הכנסת רן כהן, שקוממו אותי. פשוט לא היה לי נעים לצעוק כלפיו במושב הזה, בישיבה הזאת, בבית הזה, בשעה הזאת, וקמתי ויצאתי. אני רק חושב לעצמי ומוצא את הפתרון. עכשיו אני יודע למה מרצ ירדה, כי אם מרצ, על-ידי חבר הכנסת רן כהן ודומיו, רוצה לשחק את תפקיד הימין, את תפקיד הקיצונים ואת תפקיד הביטחוניסטים, אז הציבור ילך לאוריגינל, ילך למר שרון, לימין האוריגינלי, ולא ילך למרצ.
       
       הייתי מצפה לשמוע ממר כהן מלה אחת על שכניו ממערב בעזה, על האנשים שנאנקים 
יום-יום במעצר של עם שלם, במשך שנים: רעב, חולי, עוני. אפילו במערכות החדשות לא מסקרים את המצב שלהם. ואנחנו פה סתם נשב ונבליג? רק הצד שלנו כואב? מה, הם לא בני אדם? הדם שלהם איננו דם? הם לא בני אדם שנמקים ומתים ברעב ובפחד יום-יום? לא נשמיע גם את צעקתם?
       
       אני מסיים, אדוני, במשפט אחד. כל עוד לא נשכיל כולנו להבין ולהפנים שהפתרון חייב להיות לשני הצדדים, שום פתרון לא יהיה, ומערבולת הדמים הזאת תמשיך להטביע את כולנו. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. חבר הכנסת טלב אלסאנע. אחריו - חבר הכנסת מתן וילנאי, ויסיים - סגן השר גדעון עזרא.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את היושב-ראש על היבחרו ועל קבלת האמון והתמיכה פה-אחד של חברי הכנסת. אני מאחל לך הצלחה בתפקידך. 
       
       אני סבור שצעד מאוד חשוב הוא, שהתחלת את הדיון בתחילת המושב בנושא שנוגע לאוכלוסייה, כך שהכנסת תלווה את ההתרחשויות בקרב האוכלוסייה. היום זה נוגע לשדרות, מחר ליישובים אחרים, או לנושא שנוגע לאוכלוסייה, שבוער בעצמותיה. צריך לתת מענה על הסוגיות האלה.
       
       דבר שני, אני רוצה לברך את ראש העיר שדרות ואת נציגי העירייה שבאו לכאן. הם שמעו הרבה הצהרות, הרבה הכרזות, קיבלו הרבה אמפתיה, אבל השאלה היא, עם מה הם יוצאים מהדיונים האלה, מה התוצאה המעשית של הדיונים. הם לא הגיעו עד כאן משדרות ביום כה סגרירי כדי לשמוע הצהרות, אלא כדי לקבל תרופות ומענה לבעיות האמיתיות של עיריית שדרות.
       
       נשאלת השאלה מדוע בדיון החשוב הזה, כשראש העירייה ונציגי העירייה טורחים להגיע לכנסת, לא משתתפים בדיון הזה ראש הממשלה ושר האוצר, נציגים שיכולים לקבל החלטות ולא רק להשמיע הצהרות. הרי הם לא נתבקשו לרוץ לשדרות להזדהות עם התושבים. 
       
גדעון עזרא (הליכוד):
       
       קיבלו החלטה.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אנחנו יודעים שאין בחירות. הם מכירים את שדרות רק כשיש בחירות, כדי לרוץ לשם ולאסוף קולות. אבל כשיש בעיה אמיתית וצריך לתת מענה, אפילו בדיון עצמו הם לא משתתפים. זה היחס שנותנים לאוכלוסייה הזאת. הבעיה של שדרות היא רק סימפטום.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע, עצרתי את השעון. אני מוכרח לומר לך, שאתמול כאשר החלטנו לכנס דיון מיוחד בנושא העיר שדרות, ביקשנו משרי הממשלה, ושלושה מהם נענו והגיעו לכאן בתחילת הישיבה. לא קל לבקש משרים לבטל את סדר-היום שלהם כאשר אנחנו לא הודענו להם לפחות שבוע מראש. אין לי כל ספק ששרי הממשלה, אם היו מודעים מבעוד מועד, היו מתארגנים ונמצאים כאן, לפחות נציגיהם. אבל שלושה משרי הממשלה היו, פתחו את הדיון, וגם שר הביטחון מבקש להתייחס לדיון מחר. הפעם אנחנו יכולים רק לומר שהתארגנו בצורה חפוזה, ולכן יש כאן איזה נימוק. הממשלה, שקיבלה אף היא החלטה בנושא שדרות, ושכולנו מקווים שהיא גם תממש אותה, אכן נמצאת אתנו כאן בלב אחד בתמיכה בעיר שדרות ובצורך 
הבלתי-מתפשר לתת לה טיפול מיידי.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       מקובלים עלי דבריך, היושב-ראש. השאלה הנשאלת, כבודו: האם אנחנו צריכים להעלות נושא של מצוקות חברתיות רק כאשר יש בעיה ביטחונית? עצוב מאוד שהבעיה של שדרות מועלית רק כשיש גל של טילי "קסאם". הרי הבעיה של שדרות היא לא רק הבעיה של שדרות, כידוע לך. היא הבעיה של נתיבות, היא הבעיה של אופקים. אז מה, צריך להעלות את הבעיות של נתיבות או של אופקים רק כשיש טילים? מדוע לא מעלים את הבעיות החברתיות באופן עקרוני, כדי לתת מענה על הבעיות של היישובים האלה? 
       
       הרי לא רק שהם סובלים מטילי ה"קסאם". הם סובלים מהתאכזרות של מדיניות ממשלתית במשך עשרות שנים שהפכה את העיירה למוכת אבטלה ועוני, והם סובלים מהתאכזרות של המשטרה, שמתמודדת אתם בגז מדמיע בהפגנות של העובדים עקב סגירת המפעלים שלהם. תארו לכם, רבותי, אדם שמפוטר ממקום עבודתו, מאבד את פרנסתו, יוצא להפגין ברשיון, בצורה חוקית - ומה התשובה שיש? יורים בו בגז מדמיע. חבל שהעובדים לא השתמשו בערכות המגן שחולקו להם לרגל הבעיה שתהיה במפרץ. אני רוצה לומר שיש בעיה של התאכזרות, אטימות וחוסר רגישות מוחלט מבחינת המדיניות הממשלתית, לא של הממשלה שקמה עכשיו, אלא של הממשלות הקודמות.
       
       רק הבוקר, אדוני היושב-ראש, ביום הסגרירי הזה, הפקחים של משרד הפנים בליווי שוטרים הגיעו לנגב, לא לשדרות אלא ליישובים בדואיים, והרסו שלושה אוהלים. אני לא רוצה להגיד שהם מבנים, כי לא מדובר בווילות. מדובר בפחון, שהוא קריר בלאו הכי, לאנשים שאין להם חשמל, והותירו את המשפחות ללא קורת גג.
       
       איך אפשר להגדיר את הגישה הזו? אם זו אינה אטימות, אני לא יודע מהי אטימות. לכן יש צורך בשינוי גישה. חוסנה ועוצמתה של חברה אינם נמדדים בכמות המטוסים והטנקים שלה, אלא ביחס הערכי כלפי האוכלוסייה, כלפי האזרחים שלה. היו מדינות שהיה להן ארסנל צבאי אדיר, והן התמוטטו והתפרקו, כיוון  שלא העמידו את האוכלוסייה בראש סולם העדיפויות. זה מה שקורה כאן: אני שם לב לכך שכל אלה שמדברים בעד התנחלויות ובעד ארץ-ישראל השלמה, לא השתתפו כאן בדיון. ולכן יש צורך בשינוי סדר העדיפויות. 
       
       ולסיום, משפט אחרון: אחרי שנתיים שבהן ראש הממשלה הנוכחי השתמש בכול, במטוסים, במסוקים, בטנקים ובארטילריה, ונכשל, הגיע הזמן שישתמש בדבר אחד שהוא לא השתמש בו עד היום – שישתמש בשכל. אי-אפשר להשיג ביטחון באמצעות טנקים. אי-אפשר לחסל שאיפות של עם באמצעות מסוקים. את שאיפות העם מחסלים על-ידי הגשמת שאיפתם לעצמאות, לחירות ולסיום הכיבוש. כך נפתרה הבעיה של קריית-שמונה, עם סיום הכיבוש בדרום-לבנון. כך תיפתר הבעיה של שדרות והבעיה הביטחונית במדינה. לדעתי, הגיע הזמן להשתמש בשכל, להפסיק להשתמש בכוח ולהבין שהפתרון הצבאי הזה נכשל בלבנון ובהרבה מקומות. אחרי שנתיים הגיע הזמן לגישה אחרת ולדרך אחרת, שיש בה קצת שכל, יותר חוכמה ופחות כוחנות. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. יש מי שאומרים, כי מי שמשתמש בשכל, רואה את לבנון וקצת נזהר. 
       
       אדוני השר לשעבר, ויש שמקווים גם השר לעתיד, חבר הכנסת מתן וילנאי.

זבולון אורלב (מפד"ל):
       
       אתה יודע משהו? אתה מרמז על משהו?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, אמרתי שיש רבים שמקווים.

זבולון אורלב (מפד"ל):
       
       אדוני יודע על משהו מהמשא-ומתן שאנו לא יודעים?

מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       הוא לא יודע שום דבר, חבר הכנסת אורלב.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני קורא הגיגי לב ועיתונים.

מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       אני חייב להתחיל עם היושב-ראש. מה את מחייכת, רותי?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       במקרה יושבים על הבימה שלושה מהגימנסיה.

מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       כאשר שירכתי את דרכי במשך שנים לבית-הספר על פני החצר של משפחת ריבלין - הוא היה מבוגר ממני באי-אלו שנים. הוא היה הקצין הראשון בשכונה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, אחי היה לפני, אבל מהגילאים שלנו הייתי הראשון.

מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       אני יותר מאשר שמח לראות אותו כאן ליד שולחן היושב-ראש. מבחינה ארגונית אנחנו לא באותה מפלגה, אבל יש לנו הרבה דברים משותפים, והם יישארו כאלה.

יובל שטייניץ (הליכוד):
       
       אולי עוד תצטרף פעם.

מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       לאט לאט, היתה פעם אחת, והיא לא ממש הצליחה.

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אתה עוד צעיר.

מתן וילנאי (העבודה-מימד):
       
       התמונה של שדרות היא לא רק של שדרות, זה קורה בכל פינה ובכל מקום בחברה הישראלית של היום. מדהים איך בנקודת זמן אחת מתיזים על פועלים העומדים מול גדרות המפעל שנסגר גז מדמיע – ולא את אלה שמתיזים אני בא להאשים - ובאותה עת עצמה מתרחש הירי של טילי ה"קסאם" מכיוון בית-חאנון. זו התמונה בכל פינה ובכל מקום בחברה הישראלית.
       
       ביקרתי כשר כמה פעמים בשדרות, יותר מפעמיים-שלוש פעמים, ואני רוצה לדבר על שדרות האחרת, על מרכז המוזיקה. יושבים כאן חיים אוליאל וראש העיר, אשר דואגים לכך שהוא יפעל. עשרות ילדים מקבלים שם חינוך יוצא מן הכלל, חינוך יוצא דופן, שאין כמוהו במקומות רבים בחברה הישראלית. ילדי עולים מכל פינה ומכל מקום לומדים שם. אני רוצה לדבר על כך ששדרות היא מרכז ארצי ולאומי של מוזיקה. היא הוציאה מקרבה את קובי אוז, היא הוציאה את חיים אוליאל, היא הוציאה דברים רבים נוספים, והיא מהווה בפריפריה מוקד מרכזי של התרבות הישראלית. 
       
       זו שדרות שאני זוכר, עם ה"סינמטק" שלה ועם כל הדברים היפהפיים האלה. למרות התנאים הקשים, פרנסי העיר דואגים להוציא את כל הדברים האלה מן הכוח אל הפועל. אני אומר את זה, כי לא מובן מאליו שצריך לראות תמיד רק את המסכנות שם. צריך לראות גם את הדברים היפים ששדרות עושה, בזכות הכוחות הפועלים מתוך שדרות עצמה. זוהי דוגמה לכל עיר ואם בישראל.
       
       אני חייב להעיר שתי הערות, ואני מצטרף בכך לדבריו של חבר הכנסת גפני, שלא נמצא כאן כרגע. אסור להסתפק במלים. אני מבקש מהיושב-ראש, שתצא הצהרה של הכנסת, אשר תבוא בדרישות פשוטות וברורות לממשלה. אני מכיר היטב מתפקידים קודמים את נושא מפעל המרעומים. אני רוצה שתבינו, זהו קו אסטרטגי מכל בחינה שהיא, ואין לו תחליף במדינת ישראל. מדובר על מיליונים, וזה כסף רב, אבל מדינה שיש לה תקציב של 270 מיליארד שקל, יכולה למצוא את המיליונים על מנת שהמפעל הזה ימשיך לשגשג. הוא חשוב לא רק לשדרות, הוא חשוב לביטחונה של מדינת ישראל, וכמובן גם לעיר שבה הוא שוכן. אפשר לדרוש את זה ואפשר לעשות את זה.
       
       והדבר האחרון, אני מציע לכל חברי מהימין להקשיב קשב רב לדברים של איש חכם משדרות, אשר כתב את מה שהקריא קודם חבר הכנסת כהן. חמש שנים ויותר הייתי אלוף פיקוד הדרום. כחייל צעיר בצנחנים שכבתי מאות לילות במארבים במה שנקרא ברך בית-חאנון, כאשר אורות שדרות מאחורינו והחשכה לפנינו. האמינו לי, אני יודע על מה אני מדבר כאשר מדובר בהפעלת כוח, ואני יודע על מה אני מדבר כאשר עוסקים בלחימה בטרור: זה לא ילך כך, וצריך להבין את זה. ללא הגדר שם, מצבה של שדרות היה קשה פי כמה, ואני אישית אחראי על הקמת הגדר הזאת – ואני גאה על כך -  תוך ויכוח קשה בתוך הצבא ובהכרעת שר הביטחון וראש הממשלה המנוח, יצחק רבין. 
       
       לכן אני מציע להקשיב לדברים של איש פשוט וחכם, וכאלה יש רבים בשדרות. תודה רבה לכם.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת וילנאי גם על כך שעמד למופת בלוח הזמנים. אחרון הדוברים, סגן השר גדעון עזרא.

סגן השר לביטחון פנים גדעון עזרא:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראש ובראשונה אתה, היושב-ראש, אני חושב שלסגנים שלך לא תהיה עבודה, אתה תשב כאן כל הזמן.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היום אני יושב כל הזמן כי אין לי סגנים.

סגן השר לביטחון פנים גדעון עזרא:
       
       אתה אוהב לשבת פה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כן, אבל יש גבול.

סגן השר לביטחון פנים גדעון עזרא:
       
       דבר שני, ברכותי לשר מתן וילנאי, על שמצא לנכון להשתתף בדיון. אני חושב שהוא בקיא באזור ההוא יותר מרבים אחרים, אין לי בכך כל ספק. שמעתי אותך פעמים רבות בקבינט, ולא ראיתי הבדלים כל כך גדולים בינך לבין שאר הדוברים. הכול נראה לי מאוד מלאכותי. ביחד נצטרך לקדם את ביטחון המדינה הזאת.
       
       דבר שלישי, ברכותי לפרנסי העיר שדרות, שנמצאים כאן אתנו. הם חיים בעיר שתחושת התושבים בה היא שלפתע פתאום מ=nowhere מגיע טיל ומשבש את החיים. לא יודעים איפה ייפול – בגן, בבית-ספר, במפעל או במקום אחר. אני חושב שכל תושבי מדינת ישראל חוו את החוויה הזאת במלחמת המפרץ, כאשר לא ידעו איפה ייפול הטיל. אז  זה היה טיל הרבה יותר גדול, אבל החשש המלווה את תושבי שדרות הוא ללא כל ספק חשש מתמיד. 
       
       הייתי בשדרות כאשר נפלו שם טילי ה"קסאם" בשבוע שעבר, ואמרתי להם שאני לא מאמין שהממשלה תאשר את הפיכתה לאזור קו עימות. למרות זאת, הממשלה הזדרזה ועשתה זאת, ואני מברך אותה על כך.
       
       אני שמח על שנמצאים כאן שני חברי כנסת ערבים, גם ג'מאל זחאלקה וגם ואסל טאהא. אני רוצה להגיד לכם דבר אחד: אני מוכן להתחייב, שאם תרצו לנסוע לבית-חאנון ולהשפיע על האוכלוסייה להפסיק את ירי ה"קסאם" לעבר שדרות או לעבר יישובים אחרים, יברך אתכם כל הציבור במדינת ישראל.
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       הירי יופסק רק על-ידי שלום ומשא-ומתן ישיר. 

סגן השר לביטחון הפנים גדעון עזרא:
       
       אין לי ספק, שאם הירי הזה ייפסק, לא תהיה סיבה לצבא-הגנה לישראל להיכנס לבית-חאנון או 
לח'אן-יונס או לרפיח. אני לא מבין עד עצם היום הזה מדוע אתם לא יכולים להיות גשר לשלום. מדוע? 

ג’מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אתה לא מציע שלום, אתה מציע כיבוש. 

סגן השר לביטחון פנים גדעון עזרא:
       
       מדוע אתה לא יכול לנסוע לשם ולדבר על לבם?
       
ג’מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אתה מציע כיבוש. 

סגן השר לביטחון פנים גדעון עזרא:
       
       אתה לא רוצה לנסוע, ואינני מבין מדוע. הציבור במדינת ישראל יבין שבכנסת הזאת יש אנשים שיכולים לנהל משא-ומתן עם האויב הזה ולהביא לתוצאה שממנה  נרוויח הרבה כספים, ונוכל לשלם בהם גם ליישובים הערביים, שבאמת זקוקים לסיוע, אבל אתם לא רוצים לנסות. מדוע? מדוע שלא תנסו?

ג’מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אתה יודע מה זה שלום צודק? תסיים את הכיבוש קודם כול. 

סגן השר לביטחון פנים גדעון עזרא:
       
       מדוע שלא נראה אתכם פעם אחת? הנשיא מובארק מנסה, זה מנסה, אבל חברי כנסת ערבים בכנסת ישראל לא מוכנים לעשות את המאמץ הקטן הזה?

ג’מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       אנחנו רוצים שלום בלי כיבוש. 
       
סגן השר לביטחון פנים גדעון עזרא:
       
       אדוני, תתחיל ממשהו. תתחיל ממשהו. אני מתחייב בפניך שישראל לא תכבוש את 
בית-חאנון אם תדאגו שיהיה שם סדר. 

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לא בשמנו. אל תתחייב. תמשיך. 

סגן השר לביטחון פנים גדעון עזרא:
       
       אני מדבר בשמי. בסדר. אני מדבר בשמי ואני חושב שאני מדבר בשם כל תושבי מדינת ישראל. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אריאל, כל אחד יכול לחשוב שכאן הוא מייצג את כולם. 

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       ובתנאי שהוא עומד בשלוש הדקות. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ודאי וודאי. סגן השר מדבר גם בשם הממשלה והוא אינו כפוף לשלוש הדקות. זו היתה רק המלצה. 

סגן השר לביטחון פנים גדעון עזרא:
       
       אין לי ספק, שאם אתם, ערביי ישראל, תעשו מעשה כזה, תזכו להערכה רבה. 

ג’מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       תודיע על סיום הכיבוש.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. הבהרת את זה בצורה ברורה. אני מבקש לא לפנות אל הדובר.

סגן השר לביטחון פנים גדעון עזרא:
       
       ה"קסאם" מכוון לשדרות, משום שהמחבלים חושבים שבשדרות הם יכולים להרוג הרבה; הרבה ילדים, הרבה נשים והרבה זקנים. הם לא יורים לעבר מחנה צבאי. הם יורים לעבר יישוב אזרחי, ואתם יושבים כאן ומגנים, ובצדק, את הפיגועים הללו. תקומו ותעשו מעשה כחברי בית-הנבחרים. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. אדוני ראש העיר שדרות, חברי המועצה, סגני ראש העיר, יזמתי את הדיון הזה על העיר שדרות לא משום  ששדרות היא עיר שלא טוב לגור בה. שדרות היא עיר מצוינת לגור בה, עיר שטוב לחיות בה, טוב להיקלט בה, טוב להקים את הבית שלך בה; עיר עם איכות חיים, עיר עם יצירה, עיר עם בנים נפלאים, שנותנים מכשרונם ומיכולתם לארץ כולה. קמנו היום על מנת לעזור לעיר מצוינת שנמצאת במצוקה, במצוקה ביטחונית ובמצוקה כלכלית-חברתית כזאת שאנחנו לא יכולים להתעלם ממנה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, תם ולא נשלם הדיון בנושא שדרות. תשובת שר הביטחון, הצעות סיכום והצבעות יהיו בישיבת הכנסת הבאה. 
       
       תם סדר-היום. הישיבה הבאה - מחר, יום שלישי, כ"ג באדר א' התשס"ג, 25 בפברואר 2003 למניינם, בשעה 16:00. רבותי חברי הכנסת, ישיבה זו נעולה. 
       
       הישיבה ננעלה בשעה 20:04. 
עמוד 83 מתוך 83

