﻿    תוכן עניינים
       הצעה לסדר	5
       הצעה לסדר	5
       אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	5
       נאומים בני דקה	5
       אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	14
       יעקב מרגי (ש"ס):	15
       אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	15
       אברהם רביץ (יהדות התורה):	16
       אתי לבני (שינוי):	16
       חיים כץ (הליכוד):	17
       יחיאל חזן (הליכוד):	17
       מל פולישוק-בלוך (שינוי):	18
       יעקב ליצמן (יהדות התורה):	18
       יולי תמיר (העבודה-מימד):	19
       אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):	19
       הצעות לסדר-היום	20
       היום הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלות	20
       נסים דהן (ש"ס):	21
       מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):	24
       שאול יהלום (מפד"ל):	26
       עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):	28
       ענבל גבריאלי (הליכוד):	29
       רן כהן (מרצ):	32
       דוד אזולאי (ש"ס):	35
       שר הרווחה זבולון אורלב:	37
       שר הבריאות דני נוה:	41
       הצעות לסדר-היום	45
       השבוע הבין-לאומי למודעות לאיידס	45
       ענבל גבריאלי (הליכוד):	46
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	49
       מזכיר הכנסת אריה האן:	49
       הצעות לסדר-היום	49
       השבוע הבין-לאומי למודעות לאיידס	49
       אילן ליבוביץ (שינוי):	49
       שר הבריאות דני נוה:	51
       שר המדע והטכנולוגיה אליעזר זנדברג:	52
       מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת	55
       סגן מזכיר הכנסת דוד לב:	55
       הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 13)  (השתתפות בהוצאות המפלגה בשל בחירות פנימיות), התשס"ד-2003	55
       (קריאה ראשונה)	56
       אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	56
       עזמי בשארה (בל"ד):	57
       נסים זאב (ש"ס):	58
       מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):	59
       גדעון סער (הליכוד):	60
       איוב קרא (הליכוד):	61
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	63
       טלב אלסאנע (רע"ם):	64
       אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	65
       הצעה לסדר-היום	67
       המחסור בכיתות לימוד	67
       דניאל בנלולו (הליכוד):	67
       סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:	69
       משה גפני (יהדות התורה):	76
       ההתמכרות להימורים והאלימות הגואה בקרב בני-הנוער	77
       אמנון כהן (ש"ס):	78
       גילה פינקלשטיין (מפד"ל):	79
       רוחמה אברהם (הליכוד):	81
       אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):	82
       משה גפני (יהדות התורה):	84
       עזמי בשארה (בל"ד):	86
       רוני בר-און (הליכוד):	87
       טלב אלסאנע (רע"ם):	89
       נסים זאב (ש"ס):	90
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	91
       איוב קרא (הליכוד):	92
       יצחק כהן (ש"ס):	93
       סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:	94
       סגן השר לביטחון פנים יעקב אדרי:	97
       רוחמה אברהם (הליכוד):	101
       יצחק כהן (ש"ס):	102
       עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):	102
       ואסל טאהא (בל"ד):	103
    
    

       חוברת ז'
       ישיבה ע"ז
       
       
       
       
הישיבה השבעים-ושבע של הכנסת השש-עשרה 
יום שלישי, ז' בכסליו התשס"ד (2 בדצמבר 2003) 
ירושלים, הכנסת, שעה 16:01
       


הצעה לסדר

היו"ר ראובן ריבלין:

       רבותי חברי הכנסת, היום יום שלישי, ז' בכסליו התשס"ד, 2 בחודש דצמבר 2003 למניינם. אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

	אני מאפשר לחבר הכנסת אלדד הצעה לסדר הדיון לפי סעיף 53. בבקשה.

אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):

       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השבוע ציינה מדינת ישראל 30 שנה לפטירתו של דוד בן-גוריון, האיש שהכריע במועצת העם הזמנית בהצבעה על הקמת המדינה, ראש הממשלה הראשון של מדינת ישראל.

	בנגב ייבחן עם ישראל, אמר דוד בן-גוריון, וראוי שמדינת ישראל תבחן, 30 שנה לאחר מותו, איך עמדה במבחן הזה, איך הפקירה את אדמות העתיד הלאומי שלנו לבנייה בלתי חוקית, לשוד קרקעות, לפשע מאורגן; איך הוקמו עשרות תחנות דלק פיראטיות.

	בן-גוריון ידע מה הוא אומר כשקבע את הנגב כאבן-הבוחן לרצינותו וליכולתו של עם ישראל להיות עם מחובר לאדמתו, יודע להפריח את שממותיה, לפתח אותה, להופכה אור לגויים.

       על מצבתו ציווה דוד בן-גוריון לחרוט רק דבר אחד: עלה ארצה בתרס"ו. ציוני אמיתי.

היו"ר ראובן ריבלין:

       תודה לחבר הכנסת אלדד.



נאומים בני דקה 

היו"ר ראובן ריבלין:

       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הראשון על סדר-היום: נאומים בני דקה. נא להצביע. 23 הצביעו. חבר הכנסת טלב אלסאנע ראשון. אני מאפשר לחברי הכנסת הערבים קודם, משום שהם צריכים לרדת לכנס שהם קבעו.

טלב אלסאנע (רע"ם):

       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חשבתי לתומי שמשרד החינוך והמועצה להשכלה גבוהה מעוניינים לפתוח את שערי האוניברסיטאות בפני בוגרי בתי-הספר התיכוניים בכלל, ומעיירות הפיתוח ומקרב האוכלוסייה הערבית בפרט, כדי לגרום ולתרום להעלאת שיעור האקדמאים, ובעקבות זאת להתמודדות עם האבטלה והעוני, כי אנחנו יודעים שיש קשר הדוק בין רמת ההשכלה לבין הסיכוי להשתלב בשוק התעסוקה. 

	מתברר שאחד הנימוקים לביטול ההחלטה לבטל בכלל את המבחן הפסיכומטרי ולפתוח את השערים הוא שבעקבות ביטול המבחן הפסיכומטרי התקבל לאוניברסיטאות מספר גבוה מקרב הסטודנטים הערבים. אם זה הנימוק, אז כנראה חוזרים לשיטה על מנת להקטין את מספר הסטודנטים הערבים. אם מקטינים את מספר הסטודנטים אך ורק כיוון שהם ערבים, לדעתי זו גישה פסולה. 

	לכן, יש להמשיך בשיטה של פתיחת האוניברסיטאות בפני כל בוגרי בתי-הספר התיכוניים.  

היו"ר ראובן ריבלין:

תודה רבה לחבר הכנסת טלב אלסאנע. חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):

       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הכנס שאנחנו משתתפים בו הוא כנס ביוזמתו של חבר הכנסת ברכה בקשר לתוכנית הכלכלית, מצב השלטון המקומי, ההשפעה על המגזר הערבי. לכן חשוב שכל חברי הכנסת, הן מימין והן משמאל, ייטלו בו חלק. מה עוד שחלקה של האוכלוסייה הערבית בתקציב הוא מזערי, בניגוד להבטחות הוורבליות של רוב משרדי הממשלה. לכן חשוב, רבותי, שתיטלו חלק, על מנת שנוכל לצמצם את הפערים הקשים, בעיקר בנושא התשתית. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:

       תודה רבה. חברת הכנסת קולט אביטל, בבקשה.

קולט אביטל (העבודה-מימד):

       אדוני היושב-ראש, אנחנו מציינים היום בכנסת, כמו במקומות אחרים בעולם, את היום הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלויות.

	הבוקר קיימנו דיון בוועדה שלנו, בוועדת העלייה והקליטה. אני מוכרחה לציין את המספרים שמופיעים היום בתקשורת על הסקירה שנמסרה למשרד המשפטים, על כך שכמעט 100% מהמבנים הציבוריים עדיין אינם מצוידים במתקנים שמאפשרים נגישות לאנשים עם מוגבלויות.

	המדיניות של הממשלה אינה מאפשרת לאנשים האלה להיכנס לדירות, וגילינו היום שיש הרבה מאוד נכים שאינם מסוגלים להיכנס לדיור כלשהו. אני חושבת שהמצוקה רבה, ואני חושבת שהכנסת צריכה לדון בזה ברצינות לפני העברת התקציב. תודה רבה.  

היו"ר ראובן ריבלין:

       תודה רבה. חבר הכנסת יולי אדלשטיין, בבקשה.

יולי-יואל אדלשטיין (הליכוד):

       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני קודם כול מברך את הוועדות ואת שאר הגורמים בכנסת, כל אחד בתחומו; ציינו את תמיכתם באנשים עם מוגבלויות והכנסת ממשיכה בעניין הזה. 

	אבל אני, כמנהגי, מזכיר לכולנו את גורלו המר של האסיר יונתן פולארד. לצערי הרב, כבר 18 שנה אנחנו דנים בנושא הזה ומזכירים את הנושא הזה, אך יונתן פולארד עדיין בכלא בארצות-הברית. כולי תקווה שזה הנאום האחרון בנושא הזה וכבר בשבוע הבא לא נצטרך לדון בו. עם זאת, לצערי הרב, צריך להמשיך במאמצים, בתקווה שיישאו פרי. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:

       תודה רבה. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):

       כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, היום הוא היום הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלויות. בוועדת החינוך דובר בבוקר גם על תלמידים עם מוגבלות, ותוך כדי כך גם דנו בעניינם של התלמידים הערבים. 
       
       אמרה שם נציגת משרד החינוך, שבעקבות החלטת הבג"ץ היא אכן ממלאת עכשיו אחרי תוספת שעות לימוד לתלמידים ערבים: בשנה זאת מחצית המכסה שהבג"ץ קבע, ובשנה הבאה - המחצית השנייה. מה שדוקר את הלב, שגם בעניינים החברתיים, בעניינים שהם א-פוליטיים גרידא - אני לא יודע אם לגזענות יש מקום אפילו בעניינים אחרים, גם לא ברחובות, גם לא במועדוני לילה וגם לא בחוף הים; אבל הדברים האלה מוצאים להם מקום גם בתוך משרד החינוך ובמעשיה הרשמיים של הממשלה.   

	אני חושב שהגיע הזמן שכולנו נשים לב ונעשה כך שעניין ההפרדה בין ערבים ולא-ערבים במדינה הזאת יגיע לסופו. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:

       תודה רבה. חבר הכנסת רוני בר-און. אחריו – חבר הכנסת זחאלקה. בבקשה, אדוני.

רוני בר-און (הליכוד):

       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אחרי קרנבל ז'נבה, ששם אנשים חסרי אחריות וחסרי סמכות, שלא בסמכות ושלא באחריות עשו נזקים כבדים למדיניות החוץ של מדינת ישראל, חובה לטפל בעניין נוסף, והוא התהייה והחקירה אחרי מקורות המימון של גורמים זרים, שמתערבים באמצעות ישראלים במימון, בפעילות, הייתי אומר אפילו חתרנית, נגד מדיניות החוץ של מדינת ישראל.

	אני אציע לכנסת ואציע לשלטונות החקירה והאכיפה לבצע חיקור דין בשווייץ, לראות מאיפה בא הכסף, שמא בכסף הזה מעורבים גם גורמים פלסטיניים, כפי שהדעת נותנת, שמעודדים גורמים ישראליים להעכיר ולפגוע מבפנים במדיניות החוץ של מדינת ישראל. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:

       תודה רב. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):

       אדוני היושב-ראש, בעקבות הטקס בז'נבה והתוכניות השונות חשוב שיתנהל דיון ציבורי נוקב בכל השאלות הקשורות לסכסוך הישראלי-הפלסטיני. אבל בשום פנים ואופן אסור שזה יידרדר להסתה פרועה, שלוחת רסן. צריך לקיים ויכוח נוקב ותרבותי.

	הבנות ז’נבה, אדוני היושב-ראש, מתיימרות להחליף את החלטות האו"ם, ובכך הן גורמות נזק. כי מה קורה כאן? בעצם יש ערעור על החלטות האו"ם תמורת הסכם-דמה שאין לו אחיזה במציאות, וכך יוצאים קירחים מכאן ומכאן. 

	יש לי ביקורת על ההסכם הזה בכל הקשור לשאלת הפליטים, בכל הקשור לגבולות ולפיקוח הישראלי על המדינה הפלסטינית. 
       
       אני גם מתפלא, אדוני היושב-ראש, מדוע נזקקו חותמי ההסכם לאופי המשטר בישראל. אין דבר כזה בהסכמים בין-לאומיים. 

היו"ר נסים דהן:

       תודה רבה. חבר הכנסת רוני בריזון, בבקשה. 

רוני בריזון (שינוי):

       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביום חמישי שעבר התפרסמה בעיתון "ידיעות אחרונות" כתבה מזעזעת, שעניינה שישה שקים או שקיקים של שרידי גופות שלא נקברו מחללי קפה "הלל". ביום ראשון התבשרנו על-ידי רשת הטלוויזיה בחדשות היום, שהשרידים האלה אולי אינם שרידים, אלא שיש כאן סכסוך בין זק"א ובין חברה קדישא, שגררו את העניין הזה אל הפרסומת. היום אני מתבשר שייתכן שמשרד הדתות יגיש תלונה במשטרה, שכן השרידים אולי אינם שרידים, או זויפו.
  
       אני רואה בחומרה רבה מאוד, אדוני, את ההתנהגות של הגורמים סביב אירוע טרגי מן הסוג שהיה, ואני מודיע שבכוונתי לפנות לסגן שר הדתות כדי שיזמן את כל הגורמים אליו ויעשה סוף-סוף סדר בעניין הזה. תודה.

היו"ר נסים דהן:

       תודה רבה. חבר הכנסת אילן שלגי, בבקשה, דקה מהמקום.

אילן שלגי (שינוי):

       אדוני היושב-ראש חבר הכנסת דהן, זאת ההזדמנות להודות לך על ההובלה והניהול של היום למען אנשים עם מוגבלויות בכנסת. יישר כוח.

       אני רוצה לציין שהיום, השבוע והחודש חשוב שבכל בתי-הספר ובבסיסי צה"ל יציינו 30 שנה לפטירתו של דוד בן-גוריון, ראש הממשלה - להתייחס למורשתו ולחזונו, בעיקר באשר לפיתוח הנגב.

	ב-25 בחודש זה תרד ועדת החינוך והתרבות לשדה-בוקר. כבר הזמנתי כל חבר כנסת שיכול ורוצה להצטרף אלינו. אנחנו נהיה אורחי מדרשת שדה-בוקר, אוניברסיטת בן-גוריון ובסיס הגדנ"ע בשדה-בוקר. תודה רבה.

היו"ר נסים דהן:

       תודה רבה. חבר הכנסת יורי שטרן, בבקשה.

יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):

       כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, אחרי ההצגה בז’נבה של אנשים שבאמת לקחו לעצמם סמכויות של המדינה ומגייסים היום לחץ בין-לאומי על מדינת ישראל, לאור הפעילות החתרנית הזאת, הייתי מצפה שהתקשורת תציג את הנושאים האלה לפחות בצורה מאוזנת.

	והנה אתמול פורסם בעיתון "מעריב" סקר של "יפעת", שאומר שהכיסוי התקשורתי היה מעוות ומגמתי. בערך פי-שניים מאמרים לטובת ההבנות האלה כביכול, לעומת אלה שהיו נגד או מאוזנים. 

	אני חושב שהתקשורת שלנו לא רק שלא מבטאת את דעת הקהל, היא פשוט עושה מניפולציות גסות על דעת הקהל. 

            ויש הוכחה נוספת - הייתי עכשיו באוהל של לוחמי חטיבה בג'נין. הם הזמינו את כל התקשורת. חוץ מעיתון אחד, דווקא עיתון "הארץ",  אף עיתון לא נתן מקום לזעם הזה של הלוחמים, של חיילי צה"ל, של קציני צה"ל נגד ההשמצה וההשחרה שיש בסרט הפלסטיני "ג'נין ג'נין".              

היו"ר נסים דהן:

          תודה רבה. חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, בבקשה. 

גילה פינקלשטיין (מפד"ל):

            כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית אני רוצה להודות ליושב-ראש על היום המיוחד שהיה לנו היום בכנסת ישראל. אנחנו יכולים להיות גאים בכנסת הזאת שאכפת לה מהאנשים המוגבלים, מהאנשים שיש להם קשיים עצומים. אנחנו מראים בכל הוועדות את הנכונות שלנו לעזור להם.

	במיוחד אני קשורה ועוסקת בנושא של חוק השילוב, שהוא חוק שהיינו גאים בו ומשפחות רבות בישראל היו מאושרות כאשר הצבענו ברוב קולות עבורו, חוק שיש בו נשמה המאפשר לילדים עם מוגבלות, ילדים בחינוך המיוחד, ללמוד בבית-ספר הרגיל. אבל מסתבר שבמציאות לא מתאפשר, ואין תקציב לנושא הזה. 

          יש לתת את הדעת על החשיבות הרבה שאנו רואים בכך שילדים שזקוקים לחינוך המיוחד ישתלבו בחיים הרגילים. מסתבר שהשנה ילדים שהיו בחינוך המיוחד והצטרפו לבתי-ספר רגילים לא הצליחו, ורבים מהם חזרו לבתי-ספר בחינוך המיוחד. זאת אומרת, אנחנו רואים כאן נסיגה. 

          צריך לעשות הכול ולמצוא את התקציב המתאים כדי ליישם את החוק, כדי שהילדים הללו מהחינוך המיוחד יתקדמו ויוכלו לזכות ללמוד עם כל ילדי ישראל. זו השקעה טובה וחשובה.

היו"ר נסים דהן:

          תודה רבה, גברתי. חבר הכנסת משה גפני, אחריו - חבר הכנסת רן כהן, ואחריו - חבר הכנסת אהוד יתום. בבקשה, אדוני, דקה לרשותך.

משה גפני (יהדות התורה):

       אדוני היושב-ראש, גם אני מצטרף לברכות על הפעילות שלך בנושא זכויות של אנשים עם מוגבלויות. אני חושב שזו מלאכת קודש. יישר כוח.

	אדוני, אני מבקש לדבר על הסכם ז’נבה, הסכם שבלי להיכנס לתוכנו, הוא מהווה אור אדום לכנסת בישראל. המשמעות של העניין היא שמעולם לא היתה כנסת כל כך רדודה כמו הכנסת הנוכחית, ואני מכיר את עבודת הכנסת כמה שנים. אתה לוקח את הדיונים שהתקיימו כאן מאז הוקמה הממשלה הזאת - אין פה שום דיון רציני לא בנושא המדיני ולא בנושא הכלכלי. הדבר היחיד שאנחנו נדרשים אליו זה תקציב עם חוק הסדרים שמכניסים בו את כל החקיקה, ומעבר לעובדה הזאת אין יותר חקיקה. 

	אין פלא, וכולנו צריכים להיות ערים לכך, שבאחד הנושאים הקריטיים של מדינת ישראל, הנושא המדיני, הסכם עם הפלסטינים - יוצא מהכנסת. חברי כנסת נוסעים לז’נבה, עושים את זה עם גופים חוץ-פרלמנטריים. מי שאשם בזה זה מי שמנהל את הכנסת והממשלה הרעה הזאת.

היו"ר נסים דהן:

          תודה. חבר הכנסת רן כהן, גם לרשותך דקה.

השר עוזי לנדאו:

       - - -

היו"ר נסים דהן:

       כבוד השר לנדאו, אתה כבר לא חבר כנסת. אתה לא צריך לקרוא קריאות ביניים. 

השר עוזי לנדאו:

            שאלתי שאלה ידידותית.

היו"ר נסים דהן:

       תודה רבה על השאלה, כבוד השר. 

רן כהן (מרצ):

       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אני רוצה לברך אותך על היוזמה של הדיון בנושא אנשים עם מוגבלויות. זה מאוד חשוב. אגב, חבל מאוד שבמקביל מתקיים דיון עם קבוצה מקופחת אחרת, של הציבור הערבי, והם לא שותפים כאן. אבל אני אבטא את עמדתי בנושא הזה במהלך הדיון ביוזמה משותפת שלנו.

	אדוני היושב-ראש, נכחתי אתמול בז’נבה בטקס של השקת ההסכמים שם. נדמה לי שחלק מאתנו כמעט נטרפה דעתם. מדובר במפגש ישראלי-פלסטיני, עם ניסיון להגיע להבנות ולפתרון הבעיות הקשות ביותר. שום דבר לא במחתרת. להיפך, הכול גלוי. ואם כבר, זה מיטיב את מצבה של מדינת ישראל, משום שזה מציג אותה כמי ששואפת לשלום ומנסה להגיע לפתרון של יציאה מן השטחים וחזרה לגבולות של מדינה יהודית ודמוקרטית. תכלית הציונות. אם כך, על מה זועקים אלה שמפחדים מהשלום? תודה.

היו"ר נסים דהן:

       תודה. חבר הכנסת אהוד יתום - גם לרשות אדוני דקה.

אהוד יתום (הליכוד):

       אדוני היושב-ראש, המנהיג הסורי אסד אותת בימים האחרונים איתותים כאלה ואחרים לכיוונה של מדינת ישראל ולכיוון המערב. אין זה סוד שהוא נמצא במצוקה, מצוקה קשה מאוד, מצוקה של מנהיגות ערבית בתוך האומות הערביות - כי מי שגנבו לו את ההצגה היו נסראללה ומובארק - ומצוקה בהיותו מנהיג של מדינה התומכת בטרור. 

            אין להאמין לאיש הזה עד אשר הוא מוכיח אחרת, ואין להתחיל אתו שום משא-ומתן אלא בלי תנאים מוקדמים, פשוט להסיר את כל ההסכמות – אם היו – בינו או בין אביו לבין מנהיגים ישראלים בעבר. תודה רבה. 

היו"ר נסים דהן:

           תודה רבה, גם על העמידה בלוח הזמנים. חבר הכנסת איוב קרא. אחריו -  חבר הכנסת גדעון סער. 

איוב קרא (הליכוד):

       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חרה לי אתמול על שביישובים רבים בגליל העליון, בגליל התחתון - בית-ג'ן, סאג'ור, ירכא - סגרו פשוט את ברזי המים לתושבים במקום. זו שערורייה שאין כמוה, בהתחשב בעובדה שעוד לא נבחר אפילו ראש עיר או ראש מועצה במקומות הללו. אנחנו אחרי בחירות, ועוד לא יודעים מה קורה שם. 

            אני חושב שזה לא יכול לקרות במדינה נאורה ודמוקרטית כשלנו. לא יכול להיות עונש קולקטיבי, כי שלושה-רבעים מתושבי המקום שילמו בעבור המים הללו. אלה חובות של המועצה הקודמת. ולכן, אי-אפשר לשלוח ילדים למרפאות ולחדרי מיון כיוון שאין להם מים. זה דבר אבסורדי, זה לא מקובל עלי, וזה לא יכול לקרות במדינה. 
       
       אני קורא לשר התשתיות, שנמצא בחוץ-לארץ, דרך המנכ"ל שלו פה לעשות הסדרים אחרים לגביית החובות, כדי שלא יהיה מצב שמים לא יגיעו לבתים. 

איתן כבל (העבודה-מימד):

       בג'וליס היו מים?

היו"ר נסים דהן:

       תודה. חבר הכנסת גדעון סער. 

גדעון סער (הליכוד):

       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת רן כהן, העובדה שאתה היית אחד מאלה שיצאו לז'נבה להשתתף במיצג של מר ביילין היא אירונית במיוחד, ואני חושש שגם במישור אחר אתה תהפוך בקרוב לחלק מהמיצג שלו. 
       
       אני לא רוצה להתייחס להסכם ז'נבה, אלא לצטט מה כתב ב"אל-חיאת אל-ג'דידה" ג'מאל זקות, אחד הבכירים הפלסטינים שהשתתפו בשיחות האלה: הטענות מצד גורמים מסוימים שלפיהן במסמך יש ויתור על זכות השיבה הן טענות לא אובייקטיביות, שלא מבוססות על ידיעה וקריאה מדוקדקת של הטקסט. ייתכן אף כי הן מראות שמחזיקי טענה זו נפלו בפח של ההצהרות של כמה אישים ישראלים שניסו להקל על הפצתו של המסמך בישראל וחזרו פעמים מספר על אמירה זו. הוא ממשיך ואומר: אדרבה, טווח הזמן המוצע לפתרון בעיית הפליטים משתרע לאורך חמש שנים, בה בעת שטווח הזמן לנסיגה ישראלית מהאדמות הפלסטיניות, לפינוי ההתנחלויות ולהשלמת פריסת הריבונות הפלסטינית על אדמותיה, שהן חשובות יותר, הוא שלוש שנים. 
       
       אתם מבינים לבד מה המשמעות של הדבר. קודם נקבל את כל השטח, אחר כך נתבע גם את זכות השיבה. זה השלום שאתם מבטיחים לעם ישראל. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ואחריו - חבר הכנסת יעקב מרגי. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, מי ששם לב למה שקורה במדינת ישראל ולדרך שבה היא בונה את גדר ההפרדה, את גדר הביטחון, לא יכול שלא להתפלץ. במדיניות חסרת האחריות של ראש הממשלה - שבאמצעות גדר ביטחון, שהיתה צריכה לספק ביטחון לתושבי המדינה, הוא מנסה לספח שטחים ועשרות אלפי פלסטינים - הוא גורם נזק נורא למדינת ישראל. 
       
       העולם כולו יוצא נגדנו על עניין שכל העולם יכול היה לתמוך בנו, כי אנחנו רוצים להבטיח את ביטחוננו נגד הטרור. במקום זה, אנחנו הופכים להיות מותקפים בכל מקום, מעל כל במה. עד כדי כך העניין מגיע שרוצים להעמיד קציני צה"ל, אנשי משרד הביטחון, קציני משטרת ישראל, לפני בית-הדין בהאג באשמה של פשעי מלחמה. 
       
       אני קורא לראש הממשלה להבין את תפקידו ולהקים את גדר הביטחון על "הקו הירוק", ובכך גם להבטיח את ביטחון המדינה וגם להביא לכך שהעולם כולו יצדד בעמדתנו ולא יצא נגדנו. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה. חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה, דקה לרשותך. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תחילה ברצוני להצטרף לברכות ולהודות לך על טיפולך באוכלוסייה עם מוגבלויות. אני מקווה שהכנסת תעשה מעבר ליום אחד, כל השנה, למען אוכלוסייה זו. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       זה תלוי בכם. 
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אתגרת אותנו, אנחנו נשתף פעולה. 
       
       ברצוני להעלות על סדר-היום של הכנסת את מצוקת חדרי הלידה בבית-החולים "סורוקה". לידיעת החברים פה, חדרי הלידה של בית-החולים "סורוקה" הם אולם לידה אחד שמחולק במחיצות וילון. בשנות האלפיים נשות הדרום יולדות בתנאים-לא-תנאים, בתנאים של העולם השלישי. 
       
       אני קורא לשר הבריאות ולשר האוצר למצוא את מקורות המימון ולהמשיך את בניית חדרי הלידה בבית-החולים "סורוקה" בבאר-שבע. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה, גם על העמידה במסגרת הזמן. חבר הכנסת אליעזר כהן. אחריו - חבר הכנסת הרב אברהם רביץ. 
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש והשר לנדאו, אני רוצה להעיר את תשומת לבכם לנבחרת ההנהגה של מה שנקרא "הסכם ז'נבה", אלה שמוכרים אשליות לעם, כמו שהם מכרו באוסלו - ואיזו מפלה היתה אחרי אוסלו. הם מוכרים עכשיו אשליה חדשה. 
       
       מי הם המנהיגים של הסכם ז'נבה? יש שר משפטים לשעבר, יושב-ראש כנסת לשעבר, רמטכ"ל לשעבר, נשיא ארצות-הברית לשעבר, יושב-ראש מפלגת העבודה לשעבר, חברת כנסת לשעבר, חברת כנסת מהימין לשעבר. כולם לוזרים, וכזה פרצוף יהיה להסכם שלהם. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       ככה אתה מדבר עליהם?
       
אליעזר כהן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       כולם לשעבר. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       חבר הכנסת אברהם רביץ, בבקשה. 
       
אברהם רביץ (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, שמעתי את הגברת אסתר דומיניסיני, שהיא מנכ"לית שירות התעסוקה, אומרת שביום אחד הצליחו לרשום 25,000 מובטלים, יותר מאשר בחודש שלם בתנאים רגילים. ואז אני שואל – ובכן, צריך להסיק מזה מסקנה, אם ביום אחד אפשר לעשות עבודה של חודש. 
       
       נושא שני – בירושלים יש בית-ספר תיכון לבנות "דרכי רחל". לומדות שם 1,800 בנות. בית-הספר הזה פעל בשנה שחלפה ובשנים שקדמו לה במבנים שכורים, וקיבל צו פינוי. מתחילת השנה ועד היום הזה הבנות מתגוללות בבתים פרטיים, במרתפים, נוסעות בערים הסובבות את ירושלים, עד בית-שמש הן מגיעות, לומדות שעה פה ושעה שם, ואין פוצה פה ומצפצף. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה. חברת הכנסת אתי לבני, בבקשה. לרשותך דקה. 
       
אתי לבני (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני מוכרחה לענות בראשית דברי לחברי אליעזר כהן, שהדרך להתמודדות עם נושא שלא נוח לך או לא מתאים לך היא לא לזרוק רפש על האנשים שמשתתפים בו ולהגיד "לשעבר" ולהוציא מתוך הרשימה את האנשים שהם עכשוויים. זאת לא הדרך. 
       
       אני רוצה להמשיך בנושא של אנשים עם מוגבלויות, ואני רוצה לומר שהחברה הישראלית היא חברה שאיננה סובלנית. היא לא סובלנית למזרחיים, לא לערבים, לא לנשים ולא למוגבלים. אני רוצה לחזור ולהזכיר לנו כי אנשים עם מוגבלויות, כמו מיעוטים אחרים, הזהות שלהם נקבעת על-ידי ההכרה או האי-הכרה שלנו שאנחנו מעניקים להם. הם עלולים לסבול ולהתייסר אם אנחנו, החברה, מקרינים כלפיהם דימוי מבזה, מגביל ונחות של עצמם. דימוי כזה מופנם על-ידם והופך לתחושה שלהם את עצמם, עד שגם אם המכשולים האובייקטיביים מוסרים, עדיין הדימוי העצמי הנמוך שלהם מונע מהם לסגור פער. 
       
       המסר שאני רוצה להעביר הוא שהיחס למוגבל, הכבוד כלפיו וההכרה בו הם קריטיים הן למוגבל, הן לנו והן לחברה שאנחנו חיים בה. 
       
היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת חיים כץ, שלא תלמד מחברת הכנסת לבני, הזמן הוא דקה.

חיים כץ (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשבועות האחרונים אנחנו מתעסקים בנושא בתי-הדין לעבודה. מתעסקים קצת בנושא הפנסיה, אם יש להם סמכות, דנים בנושא המגה-שביתה. מאחר שדנים בנושא בתי-הדין לעבודה, היה ניסיון לגמד אותם.
       
       במהלך השבועיים האחרונים החתמתי 55 חברי כנסת, הקוראים לממנים של ראשי הוועדה לשקול מחדש את המינוי. להפתעתי, אמר שר המשפטים בתוכנית רדיו ביום חמישי, ואני מצטט: בכנסת אפשר להחתים 55 חברי כנסת על כך שוורד הוא שושנה, ו-55 חברי כנסת ששושנה היא ורד. ההחתמות האלה של מי שעובר במסדרונות ואומר: תעשה לי טובה, תחתום... שלי יחימוביץ' ענתה לו: אתה מציג את חברי הכנסת כאילו הם חבורת אידיוטים שחותמים על כל נייר. 
       
       אני חושב ששר מכובד, שלפני חודשים מספר היה חבר כנסת - שייתן כבוד לחברי הכנסת שנמצאים פה ושיתייחס אליהם לפחות כמו שהוא רוצה שיתייחסו אליו. תודה רבה.

היו"ר נסים דהן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת יחיאל חזן, דקה, מהמקום.

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אתמול היינו עדים לכתבה בערוץ-2 שהראתה כיצד המים שנמצאים במאגרים במדינת ישראל אינם שמורים מבחינה ביטחונית. אני רוצה להעיר, שרק לפני שנתיים היתה תקלה. אני חרד מכך שכאשר מחבלים מנסים לפגע במדינת ישראל יום-יום, שעה-שעה - כיצד יכול להיות מצב שמאגרי המים של מדינת ישראל יהיו מוזנחים מבחינה ביטחונית, מבחינת המצב של השמירה עליהם? אני חושב שהגיעה העת שמי שנוגע בדבר, חברת "מקורות", שגם התגובה שלה היתה לא ראויה, תעשה הכול על מנת שהמאגרים יהיו תחת שמירה קפדנית, כי אוי לנו כאשר יהיה מגה-פיגוע במים של מדינת ישראל. תודה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת חזן. חברת הכנסת מלי פולישוק, בבקשה.

מל פולישוק-בלוך (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר אל היושב-ראש הקודם: ברכות לך על יוזמתך המבורכת. אמרתי זאת בוועדה, ואני חוזרת על כך. 
       
       בוועדת המדע והטכנולוגיה קיימנו דיון בנושא הטכנולוגיה המסייעת לאנשים עם מוגבלויות. אין כמו הטכנולוגיה כדי לסגור את הפער בין מי שמוגבל פיזית או נפשית לבין מי שאינו מוגבל. הביטוח הלאומי אומנם משקיע מאמצים רבים, אך אין להסתפק בכך. תקציב המחלקה לסיוע באמצעים טכנולוגיים קוצץ עכשיו ב-75%. תקציב אגף השיקום במשרד הביטחון הוא עצום, ורק פחות מפרומיל מוקדש לפיתוח אמצעים טכנולוגיים לאנשים עם מוגבלויות.
       
       אני קוראת לכנסת ולממשלה להשקיע יותר, הרבה יותר, בפיתוח טכנולוגיה שיכולה להפוך חושך לאור, תרתי משמע, עבור עשרות אלפים מאזרחי המדינה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת יעקב ליצמן, ואחריו - חברת הכנסת יולי תמיר, אחרונת הדוברים.

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       תודה רבה. 
       
       אדוני היושב-ראש, בימים האחרונים הפיץ משרד החינוך חוזר לכל בתי-הספר - לאפשר לתנועה הרפורמית כניסה לכל בתי-הספר. אני שואל את משרד החינוך: מנהיג התנועה הרפורמית אריק יופה מבקש - מופיע בעיתון "הארץ" שהוא מבקש מהממשל בארצות-הברית ללחוץ על ישראל, ללחוץ עם היהודים על הממשל נגד מדינת ישראל. האם זו הכוונה של התנועה הרפורמית לחנך והאם הכוונה של משרד החינוך שהתנועה הרפורמית תסביר לילדי ישראל? האם זה תקין בעיני שרת החינוך?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת ליצמן. חברת הכנסת יולי תמיר. האם חבר הכנסת אלדד קיבל רשות דיבור?

אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לא.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אז חברת הכנסת יולי תמיר, ואחריה - חבר הכנסת אלדד.

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אני רוצה לברך את נציגי ארגוני הנכים שנמצאים כאן היום. נדמה לי שזה יום חשוב לכל החברה הישראלית, ואני מקווה שהדברים שנאמרו כאן בבית יהדהדו גם באמצעי התקשורת וגם בכל מקום אחר שבו אנשים עדיין לא מבינים את המשמעות הבסיסית של מתן כבוד לאנשים עם מוגבלויות.
       
       אדוני היושב-ראש, נדמה לי שממשלת ישראל הגדילה לעשות, כשמכל הקיצוצים בתקציב בחרה לקצץ דווקא בתקציב שמסייע לעיוורים. אני רוצה להמשיך את דבריה של חברת הכנסת פולישוק. הקיצוץ הזה, שהוא קיצוץ קט - אדוני שר הרווחה, אני פונה אליך בדברי ואודה לך אם תקשיב - נדמה לי שהקיצוץ שנעשה בסיוע לעיוורים הוא מהאכזריים והבלתי-מוצדקים שנעשו אי-פעם במדינת ישראל. היה ראוי, שכשאנחנו מדברים על מדינה יהודית, שנדבר גם על אחד מהעקרונות הבסיסיים של היהדות, וזה מידה של צדק ומידה של כבוד לאדם. הקיצוצים האלה פוגעים בשני הדברים הללו, ואני מצפה ממך שתפעל להפסקת הפגיעה האנושה הזאת.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. חבר הכנסת אריה אלדד, אחרון הדוברים, בבקשה. לאחר מכן נעבור להצעות לסדר-היום בעניין היום הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלויות. בבקשה, אדוני.

אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מחר יהפוך את עצמו הסינמטק הירושלמי לשופר תעמולה של ארגוני הטרור. בשם חופש הדיבור, תוקרן שם עלילת הדם המכונה "ג'נין ג'נין" בחסות בג"ץ. כיוון שהתקשורת לא ממש באה לסקר את לוחמי החטיבה ואת משפחות החללים, הם מקיימים משמרת מחאה באוהל ליד בית-המשפט העליון. כיוון שלוחמי החטיבה ברובם משרתים גם בימים אלו במילואים, אני קורא לכם, לאלה מכם שנמאס להם לראות איך מפיצים עלילת דם בגיבוי בג"ץ, לבוא ולהפגין בשערי הסינמטק בירושלים מחר ב-21:00.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת אלדד.


הצעות לסדר-היום
היום הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלות

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אני עובר לסדר-היום. 
       
       חברי הכנסת, אנו מציינים היום את היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלויות, מוגבלי הליכה ואנשים בכיסאות גלגלים, לקויי ראייה ועיוורים, כבדי שמיעה וחירשים - 630,000 נפש בישראל. 
       
       הנטייה הרווחת היא להתייחס לאנשים בעלי מוגבלויות כאל נכים מסכנים, שיש לעזור להם, לעשות להם טובה, חסד, ולא כך הוא. זכותם של אנשים בעלי מוגבלויות לקבל שירותים בבנקים, במשרדי ממשלה ובאף בקניונים. זוהי זכות בסיסית לשוויון, בעיקר שוויון זכויות בתעסוקה, שממנו נגזרת חובת התאמת מקום העבודה ואיסור אפליה בקבלת עבודה. 
       
       נציבות שוויון לאנשים בעלי מוגבלויות במשרד המשפטים פרסמה מחקר, ולפיו 95% מהמבנים בישראל אינם נגישים לנכים. הבעיה בהנגשת משרדי ממשלה, בתי-עסק, מוסדות ואתרי אינטרנט אינה העלות, אלא בעיקר חוסר מודעות, חוסר המודעות של אנשים בריאים. 
       
       אני גאה לומר שהכנסת, כמקום עבודה, משמשת דוגמה לשוויון זכויות לאנשים בעלי מוגבלות, בהיותה נגישה לעובדים ולמבקרים. 
       
       יש להמשיך ולפעול לקידום השילוב בחברה ולקידום שוויון ההזדמנויות בתחומי חינוך והשכלה, תעסוקה, תרבות ופנאי, צרכנות, תקשורת ומידע. ערבות הדדית, זה מבחנה של חברה. חברה שאינה יודעת לדאוג לאנשים אשר בעבר נחשבו לחסרי ישע והיום ניתן גם ניתן לשלבם בחברה על נקלה, אינה ראויה להיקרא חברה.
       
       אני מברך את חברי הכנסת החברים בשדולה זו על פעילותם הרבה בכנסת למען השדולה. 
       
       אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, לפנינו הצעות לסדר-היום מס' 1732, 1780, 1781, 1782, 1783, 1861 ו-1871. ישיבו עליהן שר הרווחה ושר הבריאות. ראשון הדוברים - שר הבריאות לשעבר, חבר הכנסת נסים דהן, שאותו אני מבקש לברך באופן מיוחד על ארגונו של יום זה, על כל פעולתה של הכנסת היום, אשר בו לא היתה ועדה שלא נגעה ולא עסקה בנושא של אנשים עם מוגבלויות.
       
       אחריו - חבר הכנסת מלכיאור. שר הבריאות גם הוא אתנו, כפי שציינתי.

נסים דהן (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי וידידי השרים, שר הבריאות, שר הרווחה, כנסת נכבדה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, אתקן תיקון קל בדבריך, אני בטוח שזו טעות סופר או פליטת קולמוס. אנשים עם נכויות לא רק  יושבים על כיסאות גלגלים או זקוקים לסיוע של גפיים מלאכותיות או שהם לא שומעים, הם חירשים. המוגבלויות שאנחנו מדברים עליהן ורוצים למצוא להן מזור, סיוע ועזרה הן כל סוגי המוגבלויות. למשל, בריאות הנפש היא מוגבלות של לא פחות מ-30%. כבודו דיבר על מספר של 600,000 – שהם בערך 10% מהאוכלוסייה במדינת ישראל – ומתוך אותם 600,000, אם לא יותר, 30%-40% הם מוגבלים בנכות נפשית. יש מוגבלים בגלל קשיי למידה, קשה להם. הם נולדו כך או שהם מגיעים למצב של קושי בלמידה עקב מחלה או תאונה. 
       
       אדוני היושב-ראש, זו ההזדמנות להודות לך. כשישבנו לפני כמה חודשים בלשכתך והעלינו את הנושא הזה, לא היססת לרגע ואישרת אותו מייד, על כל המשתמע מכך. 
       
       אני עומד כאן היום לפניכם, ידידי חברי הכנסת, בהתרגשות כיושב-ראש השדולה לסיוע ולשיקום מוגבלים בקהילה, מלא התפעמות מהרצון הטוב ומההשתתפות הערה של כל חברי חברי הכנסת בוועדות, בעיקר של הארגונים הוולונטריים ושל הציבור הרחב. זאת ההזדמנות לברך אותם בשמך, אדוני היושב-ראש, ובשם כל הכנסת. נמצאים אתנו כאן ביציע נציגי הארגונים ונציגי הציבור הרחב, חלקם אנשים שעונים על הקריטריונים שמנינו כאן של אנשים עם מוגבלות, שבמאמץ עילאי רוצים להוציא את עצמם מן הכלל של נזקקים ולעבור מתקציבי תמיכות לתקציבים שבהם הם יכולים לחיות בגין עצמם בזכות ולא בחסד. 
       
       רק כדי לסבר את אוזנם של המאזינים בבית ושל חברי חברי הכנסת, אספר לכם מה עשתה היום הכנסת, מסביב לשעון, מהשעה 09:00 ועד לשעה זו. בוועדת הקליטה דנו על מוגבלות בקרב עולים חדשים ועל זכויות עולים עם מוגבלות. שם עלה הנושא במלוא חריפותו, כי מדינת ישראל אוהבת עלייה אבל לא עושה מספיק בשביל עולים. היא מאוד אוהבת עלייה עד לכניסה בנמל התעופה בן-גוריון, משם ואילך האהבה הזאת מתמסמסת בדרך, ולחלקים גדולים מקרב העולים אין לנו פתרונות, בעיקר למוגבלים ולנכים שבהם.
       
       הוועדה לפניות הציבור דנה בהוצאת ספר על מצב הנכה בארץ. עד היום אין בארץ ספר שמציין מי הם הנכים, מה מצבם, מה ניתן לשפר עבורם, מה שופר בשנה האחרונה עקב פעילותם של ארגונים וולונטריים כאלה ואחרים בשיתוף פעולה של אנשי ציבור, ובעיקר חברי הכנסת. 
       
       ועדת הפנים ואיכות הסביבה דנה בהתייחסות השלטון המקומי לאנשים עם מוגבלות. שם המצב חמור מאוד. ידידי השרים, אתם שיושבים היום מסביב לשולחן הממשלה, כדאי שתדעו את מה שאתם יודעים ממילא: המצב ברשויות המקומיות חמור מאוד מבחינת ההתייחסות לאנשים עם מוגבלות. 95% ממוסדות השלטון, מהמוסדות הציבוריים, שרובם ככולם נמצאים כמובן ברשויות מוניציפליות כאלה ואחרות, אינם נגישים לאנשים עם מוגבלות. עוד פעם, נגישות זו לא רק רמפה לכיסא גלגלים או מעלון, זה גם אותו מתרגם משפת הדיבור לשפת הסימנים עבור חירש שמגיע לסדר את ענייניו בעירייה מסוימת ואף אחד לא יבין אותו ולכן הוא גם לא יגיע. הוא ישלח מתורגמן או אחד מבני המשפחה שלו, אבל אף אחד לא יכול לייצג אדם כמו שהוא מייצג את עצמו. 
       
       יש עוד בעיות רבות בשלטון המקומי בעצם היחס לאנשים עם מוגבלות. עד היום יש ראשי ערים שפתיחת הוסטל למוגבלים בתחומם מהווה בשבילם אסון נורא, שצריך להילחם בו. עד היום יש ראשי ערים שהקמת הוסטלים לנכי נפש היא אחד מהאסונות הגדולים שקרו אצלם ברשות המוניציפלית, והם יילחמו בזה בכל תוקף, אף שיש חוק שהם לא יכולים להגביל את זה. הם מגבילים את זה באמצעים אחרים, כמו למשל בהטלת ארנונה גבוהה. על מה? על הוסטל שמיועד לשיקום נכי נפש בקהילה. ועוד כהנה וכהנה, ידידי השרים וחברי חברי הכנסת, ולא אלאה אתכם בדוגמאות. 
       
       הוועדה לקידום מעמד הילד דנה בילדים הגדלים עם הורים עם מוגבלות נפשית. לא די שהוריהם או אחד מבני משפחתם נפגעו נפשית, הסטיגמה פוגעת בראש ובראשונה בילדים, בקשר שלהם עם החברה, בקשר שלהם עם חברים, בקשר שלהם עם בית-הספר ובקשר של ההורים עם בית-הספר, ולצערנו הדוגמאות רבות. ילדים בריאים בסיכון הם ילדים נורמליים ובריאים לכל דבר, שגדלים במשפחה שבה אחד מבני המשפחה חולה, ואף שהם אינם מאובחנים כחולים, הם עלולים להגיע להתנהגות חולנית עקב זאת שאין טיפול נכון בהם ואין הסברה נכונה.
       
       בוועדה למאבק בסמים - התחלואה כפולה. לצערנו הרב, רבים וטובים מהמוגבלים נופלים גם לשימוש לא נאות בסמים, והטיפול בהם צריך להיות כפול, אלא שבינתיים הוא לא קיים. 
       
       ועדת העבודה, הרווחה והבריאות דנה בהצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, הצעת חוק שמתגלגלת בכנסת כבר ארבע שנים. לשבחו של יושב-ראש הוועדה ייאמר, שהוא קידם את החוק בקדנציה הקודמת והוא ממשיך לקדם אותו בקדנציה הנוכחית. 
       
       ועדת החוקה, חוק ומשפט דנה בייצוג הולם של אנשים עם מוגבלות בשירות המדינה, ודובר בה על חקיקה מפורשת שתיתן עדיפות לאנשים עם מוגבלות בשירות המדינה.
       
       ועדת החינוך והתרבות דנה בנגישות מערכת החינוך לאנשים עם מוגבלות. 100% בתי-הספר במדינת ישראל עדיין לא נגישים לאנשים עם מוגבלות - 100% בתי-הספר במדינת ישראל - נגישות טכנית ונגישות פסיכולוגית.
       
       ועדת הכספים דנה בקרן הון לעידוד יוזמות עבור מוגבלים, יוזמה מאוד מבורכת.
       
       הוועדה לקידום מעמד האשה דנה בשוויון הזדמנויות לנשים עם מוגבלות בשיקום, בהשכלה ובתעסוקה, כשהדגש הוא על הפרדה בין נשים לגברים.
       
       ועדת הכלכלה דנה בתמריצים למעסיקים להעסקת אנשים עם מוגבלות.
       
       אני מתכבד להציג בפניכם – וכשהיא יעלה אציג אותה עוד הפעם – הצעת חוק שהגשתי, ויותר מ-50 חברי הכנסת חתמו עליה. אמר כאן אחד מחברי הכנסת, שיש איזה נוהג שבו פוגשים חברי כנסת במסדרון ואומרים להם: תחתמו, הם חותמים בלאנקו והם לא יודעים על מה הם חותמים. אני מעיד מתוך ידיעה אישית, שלא היה חבר כנסת אחד שביקשתי ממנו לחתום על החוק והוא לא קרא אותו פעם ועוד פעם ושאל שאלות, ורק אחרי שהתברר לו שהחוק טוב ונכון ולתועלת הציבור, הוא חתם. אף אחד לא חותם בעיניים עצומות, לפני שהוא יודע. 
       
       הוועדה לענייני ביקורת המדינה דנה במעקב אחר דוח מבקר המדינה בנושא של שילוב אנשים עם מוגבלות בחברה ובעבודה, ולצערי הרב התוצאות אינן משביעות רצון. למרות דוח מבקר המדינה, טרם נעשה דבר מאז נכתב דוח מבקר המדינה ועד היום. 
       
       ועדת המדע והטכנולוגיה דנה בנושא מאוד מרתק. בצדק אמרה כאן יושבת-ראש הוועדה, שאחד מהפתרונות הריאליים הקיימים לשילוב אנשים עם מוגבלות הוא באמצעות ניצול המדע והטכנולוגיה לטובת אותם אנשים. הדבר זמין וקיים, ורק צריך להקצות את המשאבים המתאימים.
       
       	אדוני היושב-ראש, אני רוצה לספר אנקדוטה. כשערכנו את סדר הדיונים בוועדות, חשבנו שוועדת החוץ והביטחון צריכה להיות מחוץ לרשימה, ואפילו לא ביקשנו ממנה לעסוק בנושא המוגבלות. קיבלנו טלפון נזעם מוועדת החוץ והביטחון: אנחנו לא בני-אדם? אתם חושבים שאנחנו לא ראויים לדון בנושא כזה מכובד? גם אנחנו רוצים להיות שותפים לנושא הזה. מובן שהם שותפו בשמחה רבה, והם דנו בסקירה על תקציב אגף השיקום ופעילות המרכז לנפגעי ראש באגף השיקום. 
       
       אדוני היושב-ראש, זה היה בבוקר, ועכשיו, אחר-הצהריים, בזכותך ובאדיבותך, אדוני היושב-ראש, הכנסת מעל במה זו דנה ביום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות. 
       
       בסוף דברי אני רוצה להודות לכמה  אנשים שלולא עזרתם, סיועם ותמיכתם לא היינו מגיעים ליום הזה בכלל, וגם אם היינו מגיעים ליום הזה, לא היינו מגיעים להצלחה הסוחפת שלה אנחנו עדים. בראש ובראשונה אני רוצה להודות לד"ר נעמי הדס לידור, היועצת של השדולה. היא עושה את זה בהתנדבות מלאה, ללא קבלת תמורה, משקיעה שעות, ימים ולילות לטובת הנושא של ייעוץ לשדולה גם בחיי היום-יום וגם בשנה השוטפת, מעבר לארגון כנסים כאלה ואחרים. תודתנו, תודת הכנסת כולה, נתונה לה. 
       
       תודה לעוזרי היקרים, שהקדישו מאמצים רבים להצלחת הנושא, למירב, לאורית ולמשה. 
       
       אסיים בתודה לנציבה לאנשים עם מוגבלות, שהעלתה את הרעיון לקיים את יום הנכה הבין-לאומי, יום מיוחד, על השותפות המלאה שלה בהצלחת היום הזה. 
       
       אני מקווה שבסיוע ובכוחות משותפים של כולנו, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש וחברי השרים, כשנעמוד כאן בשנה הבאה נוכל למנות הצלחות והתקדמות בנושאים שהם לטובת אנשים עם מוגבלות. תודה רבה לכולם. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה בשם כל הכנסת לסגן יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת והשר לשעבר נסים דהן, על היוזמה שנטל על עצמו. 
       
       רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת נסים דהן לא היה מוגבל בדבריו מבחינת הזמן בגלל היותו היוזם. מעתה והלאה נגביל. אומנם אושרו שלוש דקות, אבל נאפשר חמש דקות לכל נואם. חבר הכנסת מיכאל מלכיאור, ראשון הנואמים, ואחריו - חבר הכנסת שאול יהלום. 
       
מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       כבוד יושב-ראש הכנסת, עמיתי חברי הכנסת, אכן אני רוצה לצרף את קולי ואת קול הוועדה שלי לברכות לחבר הכנסת הרב דהן, שהיה לי התענוג להשתתף אתו במשך היום בכמה ישיבות. אני ממש נרגש על כך שלפחות יום אחד בשנה אנחנו עוסקים פה, בכנסת ישראל, בדברים אמיתיים, ואולי בדברים שיכולים לשפר ולתקן איוולת. 
       
       אני מוכרח להגיד שבוועדה לקידום מעמד הילד דנו דווקא בילדים בריאים להורים נפגעי נפש. היתה עדות, ולא היה אחד בוועדה שלא עלו דמעות בעיניו. ראינו מה קורה לארבעה ילדים במשפחה שההורים שהתגרשו ואת האמא לקחו לבית-חולים למשך 12 שנה. אלה ילדים שנשארו לבד מול המערכת, כאשר אין שום שילוב כוחות במערכת הזאת. הילדים נשארו עם כל האחריות ועם כל הטיפול - גם הטיפול באמא, גם האחריות לעתידה, גם האחריות לעתידם, גם הבעיות הכלכליות, החינוכיות והנפשיות. בכל אלה הם נשארו לבד, והמערכת לא תפקדה בשום דרך במשך כל השלבים הללו. זה נושא שלמיטב ידיעתי אף פעם לא טיפלו בו בכנסת. מסתכלים על הילדים האלה כעל ילדים בריאים, ולכן להם ודאי לא צריך לדאוג. 
       
       בהזדמנות זו רציתי להעלות שני נושאים שקשורים ליום הזה. אלה שני דברים שעברו פה בכנסת, כבר קבעו אותם והם עברו את כל מדורי הגיהינום עד לחקיקה. אני מדבר על יישום חוק השילוב. ידידי שר הרווחה יצא עכשיו, אבל הוא מכיר היטב את החוק הזה, כי הוא זה שהעביר אותו בסוף הקדנציה הקודמת של הכנסת. אני זוכר את השמחה האמיתית מכל חלקי הבית על כך  שפעם אחת עשינו דבר אמיתי, נכון ונחוץ, ושאין לו עלות. 
       
       אין שום ספק שילד בחינוך מיוחד עולה הרבה יותר, אם אנחנו מסתכלים רק דרך הכיס, מסך ההוצאות של ילד שנמצא בשילוב במסגרת חינוכית ומקבל את העזרה הנחוצה. החוק שקיבלנו פה, שקובע שבחינוך הרגיל צריכים לתת לילדים את שירותי הסיוע, השירותים הפסיכולוגיים והשירותים הפארה-רפואיים, עושים ממנו חוכא ואיטלולא. החוק פשוט לא מיושם. בחלק מהתוכנית להבראת כלכלת ישראל מחליפים אפילו את הביטויים. במקום "שירותי סיוע, שירותים פסיכולוגיים ושירותים פארה-רפואיים", כפי שדורש החוק, משתמשים בביטוי "דרכי הוראה המותאמות לתלמיד המשולב", שזה ביטוי הרבה יותר מעורפל, ואין בו הפירוט שצריך כדי שהשילוב של התלמידים האלה יוכל להצליח. 
       
       אני חושב שזו תהיה בושה לנו ככנסת ישראל, וודאי לממשלת ישראל, אם החוק הזה לא ייושם. אני יודע שיש גם בג"ץ בעניין, ואני אומר את זה לא רק בשביל תלמידים עם מוגבלויות, אלא גם לכל שאר התלמידים. יש בחברה שלנו כל כך הרבה כוחנות וכל כך הרבה אלימות, ודרך אמצעי התקשורת אנחנו מקבלים את המסרים האלה כל הזמן. אני מכיר הרבה כיתות בבתי-ספר שעושות מאמץ מיוחד להביא ילדים עם מוגבלויות שונות לתוך בתי-הספר. אני בטוח שבכיתה שיש בה ילדים עם מוגבלויות, אשר משולבים כפי שצריך, שם לא נשמע את הסיפורים המחרידים שאנחנו שומעים לפעמים מילדים שאין להם ולא פיתחו אצלם את רמת הרגישות והסובלנות שצריכים בשביל השילוב. זה חשוב לחברה לא פחות ממה שזה חשוב לאנשים הללו. 
       
       הנושא השני, ואני אגע בו רק מאוד בקיצור, הוא חוק מעונות-היום השיקומיים. גם זה חוק שהתקבל פה במרס 2000 ועבר הרבה מאוד זמן עד שהתחילו ליישם אותו, בספטמבר 2002. גם עכשיו, הפרשנות של החוק כל כך מוגבלת, שהיא יכולה לעזור אולי לכמה מאות ילדים במקום לאלפי הילדים שבאמת צריכים את הדבר הזה. 
       
       גם פה יש הרבה בעיות של יישום. לא מעבירים את התקציבים מקופות-החולים, יש בעיות של הסעות לילדים האלה, ואנחנו מדברים על תינוקות עד גיל שלוש. אם הם מקבלים את העזרה הנכונה כשהם פעוטות, יש סיכוי שהם יוכלו להשתלב בחברה שלנו בכל עניין. זה חשוב מבחינתם, אבל זה חשוב גם מבחינת החברה הישראלית. 
       
       אני יודע שהנושאים האלה קרובים מאוד לעמדת שר הרווחה, וכשהיית בחוץ ציינתי שזה החוק שלכם. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה לא יכול לספר לשר על חשבון זמננו. 
       
מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       אנחנו רוצים לעזור ליישם את החוק הזה מהר ככל האפשר. תודה רבה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת מלכיאור. חבר הכנסת שאול יהלום, בבקשה. אחריו - חבר הכנסת עסאם מח'ול, חברת הכנסת ענבל גבריאלי וחבר הכנסת רן כהן. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אורחינו ביציע, ארגוני הנכים, הנכים עצמם, בין שהם מייצגים ארגון ובין שבאו בגפם, כבוד השרים שנמצאים כאן, היוזם, יושב-ראש השדולה, שר הבריאות לשעבר חבר הכנסת נסים דהן, כל אלה שעוסקים בנושא - ואני מעיד על עצמי שבשנים האחרונות אני עוסק בנושא הזה בכל דרכי הפרלמנטריות - מתוסכלים. הם מתוסכלים כיוון שהם עושים את כל מה שהם יכולים כדי שהחוק בישראל יהיה חוק של שוויון, כדי שנכה ירגיש שלפחות לגבי מה שהחברה יכולה לתרום לו, היא תורמת בשוויון. ואנחנו מקבלים יחד עם הנכים כל פעם סטירות לחי, אכזבות מלאות תסכולים. 
       
       רק לפני כמה ימים נערך בנציבות השוויון סקר לגבי נגישות, והסקר הראה שברוב מוסדות הציבור שלנו, אם מדובר בבנקים, בבתי-ספר, במרפאות, אין נגישות. הם הגיעו בסקר שלהם עד כדי 100% של חוסר נגישות. ויושבים האנשים שעוסקים בנושא ואומרים: זה לא מדויק, אבל אף אחד  מהם לא אומר שהשיעור הוא 100% ולא 90% ולא 80% בנגישות. אז הם מדברים על 30%, 40%, 50% נגישות, ואנשי הנציבות מתווכחים ואומרים: לא כל מה שאדם בריא, נורמלי, ממוצע - כל אדם הוא בריא גם אם הוא נכה, אבל הממוצע שהולך ובודק, לא יודע מה כואב לנכה, ולפעמים כשהוא רואה מעלית הוא מסמן v. ואומר הנכה: מה עזרה לי מעלית, אם במדרגה הראשונה כבר נכשלתי להיכנס לקומת קרקע, ואני לא יכול להוביל את כיסא הגלגלים?
       
       אנחנו נתקלים במצב שאנשים לא מבינים עד כמה ערך השוויון חייב לעמוד מול עינינו. ועד כמה שאנחנו בונים מבנים ואנחנו לפעמים מתביישים שמבנים חדשים נבנים ללא נגישות, ואנחנו באים למבנים הישנים ואין תקציבים, ואין תקציבים להביא כל מבנה ישן למצב של נגישות. 
       
       הנגישות היא לאו דווקא נגישות פיזית. מדובר גם בנגישות חושית, לחירשים, לאילמים. יש נגישות נפשית, יש מחלות נפשיות שצריך לפתור אותן. ואני חושב שאנחנו חייבים להחדיר לעצמנו בראש ובראשונה את הערך היהודי, הערך היהודי של "ואהבת לרעך כמוך", "מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך". אם אני מתרגש מכך שאני לא יכול להגיע לרופא, אל נעשה זאת לחברי הנכה שהוא יאמר: אני לא יכול להגיע לרופא. 
       
       אדוני היושב-ראש, מבקר המדינה ברוב טובו, ואני מוקיר אותו על כך, ערך לפני שנה סקר - בדוח 52א, נדמה לי, או 52ב - 200 עמודים מזעזעים. הוא הראה עד כמה כל הרשויות עוברות על החוק, לא מקיימות חוקים שכבר קיימים. מאות עמודים מלאי קטרוג על מוסדות הציבור שלנו ועל הממשלה שלנו. בצחוק - הוא צילם שם מקומות שצריכים לתת, כמו הביטוח הלאומי שתפקידו לעזור לנכה או מרפאות לנכים, והנכה לא יכול להגיע אליהם.
       
       ולכן, אדוני היושב-ראש, בראש ובראשונה עלינו להחדיר לעצמנו, שאנחנו חייבים בשוויון כלפי האדם עם המוגבלות. היום נתתי דוגמה כלפי אנשי הבריאות, ואמרתי: כל כסף שיש לכם, חייבים לא רק להביא, תן כסף ונעשה, הב, הב. אמרתי להם: באמת יש מקרים שאין כסף. אבל אם באותה מרפאה בקופת-חולים יש בבית-המרקחת חמישה רוקחים, יהיו ארבעה רוקחים, וגם אני וגם הנכה נעמוד עוד חצי שעה בתור. אבל הנכה ייכנס לרופא. ולא יגידו שלאדם שלא צריך כל עזרה אני הולך ודואג ומשפר ומשפץ, כי יש לי תחרות עם קופת-חולים אחרת, אבל הנכה לא יכול להגיע ולהיכנס לאותה מרפאה. 
       
       ומדובר, לצערי הרב, גם בבתי-ספר. מדובר בבתי-ספר, במוסדות החינוך שלנו, שהתלמיד הנכה חייב ללמוד בהם על-פי חוק חינוך חובה, ולמרות הכול יש בתי-ספר שאינם נגישים, או חלקים מהם לא נגישים, ואם כבר מנגישים משהו כשיש איזו בעיה, אז עושים את זה כלאחר יד - רק חצי, רק רבע, רק קומה אחת, רק לכיתה שלו, לספרייה, למעבדה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       להתחיל לסיים.

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       תודה, אדוני, אני אעשה זאת. 
       
       והדברים הולכים ונעשים יותר קשים. אנחנו נמצאים היום באמצע חקיקה, המשך חקיקת החוק לשוויון זכויות, ואני מקווה, ואני מבקש מכל רשויות המדינה לעשות הכול ולהקצות את כל הדרוש בנכונות, במוכנות, וכמובן באמצעים, כדי להגיע לשוויון אמיתי, לשוויון כן, למצב שנוכל להביט היישר לעיניהם של הנכים ולומר: אנחנו עשינו למענכם כמו שהיינו רוצים להתנהג כדי שנקבל את כל השירותים במדינה באהבה ובמסירות. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת יהלום. חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה, ואחריו - חברת הכנסת ענבל גבריאלי. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, השרים אורלב ונוה, יושב-ראש ועדת הרווחה, החבר היוזם, אני חושב שיש באולם חברי כנסת הרואים את החשיבות של הפיכת השאלה של האנשים עם מוגבלויות והזכויות שלהם, והזכות שלהם להיות שווים, לזעקה אמיתית. אני בטוח שאם לא נוכל להיענות לדרישות הבסיסיות, האלמנטריות, של אותם אנשים ונשים עם מוגבלויות שיושבים היום ביציע,  והאנשים שהם מייצגים, אנחנו נהיה כנסת ואולי מוסד שלטוני עם מוגבלות מוסרית ועם מוגבלות אנושית בלתי ראויה. 
       
       אני חושב שהדבר המרכזי שאנחנו אמורים להעלות כאן היום הוא מחויבות, שאולי נשמעת לפעמים מנוגדת לקו השולט היום בגישה לשכבות חלשות או מוזנחות או עניות או מופקרות. אנחנו באים  ואומרים כאן היום, שאנשים עם מוגבלויות אינם אנשים מיותרים בחברה.  אם הם לא יהיו זכאים לחיות ולהתנהל בצורה שוויונית כבעלי זכות לחיות בכבוד, בזכות ולא בחסד, בזכות ולא מכיוון שמישהו עושה להם טובה - אם אנחנו לא מגיעים למצב הזה, אז אנחנו חברה שעוד תשלם מחיר כבד על הידרדרותה המוסרית והידרדרותה מבחינת האחריות כלפי הציבור הרחב שיש פה. 
       
       אני לא אחזור על הנתונים, אני מניח שחברי כנסת שקדמו לי התייחסו לזה, אני מניח שאנשים קראו את זה. אנחנו במצב בלתי אפשרי מבחינת האי-התייחסות, מבחינת המצב שלא רוצים לשמוע ולא רוצים לראות אילו זכויות מגיעות לאנשים עם מוגבלויות. יש אטימות בכל הנוגע להיענות לדרישות האלה, גם אחרי שיש חוק שוויון לאנשים עם מוגבלויות.

	אני חושב שאנחנו חוטאים פעמיים: אנחנו חוטאים פעם אחת ברמה אנושית, ברמה של החובה שלנו כחברה לספק חיים בכבוד וחיים שוויוניים לאותם אנשים עם מוגבלויות, אבל אנחנו מפסידים פעם שנייה מאחר שאנחנו פוגעים כממשלה, ככנסת אולי, אם אנחנו לא מחוקקים מספיק חוקים, אבל בוודאי כממשלה אנחנו פוגעים בזכותם של האנשים האלה לעבור מתרבות של קצבאות לתרבות של עבודה לפעמים. 

	קיבלתי במשרדי בחיפה ביום ראשון האחרון קבוצה של מטופלים במוסד "מגדל אור". אלה אנשים עם מוגבלויות לא הכי חריפות, אבל עם מוגבלויות אמיתיות מבחינת יכולת הראייה. פגשתי אנשים, יהודים וערבים, נשים וגברים, עולים חדשים וכו', שכולם עברו את המוסד הזה, ובמוסד הזה קיבלו ביטחון עצמי, למדו והתחילו להיאבק על זכותם לעבוד. 

        בחוק ההסדרים שיבוא כאן – ואני לא חושב שאנחנו צריכים לדבר הרבה, אנחנו צריכים לעשות קצת יותר ממה שאנחנו עושים כחברי הכנסת – ביום שמביאים לנו את החוקים שפוגעים באותם אנשים עם מוגבלויות, אנחנו צריכים להרים אצבע נגד. אני חושב שמי שהיום פוגע בתקצוב של מוסד שיכול לגרום לאדם שלא רואה, או שיש לו מוגבלות קשה בראייה, לחפש עבודה וללכת לעבוד - זה לא עניין של ויכוח על תקציב. זה עניין יותר עמוק. אסור לנו לתת לזה לעבור. כמה חוסכים בזה?  18 מיליון שקל?  וזה  דווקא במוסדות האלה שיכולים לאפשר לאותו אדם כבד-ראייה או כבד-שמיעה או קשה-ניידות, ובמקרה הזה כבד-ראייה, ללמוד איך הוא יכול לעבור רמזור, או איך הוא יכול להיכנס לבית-ספר, או איך הוא יכול להיכנס למרפאה, ואיך הוא לא יהיה תלוי בחסדם של אחרים ויוכל לייצר ולעבוד. 
       
       לכן אני אומר, ששאלה מוסרית, שאלה חברתית, שאלה של זכות אנשים עם מוגבלויות, מרחפת מעל הבית הזה היום. לא מספיק שנגיד היום דברים יפים. אנחנו מחויבים להכשיל כל הצעה בחוק ההסדרים שפוגעת באינטרסים של האנשים האלה. אנחנו מחויבים וחייבים להסיר כל מכשול בפני התחלה וביצוע על-ידי המדינה, על-ידי הממשלה, של החוק לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות. אין עוד תירוצים, אין עוד דברים שצריכים להיאמר. זה מה שעלינו לעשות עכשיו, וזאת ההתחייבות שלי, ואני מקווה שהיא ההתחייבות של כל מי שיושבים כאן. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת מח'ול. חברת הכנסת ענבל גבריאלי, ואחריה – חבר הכנסת רן כהן. יסיים חבר הכנסת דוד אזולאי.

ענבל גבריאלי (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לו ניסתה מעצמה בלתי ידידותית לכפות עלינו את הרמה החינוכית הקיימת בנו, היינו בוודאי רואים זאת כמעשה מלחמה. כפי שהדברים הם, אנו הנחנו לדבר לבוא ולהתרחש אצלנו. ויתרנו אפילו על צמיחת ההישגים הלימודיים של תלמידים שהושגה למול האתגר שהוצב. יתירה מזאת, פירקנו מערכות תמיכה חיוניות אשר סייעו להשיג צמיחה זו בהישגים. הלכה למעשה, זה זמן אנו מבצעים מעשה חסר הכרה וחד-צדדי של פריקת חימוש החינוך -  במלים דרמטיות אלה נפתח הדוח הציבורי שהטביע את חותמו על החינוך בארצות-הברית. במדינת ישראל יש סיבות נוספות לדאגה באשר לחינוך ילדינו.
       
       לרגל ציון היום הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלויות, ברצוני לייחד את דברי לילדים עם מוגבלויות, ילדי החינוך המיוחד, ושילובם של אותם תלמידים בעלי צרכים מיוחדים במערכת החינוך. כיום, מתוך למעלה ממיליון וחצי תלמידים הלומדים במסגרות חינוך שונות במדינת ישראל, כ-10% הם תלמידים עם צרכים מיוחדים – אוטיסטים, ילדי תסמונת דאון, ילדים הלוקים בשיתוק מוחין וכיוצא בזה. משום מה, האוכלוסייה הגדולה והנזקקת הזאת, של למעלה מ-160,000 ילדים, מקבלת מענה חלקי בלבד לצרכיה. למה חלקי? נכון, המענה החוקי קיים. ב-1988 נחקק בכנסת חוק חינוך מיוחד, שמטרתו לקדם ולפתח את כישוריו של הילד כדי להקל עליו את  שילובו בחברה. בעצם, לפי החוק הזה זכאי כל ילד עם מוגבלות שכלית, נפשית, גופנית או התנהגותית, בגיל שלוש עד 21, לקבל את כל צרכיו – הפיזיים, החינוכיים, הנפשיים - במערכת החינוך, כשהחוק גם קובע חד-משמעית, ואני מצטטת ומדגישה, כי "יש לתת עדיפות לשילובו של ילד עם צרכים מיוחדים במסגרת מערכת החינוך הרגילה".
       
       אבל, נראה שהדברים במשרד החינוך לא היו כל כך ברורים, ובשנת 2002 הוסף תיקון לחוק, תיקון שקובע את זכותו של תלמיד עם מוגבלות לקבל מענה לכל צרכיו המיוחדים לא רק במסגרת החינוך המיוחד, אלא גם במסגרת החינוך הרגיל. החוק הזה הוא, כמובן, יוזמה מאוד מאוד מבורכת של שר הרווחה זבולון אורלב, והוא ידוע כחוק השילוב. 
       
       לב לבו של השילוב הוא סל השירותים שלו יהיה זכאי תלמיד עם מוגבלות שמשתלב בבית-ספר רגיל, ולב לבו של סל השירותים הוא שירותי הסיוע והטיפולים הפארה-רפואיים. חוק השילוב בעצם בא  וקובע את המצב הרצוי, כשהוא מעגן את זכויותיהם של תלמידי החינוך המיוחד, כדי שיוכלו להשתלב במערכת הרגילה, להתקדם, ומי יודע, אולי בעתיד לתפקד כאחד האדם. 
       
       מתוקף היותנו מדינה מתוקנת, ניתן היה לצפות שהמצב הרצוי, שעוגן גם בחוק, יהיה גם המצב המצוי. לצערי זה לא כך, ולצערי מדינת ישראל של שנת 2003 אינה אוכפת את חוקיה. 


מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       ממשלת ישראל. 
       
ענבל גבריאלי (הליכוד):
       
       מדינת ישראל וממשלתה. אין כאן פוליטיקה, חבר הכנסת מלכיאור, לא בנושא של הילדים, ובוודאי ובוודאי לא בנושא  של חינוך ילדים.

מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       אין מה לעשות. הכנסת עשתה את עבודתה.

ענבל גבריאלי (הליכוד):
       
       לאחר מאבקים שניהלתי מול האוצר, שבמסגרת התוכנית הכלכלית לשנת 2003 קיווה לדחות את כניסתו לתוקף של חוק השילוב, קיבלתי את מבוקשי, והחוק נכנס לתוקפו ב-1 בספטמבר האחרון, ועדיין החוק אינו מיושם באופן מלא. גם, אגב, לא לאחר בג"ץ, שהוגש זה לא כבר. 
       
       מה קורה בתחום השילוב? מה קורה עם הילדים עם מוגבלויות? ילדים שהם ילדי חינוך מיוחד, עומדות לפניהם היום שלוש אופציות: ללמוד בחינוך המיוחד, ללמוד בכיתות מיוחדות בחינוך הרגיל, הלוא הן הכיתות המקדמות, או ללמוד בכיתה רגילה בבית-ספר רגיל, וזה אומר להשתלב שילוב יחידני. ברור שהשילוב הזה יש לו משמעות מוסרית ומשמעות חברתית שוויונית מאוד מאוד גבוהה, של היכולת שלנו לקבל את האחר, היכולת שלנו לעזור לאחר ולשונה להשתלב בחברה ולהיות כאחד האדם. ושוב, מתוך תקווה מאוד מאוד ברורה שבעתיד הוא יתפקד כמו כל אדם רגיל, בריא לחלוטין, ולא יהווה נטל על החברה. 
       
       הטיעון הזה, כמובן, לא תפס אצל האוצר, ולכן עברתי לפסים ולטיעונים כלכליים. הצגתי בפני האוצר את הנתונים, את העובדה שתלמיד בחינוך המיוחד עלות לימודיו היא כ-180,000 שקל בשנה  - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא להתחיל לסיים.

ענבל גבריאלי (הליכוד):
       
       - - כאשר בחינוך הרגיל העלות היא הרבה הרבה יותר קטנה. לכן, לא רק שיש לאפשר את השילוב, אלא צריך לעודד אותו. 
       
       לא ייתכן שברגע שתלמיד חינוך מיוחד עובר למערכת הרגילה הוא יזכה לשעות בודדות בשבוע של סייעת. רבותי, החינוך המיוחד במדינת ישראל צריך להיות שירות ולא מקום. תלמידי החינוך המיוחד צריכים לקבל מענה על צורכיהם, לא משנה אם הם נמצאים במסגרת הרגילה או במערכת המיוחדת. מובן שלשם כך נדרשת קודם כול רפורמה תפיסתית, גישתית, במשרד החינוך. מובן שהדבר צריך להיתמך בתקציבים. 
       
       לסיום, חשוב לי לציין שאינני תומכת במעבר גורף של כל ילדי החינוך המיוחד למסגרות החינוך הרגיל, אבל, רבותי, יש מספיק תלמידי חינוך מיוחד במדינת ישראל שבהחלט יכולים להשתלב, בהחלט יכולים להתפתח ולהתקדם במערכת הרגילה, בלי שחבריהם לכיתה ייפגעו. לכן, לא ייתכן שבקשת מעבר כזאת, כשתגיע לוועדת השמה, יאמרו להורים שאין כסף; הרי בחינוך המיוחד זה עולה יותר. לא ייתכן שיאמרו להם: או.קיי., אתם רוצים להשתלב, השתלבו נא, אבל אתם תצטרכו לממן את זה. 
       
       לפיכך, הפתרון מצוי קודם כול בהעברת תקציב על-ידי האוצר ליישום החוק שהמדינה חייבת ליישם, וכמובן, ובעיקר,  במיפוי אמיתי של הילדים בעלי הנכויות ובשינוי מהותי באגף לחינוך מיוחד של משרד החינוך. 
       
       אי-יישומו  של חוק השילוב מפלה בהיותו פוגע בשוויון ההזדמנויות בחינוך. אי-יישומו של חוק  השילוב לא רק שלא יחסוך כסף למדינת ישראל, אלא רק ובעיקר ינציח אפליה רבת שנים כלפי אנשים עם מוגבלויות וישאיר אותם בשולי החברה. תודה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחברת הכנסת ענבל גבריאלי.  חבר הכנסת רן כהן, בבקשה. יסיים חבר הכנסת דוד אזולאי. 
       
רן כהן (מרצ):

       אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברות וחברי הכנסת, אמרה קודמתי, חברת הכנסת גבריאלי, שאנחנו מדינה מתוקנת. האמת, שאני מאוד רוצה להאמין ולרצות שנהיה מדינה מתוקנת. אבל האמת, אדוני היושב-ראש, שמי מגיע לעתים, אפילו רחוקות, לאירופה, לסקנדינביה,  ורואה את האוטובוסים מגיעים לתחנה ועוצרים, והם מוטים לצד המדרכה, והם נצמדים כדי שנכה על כיסא גלגלים יוכל לעלות, ובאיזה אורך רוח אנשים מתייחסים לכך שהוא רותם את  עגלתו בתוך האוטובוס כדי לנסוע ככל האדם, לא יכול שלא להתקנא. כאשר אנחנו רואים איך הצמתים ומעברי החצייה ערוכים, אנחנו לא יכולים שלא להתקנא. כאשר אנחנו רואים את הנגישות למוסדות ציבור - דרך אגב, גם פרטיים, אבל הם משרתים את כל הציבור -  לא יכול שלא להתקנא. 
       
       אני מצטער שדווקא  ביום הזה, שאנחנו מקדישים אותו לציון היום הבין-לאומי להזדהות עם אנשים עם מוגבלויות, אין לנו דרך אלא להגיע למסקנה שאנחנו לא מדינה מתוקנת. אנחנו מדינה מקולקלת לא בגלל האוטובוסים, לא בגלל המדרכות ולא בגלל הרמזורים ולא בגלל המעברים. אנחנו מדינה מקולקלת כי אנחנו לא מתייחסים אליהם כאל אנשים שווים. זאת בעצם הבעיה. בואו נאמר את האמת הזאת. זה הליקוי המוסרי, הערכי, שבו אנחנו לוקים. אני מודה מאוד ליושב-ראש הכנסת, לשר לשעבר חבר הכנסת דהן, לכל מי שיוזם את המעט הזה שאפשר לעשות כדי שכן נהיה מדינה מתוקנת.

       אדוני היושב-ראש, קיימות אלף בעיות - ונדמה לי שחבר הכנסת דהן עשה את זה כל כך טוב וערוך וראוי ונכון -  לא רק בנגישות, אלא גם בסוגים רבים מאוד של פערים שבין אנשים עם מוגבלויות ואנשים ללא מוגבלויות. הפער הזה הוא בלתי נסבל, כי הוא פער בין בני-אדם. זה עוול בין בני-אדם שאסור שיימשך. 
       
       מאחר שאנחנו רוצים להיות בכל זאת מעשיים וגם קצת לשפר, אני רוצה לתת שתי דוגמאות בנושא שמאוד קרוב ללבי ושעסקתי בו רבות. אני פונה כאן לשרים אורלב ונוה. בחוק הדיור הציבורי יש קטע שמאוד מאוד עונה על הצורך הכי אמיתי והכי עמוק של משפחה של נכים או אנשים  עם מוגבלויות: היכולת לרכוש את הדירה שלהם בתנאים מאוד מאוד מיוחדים. אתם יודעים שאדם  שאין לו הרצפה והקירות האלה - ועוד לנכה, שחייב ממילא להתאים אותם כדי לחיות חיים אלמנטריים - הדבר הזה הוא כל כך בסיסי. זה כמו לחיות. למה החליטה הממשלה למנוע מהנכים את האפשרות לרכוש את הדירות שלהם בתנאים האלה? זה מעט. זה לא הרבה. זה לא עלויות. אלוהים אדירים, באמת, אלה דברים שבהם צריך לנעוץ את הסכין ולקרוע איזה הישג חברתי אלמנטרי? 
       
       אתם יודעים מה, בשביל שתלבינו את ההחלטות שלכם, תחליטו להוציא את הנכים מהכלל הזה שקלקלתם אותו בהחלטת הממשלה. תחליטו לפחות שנכים, כפי שכתוב שם - זה רק לנכים 100% על כיסאות גלגלים. רבותי, כולנו יודעים כמה נכים שאינם 100% הם על כיסאות גלגלים, ואילו צרכים קשים יש להם שעדיין לא ניתנים לפתרון.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
        אני עוצר לרגע את השעון. בזמן חקיקת החוק, לכמה אנשים במצב זה היו דירות וכמה מהם רכשו?
       
רן כהן (מרצ):
       
       אין לי המספרים המדויקים, אבל מה שקבענו שם הוא, שבעוד משפחה רגילה יכולה לקבל 3% לשנה, לגבי נכים זה יהיה 4%. לכן היתה הפחתה מואצת לגבי משפחה כזאת, שלא היתה צריכה 30 שנה כדי להגיע למקסימום, אלא רק 23 שנים. דבר שני שקבענו הוא, שהמקסימום לא יהיה 90% הנחה, אלא 95% הנחה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כמה מימשו את זכותם?
       
רן כהן (מרצ):
       
       מאות משפחות מימשו את זכותן. הייתי בחלק מהבתים האלה, והאמן לי, אדוני היושב-ראש, אתה נוגע בדבר הכי מרגש בעניין. אתה בא לדירה של משפחה כזאת ואתה  מרגיש את האושר שלהם - - -
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       מתוך 10,000 זכאים שהגיעו למירב, רק 1,200 ניצלו את הזכות, כי זה נעצר - - - 
       
רן כהן (מרצ):
       
       - - - אתה מרגיש לא רק  את האושר שלהם, אתה מרגיש את הגאווה החברתית שהדבר הזה נעשה. אז תתקנו את העניין הזה, הוא לא קשה, הוא לא יקר. 
       
       דרך אגב, אלה דירות שהם גרים בהן. הרי אנחנו לא מחכים שהם ימותו כדי שניקח מהם את הדירות. 
       
       רבותי השרים, מספר הנכים בישראל שזקוקים לדיור עלה. אז למה, אלוהים אדירים, החליט האוצר להפחית את מספר הדירות הנקנות בעבורם מ-50 לעשר?
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       דירות נ"ר.
       
רן כהן (מרצ):
       
       דירות נ"ר. מה הם יעשו? הם ייזרקו לרחוב. הם ילכו לשכור בקצבאות המוקטנות שלהם בשוק החופשי? הם יקבלו סיוע מוגדל בשכר דירה? להיפך, הקטינו להם את זה.  אז מה הם יעשו? אני רוצה להבין. מה, עד שלא נראה את נכינו זרוקים ברחוב, למרבה הבושה לעצמנו, אנחנו לא נירגע? תקנו גם את זה, זה לא הרבה, זה מעט. זה לא לכבוד הממשלה, זה לא לכבוד הקואליציה, זה לא לכבוד הכנסת. אפשר לתקן את זה וראוי לתקן את זה. לפחות נדע, שעם קבוצה קטנה עשינו מעשה ביום הזה. אז תאמרו לנו כאן אם תהיו מוכנים לעשות את המאבק הזה, כדי שהדבר יהיה.
       
       אני מסיים, אדוני היושב-ראש, במשפט אחד: האמן לי, לא הנכים והאנשים עם מוגבלויות צריכים להתבייש. אנחנו, שממונים על החקיקה ועל הלכות המדינה ועל תקציבה, צריכים להתבייש על שאלה הנורמות שאנחנו, חסרי המוגבלויות, קובעים כלפי אנשים עם מוגבלויות ששווים לנו במאה אחוז כבני-אדם, כבני-אנוש, כאזרחי המדינה הזאת. תודה רבה.
 
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       בשבוע שעבר היה דיון בוועדת הכספים. בדקתי את הסוגיה בנושא הנכים, ואמרו לי שאין שינוי לגביהם.

נסים דהן (ש"ס):
       
       שינו להם.

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       יש.

נסים דהן (ש"ס):
       
       הלוואי שהיה כך.

רן כהן (מרצ):
       
       מהפה שלך לאלוהים. חבר הכנסת דהן, תאמין לי שזה מייד ייפתר, ותיכף תראה. אגב, אני מאמין לך, חבר הכנסת בנלולו, במאה אחוז  שבדקת.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם זה נכון, תגיש הסתייגות.

רן כהן (מרצ):
       
       אגיד לך מה הבעיה: בדקתי אצל מי שממונה על ביצוע העניין במשרד השיכון. לדאבוני הרב, הוא אומר בדיוק את האינפורמציה שאני מסרתי, ואני פונה לשרים שישנו. אם זה גם עוזר להם לשנות, בואו נעשה את מלאכתנו המועטה הזאת, כדי שהמדינה שלנו תהיה באמת יותר מתוקנת. תודה.  

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם אמר זאת איש האוצר, בוודאי האוצר יסכים להסתייגות כזאת, אם היא לא קיימת. 
       
       אני מודה לחבר הכנסת דניאל בנלולו, ומזמין את חבר הכנסת דוד אזולאי הרשום לדיון, על מנת שיהיה אחרון הדוברים. אחריו ישיב שר הרווחה, ואם ירצה, גם שר הבריאות.

דוד אזולאי (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, ראשית, אני רוצה להודות לך, אדוני, וליושב-ראש השדולה, ידידי חבר הכנסת נסים דהן, על היוזמה הברוכה לקיים יום שלם שכל כולו קודש לאנשים עם מוגבלויות. 
       
       בחומש בראשית, פרק א', פסוק כ"ז, נאמר: "ויברא אלוקים את האדם בצלמו, בצלם אלוקים ברא אתו, זכר ונקבה ברא אתם". אין הבדל בין אדם חסר מוגבלות לאדם עם מוגבלות. האדם הוא יציר כפיו של הבורא, וככזה חובה עלינו לנהוג בו כבוד ולאפשר לו לנהל את ענייניו בלי להזדקק לאחרים.
       
       דבר נוסף, באותה פרשה כתוב: "ויקם קין אל הבל אחיו ויהרגהו". קין, שהיה הראשון שהגיע להבנה ולהכרה בבורא עולם, שואלים, איך הגיע לשפל המדרגה והרג את אחיו הבל? קין, שידע שכל העולם שייך לו ולא היה מוכן בשום אופן לעזור לזולתו, שאמר להבל אחיו: אתה דורך על ארץ ששייכת לי. וכשהביא את הקורבן, לא שעה השם למנחתו, כי מה התועלת בקורבן ובתפילה אם אינך מעוניין לעזור להבל אחיך ואינך עושה עמו חסד?
       
       חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, חובה על כל אחד ואחד מאתנו לזכור, שאנחנו הבריאים צריכים לחשוב על אלה שהגורל התאכזר להם, שנפגעו בתאונה או במלחמה, לאפשר להם נגישות ושלא יהיו תלויים באחרים. 
       
       דיבר כאן קודם חבר הכנסת רן כהן על נושא הדיור הציבורי. יש בעיה יותר קשה ויש אפשרות לפתרון מיידי, הייתי אומר. נכה שהיה בוועדה רפואית וקבעו לו 100% נכות, זכאי ל-2,100 שקל. אני לא יודע איך הוא יכול להסתדר עם זה, לשלם מים, חשמל, ארנונה, הכול. אני לא יודע איך, זה קסם. אולי שר האוצר יבוא ויסביר לאנשים האלה איך אפשר. אבל מעבר לכך, אדוני היושב-ראש, אם אותו נכה זכאי להשתתפות בשכר דירה, מ-2,100 השקל מורידים לו 600 שקל, והוא צריך להסתדר עכשיו עם 1,500 שקל. 
       
       אני שואל. אתה מדבר על דברים גדולים, חבר הכנסת רן כהן, בוא נתחיל בקטנים. יושבים כאן שרים, ואני מכיר אותך, שר הרווחה, אתה לא אחד שלבו חלילה אטום. אני מכיר אותך עוד כיושב-ראש ועדת החינוך, ואני יודע מה עשית למען האוכלוסייה הזאת. אבל עם זאת, אם היום מדיון כזה תצא החלטה שלא נפגע באותם נכים ונאפשר להם לקבל את 600 השקל ואולי נשאף לכך שיקבלו יותר מ-2,100 שקל, שיוכלו להסתדר עם אותם סכומים זעומים - אני חושב שנוכל לקיים בהם מה שנאמר: ואל תביאנו לא לידי מתנת בשר ודם ולא לידי הלוואתם, שמתנתם מועטה וחרפתם מרובה. תודה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת דוד אזולאי. אני מזמין את שר הרווחה להשיב על ההצעות לסדר-היום. אני מזמין גם את שר הבריאות - - -

דוד טל (עם אחד):
       
       ברשות היושב-ראש, אפשר להוסיף שאלה לשר?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לפני ששמעת אותו? אולי הוא ישיב לפני כן? אם השר יסכים, אני מסכים. האם אדוני מוכן?

שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       אפשר לסרב לך?

דוד טל (עם אחד):
       
       אני מודה לך, אדוני היושב-ראש. כבוד השר ראה, נתקלתי בזה בקדנציה הקודמת, יש ילדים שנולדים ללא גפיים תחתונות, לפעמים בלי גפה אחת ולפעמים בלי שתיים, והם לא מוכרים כנכים. המוסד לביטוח לאומי לא מכיר בהם כנכים ולא משלם להם קצבה. בערוב הקדנציה הקודמת הגעתי לאיזה הסדר עם אורי יוגב בנושא הזה, שישלם להם קצבת נכות. הוא הבטיח לי שאכן זה יקרה. לצערי, התפטרתי אז מהכנסת ודבר לא קרה. אני אודה לאדוני אם יבדוק את הנושא הזה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זכית, ובגלל התעניינותך נבחרת גם לכנסת השש-עשרה. שנאמר, מי שעוסקים בצורכי ציבור באמונה. בבקשה, אדוני.

שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי השר, בשנים האחרונות הצטרפה מדינת ישראל לשורה גדלה והולכת של מדינות שמציינות את היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות. ההצטרפות הזאת היא בוודאי תוספת של נדבך סמלי בתהליך פיתוח המודעות והעשייה לקידום זכויות אנשים עם מוגבלויות בחברה הישראלית, ויש קו עבה מתחת למלים "פיתוח המודעות".
       
       חייבים לומר, שהאדם המוגבל הוא קודם כול אדם רגיל, הוא ככל האדם. יש לו רצונות, יש לו רגשות, יש לו תקוות, תוכניות וציפיות ורצון להתקדם ולממש את יכולותיו. כפי שצוין, כ-10% מכלל האוכלוסייה הם אנשים עם מוגבלויות, וכפי שצוין, המשמעות המספרית היא שלמעלה מ-600,000 אזרחים, אנשים, נשים וטף, סובלים מנכויות בדרגות חומרה שונות. אליהם מצטרפים מדי שנה, אדוני היושב-ראש, כ-14,000 איש. 
       
       חקיקת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות - ואני מקדם בברכה את נציבת זכויות האזרחים עם מוגבלות, שיושבת אתנו, ד"ר פלדמן. חוק השוויון, שנכנס לתוקף ב-1999, היה נקודת מפנה ויצר מהפך תפיסתי ורמת מחויבות גבוהה של מוסדות המדינה לזכויות האוכלוסייה המוגבלת. לכן נקבעו נורמות חוקיות בתחומי הנגישות, ההתאמות במקומות העבודה, התעסוקה והשיקום ובתחומים נוספים. אך חייבים לומר כבר בשלב זה, שעדיין אין מענים שלמים ומספקים, ולכן מלאכה מרובה עוד לפנינו.
       
       חייבים גם לציין, שלצד חוק השוויון חוקקו חוקים נוספים, שגם צוינו היום. אני לא אהיה אובייקטיבי ואקדים לציין את חוק השילוב של תלמידים עם צרכים מיוחדים, שהיתה לי הזכות להיות היוזם שלו, חוק מעונות שיקומיים, חוק סל שיקום לנפגעי נפש בקהילה ועוד.
       
       אני רוצה לציין את חצי הכוס המלאה ולומר, שהיקף ההוצאה השנתית במוסד לביטוח הלאומי לכלל התוכניות הייחודיות לאנשים עם מוגבלות נאמד ב-9.1 מיליארדי שקל לשנה. 9.1 מיליארדי שקל לשנה, שבאים לידי ביטוי בקצבאות נכות כללית, בקצבת שירותים מיוחדים, בגמלת ניידות, בגמלת ילד נכה, בשיקום מוגבלים, נפגעי איבה ואסירי ציון. המספר הכולל של אנשים עם מוגבלות המקבלים סיוע הוא כ-250,000 יחידים ויחידות משפחתיות, והמוסד לביטוח לאומי גם מסייע לכ-1,800 פרויקטים לפיתוח תוכניות לאנשים עם מוגבלות. 250 פרויקטים נוספים נמצאים בהליכי בדיקה ואישור. שירותי השיקום של הביטוח הלאומי עוסקים בכ-8,500 אנשים המקבלים שירותי שיקום בשנה האחרונה. 
       
       חשוב לציין, שאחד מכל ארבעה זכאים חדשים לקצבת נכות כללית פונה לקבלת שיקום ומקבל. היתר אינם פונים, וזאת רק מפני שהם נכים קשים.
       
       ההשתלבות בעבודה של משוקמים, בממוצע של כלל הנכים, היא כ-40%, וזה נתון חשוב, כי 40% מכלל מסיימי הטיפול השיקומי משתלבים בעבודה, אדוני היושב-ראש. לאמור: נכים רבים מאוד, שעוברים תהליך שיקום, חוזרים למעגל העבודה. בקרב נפגעי עבודה, שיעור העובדים גבוה במיוחד והוא עומד על כ-55%. 
       
       נוסף על הביטוח הלאומי המעביר את הקצבאות, מטופלים נכים גם במסגרת שירותי הרווחה של משרד הרווחה, הרשויות המקומיות והמגזר השלישי. היקף ההוצאה שם נאמד בכמיליארד וחצי שקל ב-2003, על-ידי המדינה, לאמור: הממשלה והרשויות המקומיות. מדובר בטיפול בכ-64,000 אנשים עם מוגבלויות שונות המטופלים בשורה ארוכה של מסגרות, בעיקר קהילתיות וגם חוץ-ביתיות. 
       
       מאבק הנכים הידוע - וחלקם נמצאים כאן - הביא שיפור בהסדרי הסיוע של הביטוח הלאומי בסוף 2002 וב-2003: אפשרות להקניית זכאות למוגבלים ליותר מגמלה אחת, ששיפרה את מצבם של 3,800 נכים. הגדלת הקצבה לנכים עם מוגבלות רצינית בסכומים הנעים בין 200 ל-750 שקל לחודש, לפי חומרת המוגבלות. הישג חשוב היה המשך תשלום נכות בגין זיקנה, לאמור, שכאשר מגיע הנכה לגיל זיקנה, גמלתו תהיה בגובה קצבת הנכות שלו, והתוצאה היא ש-8,000 קשישים עם מוגבלות קודמת מקבלים גמלה מוגדלת, מעבר לגמלת הזיקנה. למעלה מ-4,200 איש קיבלו שיפור בסיוע ניידות, וכן, אם למשפחה יש יותר מילד נכה אחד, הקצבה המשולמת לכל אחד מהם גדלה ב-50% לעומת ילד נכה אחד במשפחה. 
       
       עם זאת, אף שיש בהחלט הישגים ויש התקדמות, אני מבין את דבריו של יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שבאמת עובד במסירות בלתי נלאית כדי לקדם את מצבם של הנכים לאורך הכנסות שבהן הוא נמצא כאן. אני מבין מאוד את מה שהוא אמר, שאנחנו לעתים מתוסכלים, כי יחד עם ההקצאה הגדולה מאוד שציינתי והשיפורים הגדולים וההישגים, עדיין הדרך רחוקה.
       
       אני רואה חשיבות רבה בהקמת בסיס נתונים ומאגר מידע ארצי על מאפייני המוגבלים וצורכיהם. כבר עכשיו מתנהלת איזו פעילות, אבל אין במדינת ישראל תמונה לאומית רחבה באשר למצב המוגבלים ולצורכיהם. נקדם, נזרז, נפעל כדי להקים את בסיס הנתונים והמאגר. כמו כן, יש כמובן גם חשיבות למידע על אודות הזכויות המגיעות לאנשים עם מוגבלות. אם ירצה השם, בחודש הקרוב תושלם ההכנה של חוברת מידע על כלל הזכויות של אנשים עם מוגבלות, ופרסום זה מתבצע על-ידי מינהל המחקר והתכנון של המוסד לביטוח לאומי. 
       
       יש כמובן גם צורך בשיפור בתחומים של מדיניות התיאום והתכנון הבין-משרדי לקידום פרויקטים שבהם מעורבות מערכות שירות שונות, וכמובן, אנחנו דואגים, מקדמים, משתדלים לזרז גם את אישור תקנות הנגישות, אם כי חייבים להודות כאן, שמגבלות וקשיי התקציב הם בוודאי גורם מעכב. 
       
       יש צורך לקדם את תיקון תקנות פרק התעסוקה, סעיף 16 הידוע, שיאפשר קביעת תוכניות בתחום השיקום התעסוקתי, יחד עם הצורך בהשלמת התקנות בתחום הדיור בקהילה ובתחום הפנאי והתרבות. אני אבדוק את דבריך, חבר הכנסת רן כהן. רשמתי את דבריך, אני אבדוק את הנושא יחד עם הערתו של חבר הכנסת בנלולו, מה קרה כאן בסוגיית הדיור הציבורי באשר לזכויות נכים. אני רואה שאתם הפכתם להיות ממש מפלגה אחת, וזו קואליציה בהחלט מבורכת. אם תהיה לי זכות, אני אשתתף בקואליציה הזאת.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כמה חברים התעניינו לדעת אם זה על הקווטה של מרצ או על הקווטה של הליכוד - - -

שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       כל עוד זה לא על הקווטה של המפד"ל, אז לא כל כך אכפת לי.

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       אני תמיד אומר, שבשכבות החלשות זה לא מרצ ולא הליכוד - - -

שר הרווחה זבולון אורלב:
       
       לצערי, זה לא מרצ ולא הליכוד, אבל על זה נעשה את החשבון אחר כך. נשב עם שר האוצר ונעשה את החשבון. 
       
       על כל פנים, אני חושב שצריך לזרז, ונזרז כמובן את הפיתוח המועט של התעסוקה הנתמכת. זהו נושא מרכזי של שילוב המוגבלים במסגרות כלשהן, והמסגרת הנתמכת מאפשרת לאנשים עם מוגבלות להשתלב בשוק הפתוח, לאו דווקא בתחום המוגן.
       
       עדיין יש צורך, כמובן, לקדם את יישום המלצות פרופסור אור-נוי, שעסקו בהרחבת הסדר הזכאות לגמלת ילד נכה. לצערי הגדול, 40,000 ילדים עם מוגבלויות קשות עדיין לא זוכים ליהנות מההסדר, וחייבים למצוא לדבר הזה פתרון. הבעיה נדונה ביוזמת השדולה לאנשים עם מוגבלות, וזו גם הזדמנות עבורי להצטרף לברכות לחבר הכנסת הרב נסים דהן על יוזמותיו הברוכות כיושב-ראש השדולה לשוויון הזדמנויות לאנשים עם מוגבלויות. גם פה חבר הכנסת דהן צריך להוביל פתרון הדרגתי, כדי לתת מענה.
       
       אני מוכרח לומר, שאני מקדיש הרבה זמן לביקורים במסגרות של אנשים עם מוגבלויות. רק בשבוע שעבר ביקרנו, כמה חברים שיושבים כאן, חבר הכנסת יהלום ואנוכי, וגם הנציבה, בהצגה שהתקיימה באולם ז'ראר בכר, של עמותת שק"ל, של אנשים עם מוגבלויות, "אוליבר טוויסט", שעוסקת בטיפול באנשים עם מוגבלויות. אגב, קודם היתה כאן אחת הזמרות של המקהלה, שסובלת מכבדות ראייה. אני חושב שזו הצגה שכל רואיה ושומעיה התרגשו התרגשות רבה מאוד.
       
       חייבים לציין, אדוני היושב-ראש, ביום הזה את ההתארגנות העצמית של האנשים המוגבלים למען עצמם. יש תופעה מאוד מבורכת של ההתארגנות העצמית הזאת, ואנחנו עושים הכול כדי לעודדה וכדי שתצליח. זו גם הזדמנות לברך את כל המגזר השלישי, כל אותם ארגונים וולונטריים, המתנדבים לאלפיהם, שכמובן עוזרים ומסייעים.
       
       לאחרונה מיניתי בפעם הראשונה יועץ שהוא אדם עם מוגבלות קשה, כדי שיהיה יועץ השר ויוכל להשתתף בכל הפורומים המשרדיים המקבלים החלטות בנושא שיקום של אנשים מוגבלים, כדי שבהתייעצויות יהיה שותף אדם שקרוב לאוכלוסייה הזאת.
       
       לסיום, אני רוצה לברך את חברי הכנסת ואת הוועדות שעסקו בנושא הזה. אני חושב שהמוסר היהודי הבסיסי מחייב את כולנו לעשות כל שאפשר כדי לתת את ההזדמנות המתאימה והנכונה לאנשים האלה להשתלב בקהילה. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה לשר הרווחה, חבר הכנסת זבולון אורלב. אני מזמין את שר הבריאות, חבר הכנסת דני נוה. לאחר מכן, אם החברים יסתפקו בהודעות השרים, נעבור להמשך סדר-היום. ואם ירצו להעביר את הנושא לוועדה, הוא יועבר לוועדה. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, אולי להעביר את הנושא לוועדת העבודה והרווחה, כדי שהכנסת תקבל דיווח מה נעשה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין שום בעיה. אז אדוני מציע להעביר לוועדה. אדוני יציע להעביר לוועדה והחברים יסכימו. בבקשה.
       
       שר הרווחה קבע במסגרת היום המיוחד הזה ביקור במעון אוטיסטים, ואנחנו משחררים אותו לאחר שהוא דיבר.
       
       
שר הבריאות דני נוה:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שר הרווחה שיוצא ברגע זה, תודה רבה על דבריו ועל תרומתו הרבה בנושא הזה, ידידי חבר הכנסת נסים דהן, שעומד בראש השדולה למען אנשים עם מוגבלויות בחברה הישראלית, ואני רוצה להודות גם לך, אדוני יושב-ראש הכנסת, שהואלת להקדיש את הזמן החשוב הזה בסדר-היום של הכנסת לדיון, ואפשרת את הדיון במסגרת ועדות הכנסת בסוגיה הזאת.
       
       אדוני היושב-ראש, ההתגייסות של הכנסת לעיסוק באנשים עם מוגבלות ובהשתלבות שלהם בחברה היא מסר חשוב מאוד שאנחנו משדרים לחברה בישראל, מסר חשוב לכוונה של החברה שלנו לעסוק בקליטת הנכים כולם בקהילתם ככל האדם ללא מוגבלות.
       
       עד השנים האחרונות, במקום לראות את הכוחות, את היכולות, את הכשרונות של האנשים האלה, העדיפו לא פעם לא להסתכל עליהם או לדחות אותם או לסדר אותם במסגרות הומוגניות ומנותקות מהחברה הנורמטיבית. לא תמיד התייחסו לכך שהנכים או האנשים עם מוגבלות הם אנשים ככל האדם, שיש להם צדדים שונים, והנכות או המוגבלות היא רק צד אחד שלהם מול הצדדים הבריאים, היצירתיים והמתפקדים שלהם.
       
       המצב הזה בא לידי ביטוי קיצוני, כפי שגם הזכיר קודם לכן חבר הכנסת נסים דהן, במיוחד כשמדובר בנכי נפש. כשמדובר בנכי נפש, שנים רבות חווינו תופעות של סגירת דלתות בפני האוכלוסייה הזאת, דחייה, אפליה והזנחה מצד כל הרשויות.
       
       צריך לציין, אדוני היושב-ראש, שבשנים האחרונות אנחנו מרגישים, אני חושב, גם כאן בכנסת, שמתחיל להתרחש שינוי. השינוי הזה חל דרך המאבקים של הנכים עצמם, הוא חל דרך תפיסות מקצועיות חדשות, ידע שהצטבר על יכולת השיקום וההחלמה והתרומה - בעיקר התרומה של אנשים עם מוגבלות לחברה.
       
       בשנים האחרונות אנחנו רואים שאותם אנשים ומקומות שפתחו את שעריהם וקיבלו את הנכים, התגברו בכך לא פעם על דעות קדומות ועל סטיגמות, סטיגמות שעדיין קיימות פה ושם בחברה שלנו, אבל אני חושב שניתן לומר שבהקשר זה הן הולכות ופוחתות.
       
       אנחנו רואים זאת בתחומים שונים, כמו פרויקטים למגורים לאנשים עם מוגבלות. יש פרויקטים כאלה כאן בירושלים. אנחנו רואים זאת במקומות עבודה כמו סופרמרקטים, מפעלי תעשייה ומשרדים, חלק גם במשרדי הממשלה, אם כי זה עדיין למעשה רק טיפה בים, ואולי העובדה שאנחנו מציינים דברים באופן פרטני מעידה על כך שאנחנו עדיין במצב שיש לנו עבודה רבה לעשות בעניין הזה. לפחות אנחנו יכולים לומר שהתחלנו התחלה חשובה. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני רואה בשילוב הנכים בכלל ובשילוב נכי הנפש בפרט משימה לאומית שחוצה משרד זה או אחר, מפלגה זו או אחרת, סקטור זה או אחר - משימה לאומית רבת חשיבות לכולנו. 	אני חושב שיש חשיבות רבה מאוד לקריאה ולמסר שיוצא מהכנסת לראות את האדם עם הצרכים המיוחדים ככל האדם וכתורם משמעותי לחברה, אם רק יינתנו לו התנאים הנחוצים. 
       
       דבר אחד לסיום. אני לא רוצה לחזור על כל הדברים שאמרו קודמי, ואני אכן אקצר בדברי, רק משימה אחת קונקרטית שקיבלנו על עצמנו גם במסגרת משרד הבריאות. משרד הבריאות אחראי בין היתר ליחידה שעוסקת במכשירי שיקום וניידות לנכים. הסקנו מסקנות בנושא הזה, ובאמת החלה לצאת לדרך יחידה חדשה שעוסקת במכשירי שיקום וניידות לנכים, יחידה ששמה לעצמה למטרה גם לקצר את התהליך, את משך הזמן שנדרש לפניות של אנשים עם מוגבלות לרכישת מכשירי שיקום וניידות. הפעילות הזאת נעשית בשיתוף הנכים, בשיתוף ארגוני הנכים. אני רק יכול לברך על הדבר הזה. בכל אופן, אני באופן אישי מעודד אותו ככל האפשר.
       
       אני מאוד מקווה שכולנו נמשיך להתגייס, כפי שהתגייסנו כאן גם היום בכנסת, להמשך המאמץ הלאומי בנושא הזה, ממשלה וכנסת ביחד. אני לא מתנגד לכך שהנושא הזה יועבר להמשך דיון באחת מוועדות הכנסת או בוועדות שונות של הכנסת.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לשר הבריאות דני נוה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, כמובן, אני אשאל את המציעים. חבר הכנסת דהן, אדוני מסכים להעביר את הנושא לוועדת העבודה והרווחה? 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       כן.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מיכאל מלכיאור, אתה מציע להעביר את הנושא לוועדה לקידום מעמד הילד?
       
מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       כן.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת דוד אזולאי – אינו נוכח. חבר הכנסת שאול יהלום, אתה מציע להעביר את הנושא לוועדת העבודה והרווחה?
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       כן.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת עסאם מח'ול, אתה מבקש להעביר את הנושא לוועדת העבודה והרווחה?
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       לוועדת הפנים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לוועדת הפנים, בבקשה, ברצון רב. חברת הכנסת ענבל גבריאלי, את מסכימה שהנושא יועבר לוועדת העבודה והרווחה? 
       
ענבל גבריאלי (הליכוד):
       
       לוועדת החינוך.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ברצון, לוועדת החינוך. חבר הכנסת רן כהן.
       
רן כהן (מרצ):
       
       ועדת העבודה והרווחה. 
       
נסים דהן (ש"ס):
       
       הצעה לסדר. על-פי תקנון הכנסת הנושא צריך לעבור לוועדת הכנסת שתקבע לאיזו ועדה הוא יועבר.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       העברתי כל הצעה כפי שנאמרה לוועדה שהמציע ביקש, כי מדובר פה בעניין שהממשלה והכנסת מסכימים לו. זה גם יותר עניין שבא להעריך ולהוקיר את היום ואת העבודה.

רן כהן (מרצ):
       
       אני מבקש שהצעתי תעבור לוועדת הכלכלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הצעתו של רן כהן, המתייחסת לחוק הדיור הציבורי, תעבור לדיון בוועדת הכלכלה, וכהצעתו של שר הבריאות, כל ועדות הכנסת יוכלו להיות שותפות לנושא הזה. ועדת החינוך תדון בהצעתה של ענבל גבריאלי, ועדת העבודה והרווחה תדון בהצעות של מי שביקש ועדת העבודה והרווחה, וכך גם הוועדה לקידום מעמד הילד וועדת הפנים של הכנסת. כך שכולם יוכלו לזכות באותה זכייה של דיון בנושא הזה. 
       
       רבותי, מי שמסכים יצביע ונעביר לוועדה. מי בעד? מי נגד? מי נמנע? נא להצביע, ובהתאם להכרזתי תועבר כל הצעה לדיון בוועדה המתאימה. 
       

הצבעה 
       
בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 21
נגד – אין
נמנעים - אין
ההצעה להעביר את הנושא שהעלו חברי הכנסת נסים דהן ושאול יהלום לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה. 
ההצעה להעביר את הנושא שהעלה חבר הכנסת מיכאל מלכיאור לוועדה לקידום מעמד הילד נתקבלה. 
ההצעה להעביר את הנושא שהעלתה חברת הכנסת ענבל גבריאלי לוועדת החינוך והתרבות נתקבלה. 
ההצעה להעביר את הנושא שהעלה חבר הכנסת רן כהן לוועדת הכלכלה נתקבלה. 
ההצעה להעביר את הנושא שהעלה חבר הכנסת עסאם מח'ול לוועדת הפנים ואיכות הסביבה נתקבלה.    
         
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ובכן, רבותי, בעד - 21, אין מתנגדים, אין נמנעים. כל ההצעות יועברו לוועדות שאליהן נתכוונו. אני מאוד מודה.

       
הצעות לסדר-היום
השבוע הבין-לאומי למודעות לאיידס

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני עובר לנושא נוסף הקשורה ביום: השבוע הבין-לאומי למודעות לאיידס - הצעות לסדר-היום מס' 1867 ו-1796. 
       
       חברי הכנסת ורבותי השרים, שר המדע, שר הבריאות, בעולם מציינים השבוע את יום המלחמה באיידס. 
       
       מחלת האיידס עברה מבחינה תודעתית ותדמיתית מסלול מורכב, שהתחנות בו השפיעו ומשפיעות לא מעט על האופן שבו מנוהל המאבק בנגיף. תחילה היתה זו מחלתן של קבוצות סיכון בעלות זהות וגם תווית חברתית מסוימת הרחוקה מה"מיינסטרים". ככזאת היא נתפסה כמחלה הפוגעת רק בקבוצות אלה ולא כאיום על בריאותה של החברה כולה. הידבקותם של בני-אדם שאינם בקבוצות אלה באמצעות עירוי דם הפכה לפתע את המחלה לאיום רלוונטי לכל אדם ולאחד הנושאים החמים ביותר בדיון הציבורי בעולם המערבי כולו.
       
       המחלה איימה על תרבותו של דור שלם, בפרט כמובן על ההתנהגות המינית שלו, כפי שעוצבה במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20. 
       
       חלפו שנים, נמצאו תרופות המסוגלות לעכב, להקל ולצמצם מאוד את הסיכונים המאיימים על נשאי HIV. הוטמע במידה רבה הצורך בשימוש באמצעי זהירות ואולי אף חל שינוי בתרבותו ובהתנהגותו של הדור המודע לסכנת האיידס. 
       
       עתה הופך האיידס, כמו נושאים רבים אחרים, לסממן נוסף של הפער ההולך ומתרחב בין העולם המודרני לעולם השלישי. כל השינוי שהתחולל בעולם המערבי ב-20 השנים שחלפו מאז חדירת המחלה לתודעה, כאילו פסח על העולם השלישי. מיליונים נושאים את נגיף ה-HIV, מיליונים חולים באיידס, מיליונים כבר מתו ולצערנו ימשיכו למות, והעיקר - מיליונים ממשיכים להידבק. מחסומי הבורות, הבושה, הנוהג החברתי, ובעיקר המשאבים, מחסומים שהחברה במערב מודעת להם ומתמודדת עמם בביתה, ממשיכים לסכל את הניסיון להשתלט על המגפה.
       
       האיידס חוזר אפוא להיות בעייתה של קבוצה מסוימת, ושוב הוא מתרחק מסדר-היום של ה"מיינסטרים"; ואני יודע עד כמה שר הבריאות, וידוע לי עד כמה שר המדע, ערים לבעיות האלה ובוודאי ישיבו על שתי ההצעות לסדר-היום, שהראשונה בהן היא של חברת הכנסת ענבל גבריאלי, אבל היוזם הוא חבר הכנסת אילן ליבוביץ, שאנחנו מבקשים לברכו על יוזמתו ועל כך שהביא אותנו בכנסת לקיים דיון מיוחד בנושא זה בהשתתפות שני השרים הנכבדים, שר המדע ושר הבריאות.
       
       לצערי, אני חייב לחזור לעיסוקי. חבר הכנסת נודלמן, אתה תחליף את חבר הכנסת דהן. תודה רבה לאדוני. חברת הכנסת ענבל גבריאלי, בבקשה.

ענבל גבריאלי (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, גם אני רוצה להצטרף לברכות לחבר הכנסת ליבוביץ על היוזמה לקיום הדיון הזה. 
       
       בפתח דברי, הרשו לי לחלוק אתכם סיפור שקשור באופן ישיר לעבודה הפרלמנטרית שלי, אך יש בו גם איזה אספקט אישי. לפני כחודש קיבלתי פנייה אנונימית באי-מייל מנערה בת 17, שבמכתבה לא הסבירה ולא חשפה יותר מדי פרטים, אבל ביקשה עזרה. לאחר התכתבות של שבוע, שבה אני מנסה לברר במה בדיוק היא רוצה שאסייע לה, הבנתי שהנערה נמצאת במצוקה קשה מאוד וזקוקה לעזרה. חדלתי להתעקש שתגלה לי כל מיני פרטים ונעתרתי לבקשתה לפגוש אותי. היא סירבה להגיע לכנסת, ופגשתי אותה מחוץ לבניין. היא דרשה דיסקרטיות מוחלטת. כשפגשתי אותה, ראיתי נערה מאוד אומללה ומאוד חסרת אונים וזועקת לעזרה. אחרי שיחה ארוכה של למעלה משעה, היא הסכימה סוף-סוף לספר לי שהיא גילתה, לפני כשנה בערך, שהיא נשאית HIV. מייד, כמו איזו לוחמת או מביאת גאולה, הצעתי לה תוכנית. אמרתי לה שאני אקח אותה, ושהיא תקבל את הטיפול המתאים ושיהיה בסדר. ניסיתי להציע לה נחמה מייד בתום התוכנית הזאת, והיא כמובן ביטלה במחי יד את הצעתי.
       
       הסתכלתי עליה וניסיתי לתאר לעצמי מה קורה בתוכה. מה שקרה - זו היתה מלחמה קשה מאוד בין שני כוחות חזקים, וידעתי בביטחון רב מי משניהם הוא החזק. הקרב הזה בין הבושה לחיים הסתיים, בסופו של דבר, בניגוד גמור לציפיותי. הבושה מגילוי הסוד הנורא והפחד מנידוי ומניכור חברתי גברו על הצורך לחיות, על הצורך לקבל טיפול ולזכות בחיים. תמהתי על כך מאוד. משחר ילדותנו מלמדים אותנו על קדושת החיים. חוקי מדינת ישראל מבטאים את עקרון קדושת החיים, הם גוזרים עונשים כבדים מאוד על מי שפוגע בעיקרון הזה. בוודאי הדת היהודית מקדשת את החיים ואוסרת אפילו נטילה עצמית של החיים, התאבדות. חשבתי שעם עקרונות כאלה ובחברה כביכול מפותחת, נאורה ומערבית כמו החברה שלנו, החיים ינצחו בכל מערכה. אבל אותה נערה אומללה גרמה לי להבין, שלפעמים הבושה גדולה מהחיים עצמם. 
       
       דרך אגב, אנחנו אחראים  לזה ולא אותה נערה. אנחנו אחראים לתחושות האלה של נשאי וחולי האיידס.
       
       מתוך כ-4,000 נשאים וחולים שחיים היום במדינת ישראל, כ-1,000 אינם יודעים על דבר מחלתם, וסביר להניח שהם מתנהלים כאחד האדם.
       
       לפני למעלה משני עשורים, בתחילת שנות ה-80, כשהתגלה נגיף ה-HIV שגורם למחלת האיידס, היתה, ובצדק כמובן, בהלה כלל-עולמית. מאז ועד היום לא נמצא מרפא למחלה. נהפוך הוא, הנגיף הפך קטלני יותר ואלים יותר, וייתכן מאוד שבעוד זמן לא רב אפילו הקוקטייל שהיום מצליח לשפר את איכות חייהם של הנשאים לא יספק את המענה. למרות זאת, נראה כי המלחמה באיידס היא בבחינת דבר שירד מעט מסדר-היום הציבורי.
       
       לטעמי, הפתרון, כמובן, מעבר למרפא המיוחל, הוא קודם כול בהסברה, הסברה ועוד פעם הסברה, ונראה לי שאת מאמצי ההסברה צריך למקד באוכלוסיית הצעירים והנוער, אם בשל גילם הצעיר ואם בשל חוסר המודעות, שהתנהלותם המינית מעט מופרעת ובלתי אחראית. נראה לי שמשרד החינוך צריך להירתם לכך. ידוע לי על שיתוף פעולה בין משרד החינוך לבין הוועד למלחמה באיידס, וזה שיתוף פעולה מבורך, אבל לחלוטין לא מספיק.
       
       לטעמי, את ההסברה במערכת החינוך צריך לקיים ולייעל בכמה פעולות. קודם כול, מסגרת ההסברה. כיום משרד החינוך מחייב הסברה בנושא האיידס, אלא שההסברה מתקיימת במסגרת שיעורי חינוך מיני. חשוב לציין שאיידס היא לא מחלת מין. חשוב להשתחרר, כמובן, מהסטיגמה המטופשת שאיידס היא תוצאה של קיום יחסי מין הומוסקסואליים - זה קיים רק באחוזים מאוד קטנים. רוב הנשאים שנדבקו מקיום יחסי מין נדבקו כתוצאה מיחסים הטרוסקסואליים. חשוב להסביר זאת לנוער. חשוב להשתחרר מהסטיגמות. חשוב להגביר את המודעות, ובמנותק מהחינוך המיני.
       
       נקודה שנייה היא הגורם המסביר. כיום, מי שמעבירים את שיעורי החינוך המיני ואת ההסברה על האיידס הם המורים. היה דיון בוועדת החינוך של הכנסת אתמול, ונציגי משרד החינוך דיווחו שם על מקרים שבהם בזמן שמורים הסבירו לתלמידים על נושא האיידס, היו להם קשיים של מבוכה ושל בושה. זו בעיה חמורה ביותר. עדיף שלא תהיה הסברה בכלל, אם התלמידים צריכים להיתקל במורים נבוכים ומתביישים, כי אז שוב אנחנו מעבירים מסרים של סוד, של בושה ושל ניכור. צריך להביא גורמים חיצוניים מומחים, שידעו להסביר מהי  בדיוק המחלה, אפילו נשאים שיסבירו איך הם נדבקו ושיסבירו כמה החיים בצל מחלת האיידס אינם קלים. דבר כזה יתרום משמעותית להתנהגות זהירה ולמניעה.
       
       על מערכת החינוך להתאים את עצמה לזמנים. חומרי הלימוד וההסברה המועברים היום לתלמידים הם חומרים ישנים ובלתי מעודכנים. כמו כן, צריך להכיר בעובדה, שהיא לא בהכרח חיובית אבל קיימת, שבני-הנוער מקיימים היום יחסי מין כבר בגיל צעיר, ולכן יש להביא אליהם את האמצעים, להציב קונדומטים בבתי-הספר, ליזום הגעת ניידות לבדיקות, ולא חלילה לכפות עליהם את הבדיקות, וגם אם אף תלמיד לא יגיע לניידת הזאת להיבדק, עדיין זה יגביר את המודעות. 
       
       במסגרת ההתאמה הזאת של המערכת למציאות, ההסברה צריכה להיות כלל-מערכתית, כלומר גם במוסדות החינוך הדתיים והערביים. לא ייתכן שאוכלוסיות כל כך גדולות יחיו בתחושה שהן מוגנות מפני מחלת האיידס. לא הערבים ולא הדתיים מוגנים מפני האיידס. שמרנית ככל שתהא החברה שהם חיים בה, הסכנה הזאת מרחפת גם מעל ראשם. לפיכך, יש לקיים את ההסברה גם בקרבם, כדי שידעו מה זה, שידעו איך נדבקים ושידעו מה צריך לעשות אם נדבקים. מובן שאפשר לבחור בדרך הקלה ולהימנע מהסברה ובכך בעצם לבחור במוות, אבל לא ירחק היום שמציאות הזאת תטפח על פניהן הן של החברה הדתית והן של החברה הערבית.
       
       אין טעם לטאטא אל מתחת לשטיח את מחלת האיידס, ובוודאי אין טעם להתנהג אל הנשאים והחולים כאל מצורעים. הם בני-אדם, אומנם חולים, אבל קודם כול בני-אדם.
       
       כולנו צריכים להימנע מקיום יחסי מין ללא אמצעי מניעה. כולנו צריכים להימנע ממגע של דם בדם, תהא דרך המגע אשר תהא. כולנו צריכים להיזהר עבור עצמנו, כדי שבעתיד לא נלד ילדים אל תוך המוות. תודה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה.

       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       עתה יש הודעה למזכיר הכנסת.
       
מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונח על שולחן הכנסת לוח תיקונים להסתייגויות להצעת חוק שידורי טלוויזיה מהכנסת, התשס"ד-2003. תודה רבה.

       
הצעות לסדר-היום
השבוע הבין-לאומי למודעות לאיידס

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חבר הכנסת אילן ליבוביץ, בבקשה.
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברות וחברי הכנסת, אתמול צוין ברחבי העולם היום הבין-לאומי לאיידס. אדוני היושב-ראש, בראשית הדברים אני רוצה להודות ליושבי-ראש הוועדות שסייעו בידי אתמול לציין את היום הזה בכנסת: יושב-ראש ועדת הפנים, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות ויושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה. בכל אחת מהוועדות האלה צוין הנושא הזה אתמול בדיון מעמיק באחד מהאספקטים של מחלת האיידס בישראל.
       
       בנוסף, אני רוצה להודות מעל במה זאת לכל אותם אנשים שעזרו לארגן את הדיונים האלה: לאנשי הוועד למלחמה באיידס, לאורי, ליאת, זהבה וכל שאר הצוותים שעזרו בארגון היום.
       
       אדוני היושב-ראש, היום כבר ברור כי מחלת האיידס היא משבר כלל-עולמי שהשלכותיו הן מעבר להיבט הרפואי. למחלה יש השלכות אתיות, חברתיות, כלכליות וציבוריות קשות ומשמעותיות. המחלה היא לא נחלתו של מגזר מסוים. מדובר בבעיה הנוגעת וצריכה להטריד כל אחד, שכן הנגיף איננו מבחין בין הומוסקסואל להטרוסקסואל, בין נשים, גברים, ילדים ומבוגרים.
       
       בשבוע שעבר התפרסם דוח של האו"ם, שמציין כי מגפת האיידס מתפשטת במדינות מסוימות, באחרות היא משתוללת, ובמדינות נוספות היא עומדת על סף התפרצות מחודשת. כיום, על-פי הדוח, יש כ-40 מיליון נשאים וחולים ברחבי העולם. רק בשנה החולפת מתו מהמחלה 3 מיליוני בני-אדם, ומדי דקה נדבקים כעשרה בני-אדם בעולם במחלה. גם במדינת ישראל, על-פי נתוני משרד הבריאות, נרשמה עלייה במספר הנשאים והחולים, וכיום יש בישראל כ-4,000 חולים ונשאים.
       
       כמו שאמרה חברת הכנסת גבריאלי, המחלה מלווה בעולם כולו וגם בישראל בבורות מבישה. היא מלווה בתוויות שליליות חסרות כל בסיס, וחולי ונשאי איידס עודם סובלים מיחס מחפיר, לעתים, של החברה ומוסדות הרפואה והשלטון. גם החברה הישראלית לא יכולה לרחוץ בניקיון כפיה. כאשר תרופות חיוניות ומצילות חיים לא נכללות בסל הבריאות, כאשר חברת אוטובוסים מסרבת לאפשר פרסומת המעודדת שימוש בקונדום על מנת שלא לפגוע בלקוחותיה הדתיים, כאשר אסירים חולי איידס מושמים בבידוד בבתי-הכלא בשל מחלתם, כאשר ההסברה בקרב תלמידי בתי-הספר אינה מספקת וכמעט כלל אינה קיימת, כאשר רופאים מסרבים ונרתעים מלטפל בחולים ובנשאים, וכאשר רבים מאתנו עדיין מלאים בדעות קדומות לא מוצדקות כלפי המחלה ומתייחסים לחולים כפי שהתייחסו לחולי הצרעת בימי הביניים - אין לנו אלא להתבייש.
       
       אדוני, הדבר החשוב ביותר בעניין הזה, כדי למגר את התופעה הזאת, כמו שאמרה קודמתי, חברת הכנסת גבריאלי - הסברה, הסברה ועוד פעם הסברה. לצערי, עם כל הכסף שמושקע וההסברה שעושה משרד הבריאות ומנסה לעשות משרד החינוך, אנחנו עדיין רואים שיש בורות בעניין הזה. 
       
       אנחנו לא נוכל לראות נשאים שקמים ונחשפים ועומדים מול הכיתה בבית-הספר ומספרים על מחלתם ועל הדרך שבה הם נדבקו, כאשר הנשא מרגיש את היחס המשפיל, כי עם המחלה אפשר לחיות, אבל אי-אפשר עם היחס. זאת הססמה שנתן הוועד למלחמה באיידס לשבוע המודעות לאיידס בישראל השנה, ואני חושב שזאת הססמה הקולעת ביותר, כי היחס לחולי האיידס - אותו אדם שיודע שהוא נשא מפחד לספר במקום העבודה, מפחד לספר לחבריו ולשכניו, מכיוון שהוא יודע שברגע שהוא יספר הוא יהיה מנודה מבחינה חברתית. מי שמכיר ומי שיודע, האנשים האלה יכולים להמשיך לחיות בקרבנו ולחיות כאחד האדם שנים רבות, כל עוד הם מטופלים ומקבלים את הטיפול באופן קבוע, נכון וסדיר. כל עוד אנחנו לא נלמד לשנות את היחס כלפי חולי האיידס, אנחנו לא נוכל להבריא אותם ולרפא אותם, כי חלק לא פחות חשוב מתהליך ההבראה הוא תהליך השילוב שלהם בתוך החברה. לכן, אני חוזר על זה: עם המחלה אפשר לחיות - אי-אפשר לחיות עם היחס. את זה אנחנו צריכים לשנות.
       
       בהקשר זה, אולי אגיד כמה מלים לגבי כל אותם ארגונים, כמו הוועד למלחמה באיידס וארגונים אחרים שעושים עבודת קודש מדי שנה - ארגונים וולונטריים שעושים את העבודה כל השנה, יום-יום, בתמיכה, בהסברה ובסיוע לא רק לחולי האיידס, אלא גם לאחרים, כדי לסייע להם להמשיך בחייהם ולהשתלב בחזרה בחברה.
       
       אני חוזר: עם המחלה אפשר לחיות - אי-אפשר עם היחס. אדוני, תודה רבה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חברי הכנסת, בדיון משתתפים שני שרים, שר הבריאות דני נוה ושר המדע אליעזר זנדברג. שר הבריאות, בבקשה.
       
שר הבריאות דני נוה:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני רוצה להודות לחבר הכנסת ליבוביץ ולחברת הכנסת גבריאלי שהעלו את הנושא הזה היום על סדר-יומה של הכנסת במסגרת שבוע המודעות למלחמה בנגיף האיידס. 
       
       בעצם, זו מערכה עולמית שאנחנו כמובן חלק ממנה. זו מערכה שתכליתה הצלת חיים. העניין פשוט: בניגוד ללא מעט מחלות חשוכות מרפא ומחלות קשות שאנחנו עדיין לא יודעים בצורה ברורה איך למנוע אותן, אנחנו יודעים להתמודד אתן בצורות כאלה ואחרות, מחלת האיידס היא מחלה שאנחנו יודעים שאפשר למנוע אותה. אנחנו יודעים שזו מחלה שבהתנהגות נכונה אפשר למנוע אותה, ואפשר למנוע מצב של הידבקות בה.
       
       בכל מה שנוגע למדינת ישראל, אם נתחיל בחדשות הרעות, החדשות הרעות הן שיש עלייה, אם כי עלייה מתונה, הייתי אומר, במספר הצעירים, בעיקר הצעירים הנרקומנים, שנדבקים בנגיף האיידס כתוצאה מהזרקה. דובר פה על סטיגמות ועל הצורך החשוב לנפץ סטיגמות, ואנחנו יכולים לראות, בניגוד למה שבאמת היה מקובל בעבר, שהאיידס נתפס כמחלה שמי שנדבק בה זה מי שמקיים יחסי מין הומוסקסואליים, היום האיידס היא מחלה שרוב הנדבקים בה נדבקים כתוצאה מיחסי מין הטרוסקסואליים. כאשר אנחנו מסתכלים על אוכלוסיית הנשאים והחולים באיידס במדינה שלנו, במדינת ישראל, אנחנו יכולים לראות ש-40% מהנשאים והנשאיות והחולים הם נשים ולא גברים, והאחוז הזה נמצא בסימן עלייה. כמו שנאמר פה, לפי הרישומים של משרד הבריאות, נכון להיום יש במדינת ישראל כ-4,000 חולים ונשאים של איידס.
       
       החדשות הטובות הן, שברחבי העולם אנחנו רואים ירידה משמעותית בשיעור התמותה מהאיידס - ירידה משמעותית כתוצאה מקוקטייל התרופות ומתרופות חדשות וטכנולוגיות רפואיות חדשות שמיתוספות ושמאפשרות לנו להציל חיים ולהאריך באופן משמעותי את תוחלת החיים של חולי האיידס. 
       
       אבל אחרי שאמרתי את זה, אני רוצה להוסיף אזהרה בצד הדבר הזה: הסכנה הגדולה - ובאמריקה אנחנו כבר רואים זאת, אם כי עדיין לא פה, וזה מה שמטריד אותי – הסכנה הגדולה היא, שהמודעות בקרב אוכלוסיות מסוימות שנמצאות, הייתי אומר, בסיכון יותר גבוה, לכך שיש תרופות כאלה וששיעור התמותה יורד באופן משמעותי - הדבר הזה עלול לגרום לאנשים לשגות בתפיסה שלא נורא, שאפשר לקחת סיכונים ושאפשר לקיים יחסי מין בלי קונדום, למשל. אני חושב שזה דבר מסוכן מאוד. לכן, אסור שהחדשות הטובות האלה והעובדות האלה, שמבשרות על כך שיש תרופות שמצילות חיי אדם ושיש תרופות שמאריכות חיים וששיעור התמותה יורד, יגרמו לאנשים לחשוב שאפשר לחזור לאיזו שגרה שהעולם היה נתון בה עד לפני שהתגלה נגיף האיידס. עדיין לא הגענו לשם. זו אזהרה שהייתי רוצה לצרף לצד החדשות הטובות על הירידה בשיעור התמותה.
       
       דבר נוסף, אמרו פה גם חבר הכנסת ליבוביץ וגם חברת הכנסת גבריאלי – אין ספק שיש לנו עוד עבודה קשה ורבה גם כאן בארץ, בכל התחומים. אני מקווה מאוד שיתאפשר לנו להוסיף תרופות חדשות לסל הבריאות. הדבר הזה, כמובן, מותנה במאבק שאני מנהל להשגת תקציבים נוספים לסל התרופות שלנו. אני מקווה שבעניין הזה נוכל לזכות גם לאיזו בשורה ורווחה. אנחנו חייבים, כמובן, להמשיך לעסוק בהסברה ובחינוך למודעות של הדור הצעיר, של אוכלוסיות שונות, בכל מה שנוגע לסכנות של מחלת האיידס ולדרכים שבהן צריך להתמודד אתן כדי להימנע מהידבקות במחלה. 
       
       אני רוצה לשבח בהזדמנות הזאת גם את הוועד למלחמה באיידס, שפועל 365 ימים בשנה כדי להציל חיים וכדי למנוע את הסכנות הנובעות מהמחלה וגם כדי לסייע למי שכבר נדבק במחלה, ולכל מי שעוסקים בעניין הזה במשך כל ימות השנה. 
       
       אין לי התנגדות, אדוני, אם חבר הכנסת ליבוביץ ירצה שהנושא הזה יעבור להמשך דיון בוועדת העבודה והרווחה, אף שנדמה לי שהוועדות כבר דנו בנושא הזה השבוע, כך שאני לא משוכנע שיש צורך בכך. אני חושב שאפשר להסתפק בדברים שנאמרו כאן במליאה, כי רק השבוע דנה הכנסת בוועדותיה, ביוזמת חבר הכנסת ליבוביץ, דיונים בסוגיה הזאת ממש. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       אדוני שר המדע אליעזר זנדברג, בבקשה. 
       
שר המדע והטכנולוגיה אליעזר זנדברג:
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בפתח דברי ברכות ליוזמי הדיון, לחבר הכנסת אילן ליבוביץ, שיזם לא רק את הדיון כאן אלא גם את הדיונים שהתקיימו השבוע בכנסת – אני חושב שזו יוזמה ברוכה וחשובה מאוד – ולחברת הכנסת ענבל גבריאלי, שלקחה חלק בדיון כאן לפני כמה דקות. 
       
       הנתונים בעולם מצביעים על כך שיש כ-40 מיליון נשאי איידס. מתוכם 37 מיליון מבוגרים, ולצדם 3 מיליוני ילדים. חצי מהנשאים הם נשים. בשנה האחרונה נדבקו 5 מיליוני חולים חדשים, ומתו מן המחלה 3 מיליוני בני-אדם. המחלה פוגעת היום בעיקר במדינות אפריקה, ובחלק מהן יש נתונים שמצביעים על נוכחות של המחלה – כלומר, 39%-40% מהתושבים חולים במחלה, ומדובר כמובן על שיעורים עצומים. 
       
       שר הבריאות פירט את הנתונים כאן בישראל. אני לא אחזור על כך, אבל אני רוצה לומר כאן, שמחלת האיידס איננה רק אסון אנושי, מחלת האיידס היא גם חידה מדעית קשה לפתרון. מיטב מעבדות המחקר בעולם עוסקות בחקר נגיף האיידס, במחזור חייו, כיצד להיאבק בו. מדענים ישראלים רבים, גם מחוץ לגבולות מדינת ישראל, נוטלים חלק בפעילות הזאת, מדענים שהוכשרו כאן, באקדמיה הישראלית. 
       
       הפעילות בארץ בתחום זה איננה גדולה באופן יחסי, אולם אפשר לומר שהמדע הישראלי רשם לעצמו הישגים מרשימים גם בפעולות החקר של מחלת האיידס. רק בשבוע שעבר פורסם באחד מן העיתונים המדעיים היוקרתיים, The Journal of Molecular Biology, מחקר פורץ דרך בתחום, של חוקרים מאוניברסיטאות תל-אביב וירושלים. מדובר במחקר שהחל במימון משרד המדע והטכנולוגיה. החוקרים במחקר הזה מצאו שיטה, שהיום מוגנת בפטנט, לקצר את זמן זיהוי ההידבקות. כידוע, היום נדרש פרק זמן של 6--12 שבועות לאחר ההידבקות על מנת לזהות זאת. והנה, מדובר כרגע בקיצור משמעותי ביותר של פרק הזמן הזה, שיאפשר לשפר את תהליך הטיפול ואת סיכויי הנשאים או החולים לחיות זמן רב יותר. מדובר על טכנולוגיה ייחודית, שמאתרת נוגדנים מיוחדים שמגיבים לנגיף האיידס מייד עם חדירתו לתא האדם שנדבק במחלה. בדרך הזאת אנחנו יכולים לתת תשובה קצרה ומהירה הרבה יותר לכל אחד מן הנבדקים שהיום צריך להמתין לתשובה, ואנחנו גם יכולים לתת תשובה מיידית וקצרה יותר למן הרגע שבו קיים חשש של הידבקות במחלה. 
       
       מחקר מסוג זה, כשהוא מגובה בתקציבי מחקר, יכול גם לתת כלי חשוב למאבק באיידס וגם לפתח תעשייה מקומית, שכן עקב רמתו הגבוהה של חקר האיידס הוא נושא בחובו פירות נוספים. למשל, אביא כאן דוגמה של מחקר שמממן משרד המדע והטכנולוגיה, שהוא מחקר משולב, המשותף לאוניברסיטת תל-אביב ולאוניברסיטה העברית, ובחלקו הוא נעשה בשיתוף מכון וולקני במשרד החקלאות. המחקר הזה מראה כיצד ניתן אפילו להשתמש לצורכי החקלאות במידע שנוצר במהלך חקר האיידס. 
       
       לנגיף האיידס יש מחזור חיים ייחודי. הוא חודר לתוך גוף האדם, הוא חודר לתא, משכפל את החומר הגנטי שלו, ואז הוא חודר לגרעין התא. הוא מתחבר ל-DNA האנושי, וכאשר התא מתחלק ומשוכפל, גם הנגיף מתרבה בדרך הזאת וכך הוא מצליח להוציא מגרעין התא את החומר הגנטי ויוצר נגיפים נוספים. במחקר הזה, שציינתי קודם, החוקרים בודקים דרכים חדשניות לעיכוב תהליך חדירת הווירוס לתא בשלב הראשון, ולאחר מכן לעיכוב תהליך חדירת הווירוס לגרעין התא. זו שיטה חדשנית להילחם באיידס, והמשמעויות הן ברורות – בכך נאט את קצב ההתפתחות, ובסופו של דבר, כמובן, הדבר יכול להביא לצמצום המחלה. אבל, מתברר שאותה תופעה בעייתית קיימת גם בחקר עגבניות. יש נגיף שקוראים לו ג'מיני, כי הוא נראה כמו זוג תאומים, והנגיף הזה תוקף את העגבניות בארץ ובעולם כולו, נחשב למפגע קשה, ומאפייני החדירה לעגבנייה דומים למאפייני נגיף האיידס. כאן מתחברות יחד אותן אסטרטגיות מלחמה באיידס עם אסטרטגיות של דאגה לחקלאות, והתועלת באותה פעולת חקר מגיעה למקומות ולמישורים שונים. 
       
       דוגמה נוספת - ההתמודדות עם נגיף האיידס היא מודל להתמודדות עם מגוון רחב מאוד של נגיפים אחרים שפוגעים באוכלוסייה רחבה בישראל ובעולם. למשל, צהבת מסוג C, דלקת נגיפית כרונית, שרבים בארץ סובלים ממנה, ובסך הכול 130 מיליון איש בעולם נפגעים ממנה, הגורמת להרס הכבד, מעודדת ומעוררת סרטן. חקר נגיף האיידס יסייע גם בחקר של המחלות הללו. 
       
       במדינת ישראל אין, לצערי, תקציבים גדולים למחקר, אבל אנחנו נהנים ממעמד גבוה בזכות הצטיינות יתר ויצירתיות עצומה של החוקרים והמדענים הישראלים. אף  שחקר האיידס לא נמצא כרגע בראש סדר העדיפויות הלאומי, הוא ממחיש את הפוטנציאל הישראלי בתחום המדע. שילוב נכון של הפוטנציאל הזה, כפי שציינתי, עם תחומים אחרים כמו ננו-טכנולוגיה, יאפשר לנו להיות במקום הנכון על מנת להציע פתרונות ותשובות, וכפי שציינתי, גם פריצות דרך בתחומי חקר האיידס. 
       
       אני רוצה לציין, שבשבוע שעבר חתמתי, יחד עם שר החוץ של ממשלת אתיופיה, על הצהרה משותפת, שהיא בעצם הסכמה לשיתוף פעולה בתחום חקר מחלת האיידס. ארגונים בין-לאומיים מקצים משאבים רבים למלחמה במחלה, הן בדרך של הסברה, הן בדרך של מחקר, הן בדרך של הספקת ציוד במקומות שבהם הוא נדרש, כמו מזרקים חד-פעמיים במדינות שבהן באמצעות אותו מזרק – על מנת לחסן ממחלות אחרות – מעבירים לפעמים מאדם לאדם את הנגיף. 
       
       אנחנו נשתף פעולה ראשית עם אתיופיה, ולאחר מכן עם מדינות אפריקניות נוספות שמעוניינות לשתף אתנו פעולה. המימון, כך אני מקווה, יהיה של הבנק העולמי. פעולות חקר תתבצענה בישראל.  אנחנו נסייע בהכנת תוכניות הסברה והדרכה שם, ואני חושב שבעניין הזה התרומה שלנו למאבק העולמי במחלת האיידס תהיה מוצלחת וחשובה. 
       
       גם הוועד למלחמה באיידס, לאחר פגישה שלי עם נציגיו, ייתן כתף ויסייע בתחומים הללו, גם בשיתוף הפעולה הבין-לאומי, ואני משוכנע שנוכל לתרום את חלקנו שם וגם כאן. תודה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חברי הכנסת, שר הבריאות מציע להסתפק בדיון. חבר הכנסת ליבוביץ, אתה מסכים?
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       אני חושב שדיון נוסף בוועדת העבודה והרווחה לא יזיק לנושא. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       לפני שבוע היה דיון. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       - - - להסתפק. 
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       אני מוכן להסתפק. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. 

       
מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       הודעה לסגן מזכיר הכנסת. 
       
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:
       
       ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת החלטת ועדת האתיקה מיום ז' בכסליו התשס"ד, 2 בדצמבר 2003, בקובלנתו של חבר הכנסת אורי יהודה אריאל נגד חבר הכנסת אחמד טיבי. תודה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. 
       
       
הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 13) 
(השתתפות בהוצאות המפלגה בשל בחירות פנימיות), התשס"ד-2003 
[רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/29).]
(קריאה ראשונה)

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חברי הכנסת, על סדר-היום הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 13) (השתתפות בהוצאות המפלגה בשל בחירות פנימיות), התשס"ד-2003, של חבר הכנסת אופיר פינס-פז - קריאה ראשונה. בבקשה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       תודה. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מדובר בהצעת חוק שהוכנה לקריאה ראשונה בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת. אומר ישר את העניין המרכזי – הצעת החוק הזאת הוצבעה כאן בקריאה הטרומית פה-אחד, גם בתמיכת הקואליציה וגם בתמיכת האופוזיציה, וגם הוכנה בוועדת החוקה, חוק ומשפט פה-אחד, וגם על דעת הממשלה ומבקר המדינה. 
       
       במה מדובר? אתם יודעים שהמפלגות מוגבלות מאוד מאוד ביכולת שלהן לגייס כספים מעבר למה שהן מקבלות במימון מפלגות. מותרות תרומות עד 900 שקלים בשנה רגילה ו-1,900 שקלים בשנת בחירות. לעתים הפעילות הדמוקרטית הפנימית במפלגות עולה ממון רב. למשל, בחירת יושב-ראש תנועה או מועמד לראשות ממשלה בשיטת הפריימריס הפתוחים בקרב כל חברי מפלגה – אני אומר לכם לפחות במפלגת העבודה – זה תהליך שעולה למעלה ממיליון שקלים. לפי דעתי, בליכוד זה עולה לא פחות, אולי יותר. גם בבחירת חברי כנסת בשיטה הזאת מדובר בסכומים האלה, אולי אפילו יותר. גם בחירות במוסדות יותר מצומצמים, כמו מרכז מפלגה או ועידת מפלגה, עולות כספים שאין. 
       
       לכן, משום שהמפלגות לא רוצות לבוא לקופה הציבורית ולהגדיל את מימון המפלגות, כי זה לא בא בחשבון, אנחנו החלטנו בעצה אחת עם כמה מפלגות בכנסת לאפשר למפלגות לגבות מהמתמודדים לכנסת סכום שיהיה אגרת בחירות פנימית בתוך המפלגה לטובת מימון חלק מהעלויות של מערכת הבחירות הפנימית במפלגה כזאת או במפלגה אחרת. 
       
       הסכום עצמו עדיין לא נקבע. אנחנו אמרנו שנקבע אותו ונציע אותו לכנסת בין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה והשלישית. לא דנו בסכום הזה בוועדת החוקה, חוק ומשפט, ואני יכול לומר לכם על מה מדובר פחות או יותר. לפי ההצעות שעלו, מדובר על 5,000 שקלים בערך, אולי קצת יותר, וזה יבוא לידי מימוש בעצם פעם אחת בקדנציה, אלא אם כן יהיו בחירות כלליות לכנסת מדי שנה או שנתיים. על זה מדובר. 
       
       אני חושב שההצעה הזאת תאפשר למפלגות לקיים את החיים הדמוקרטיים הפנימיים שלהן, לאותן מפלגות שיש להן חיים דמוקרטיים פנימיים, ואלה רוב המפלגות בארץ, בלי לפגוע ובלי להגדיל את מימון המפלגות או כל דבר אחר. 
       
       כאמור, הצעת החוק הזאת גובשה פה-אחד, על דעת כל חברי הכנסת בוועדת החוקה, חוק ומשפט שהשתתפו בדיון ועל דעת הממשלה ומבקר המדינה. אני כמובן ממליץ לחברי הכנסת לתמוך בהצעה הזאת בקריאה ראשונה, ולאחר מכן להעביר אותה להמשך חקיקה בוועדת החוקה, חוק ומשפט. אני אשאר כאן, כמובן, לשמוע הערות או השגות של חברי הכנסת, ואני אשיב, אדוני היושב-ראש, בתום הדיון. תודה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חברי הכנסת, יש פה רשימת דוברים. ראשון הדוברים – חבר הכנסת איוב קרא, והוא אינו נוכח. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה - אינו נוכח. חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו תומכים בהצעת החוק הזאת. אנחנו חושבים שכל מה שמאפשר לתנועות פוליטיות ולמפלגות מימון עצמי, במיוחד כאשר מדובר בסכומים קטנים, או במימון של כנסים פנימיים וכו', מן הראוי שזה ייעשה ושהחוק יאפשר את זה. 
       
       אני רוצה להוסיף עוד דבר, חברי חבר הכנסת פינס. אני חושב שבכלל חוק מימון מפלגות מאפשר אי-הבדלה בין מפלגות באמת למפלגות פיקטיביות. מן הראוי שמימון מפלגות יביא בחשבון את היותן מפלגות, כלומר את יכולתן לגייס מימון עצמי, מה שנקרא עכשיו בעגה הישראלית "הוראת קבע", שבהרבה מפלגות גדולות נעשית רק בזמן הפריימריס; כאשר יש מפלגות, אולי קטנות יותר, שמחייבות עצמן בהוראות קבע ממושכות למשך כל השנה. חבריהן מממנים אותן גם באמת. 
       
       זה דבר שהמדינה לא שמה לב אליו בכלל – יש מפלגות שחוק המימון יוצר אותן, כלומר ללא המימון הן בכלל לא היו נוצרות, כי אין להן בסיס חברתי, הן לא קיימות, ויש מפלגות שיש להן כמה חברים שכל השנה משלמים בהוראת קבע, שאפשר לראות אותה בבנק, כלומר אלה לא התרומות מחברות גדולות, ולא סכומים חד-פעמיים שאתה גובה פתאום. הן שומרות על עצמאותן ממונופולים ומחברות ומכל מיני לובי'ס וקבוצות לחץ למיניהן, וחבריהן, בהוראת קבע שאפשר להוריד אותה מהמשכורת, תורמים חודש-חודש, וככה מממנים את המפלגה. אי-אפשר שלא יהיה קשר בין מימון המפלגה לבין יכולתה לממן את עצמה. 
       
       אני חושב שיש הרבה הרבה אי-צדק בשוויון הזה, שיוצר בעצם פיקציה ולא תנועות חברתיות פוליטיות. כל דבר שמאפשר לתנועה או למפלגה להפגין יכולת לממן את עצמה, אני חושב שצריך לתמוך בו, וצריך להביא בחשבון שלא מדובר במיליונים, בסכומים גדולים, בחברות, בתרומות מחוץ-לארץ וכו', אלא במימון עצמי של התנועה כחלק מהתנועה האזרחית. תודה רבה, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה לחבר הכנסת עזמי בשארה. חבר הכנסת אברהם רביץ - אינו נוכח. חבר הכנסת רוני בר-און - אינו נוכח. חבר הכנסת אהוד יתום - אינו נוכח. חבר הכנסת אברהם בייגה שוחט - אינו נוכח. חבר הכנסת טלב אלסאנע - אינו נוכח. חבר הכנסת יעקב מרגי - אינו נוכח. חבר הכנסת נסים זאב. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חוק המפלגות שחבר הכנסת פינס-פז מציע הוא למעשה חוק טוב. אבל אני רוצה לדבר על העניין הזה של הגבלה מצד אחד ופתיחת דף כשמדובר בבחירות פנימיות מצד שני – אתה אמרת שאפשר לגבות 5,000 שקל. אני לא רואה איך אפשר - - -
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       עד 5,000 שקל. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אני לא רואה איך מועמד יכול, למעשה, לממן את מיליון השקלים, ולא המפלגה פה מממנת. אנחנו יודעים שאותו מועמד יעשה מאמץ עליון כדי להיבחר. אני בטוח שמה שייראה בספרים או באופן רשמי יהיה שונה בהרבה ממה שזה יהיה בפועל, ואי-אפשר לעצור את זה. 
       
       תאמין לי, חבר הכנסת פז, אם אנחנו לא היינו מגבילים לפחות בבחירות הפנימיות את הסכומים – וכל אחד שרוצה להתמודד, הוא ידאג למימון באופן אישי מצד חברים וידידים שאוהדים אותו, שרוצים בטובתו ורוצים להריץ אותו, מכיוון שאין מדובר פה בהשתתפות ממשלתית, אלא באדם שרוצה לעשות הכול כדי להצליח, למה שאנחנו היום נגביל אותו? כי אני אומר לך שאין לי ספק שבסופו של דבר הוא יהיה עבריין. הוא יהיה עבריין, אולי לא רשמי, אבל הוא יצטרך להתמודד בצורה כלשהי. לכן אני לא הייתי אומר שכדאי להגביל את זה כרגע לסכום, אלא להשאיר את זה פתוח. אני בהחלט תומך בחוק הזה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       השארנו פתוח. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב. חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת גדעון סער. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני לא מחסידי הגישה שבונה את התנהלות המפלגות על בסיס של תרומות של פרטים או של תאגידים. כמובן זה בכלל אסור. אני מחסידי אלה שרוצים שהמפלגות שמיוצגות בכנסת יתנהלו ויתפקדו על בסיס המימון הציבורי. 
       
       בכלי התקשורת יש ספורט נפוץ: לנסות לשוות למפלגות מניעים פסולים, או אפילו שחיתות, בעצם העובדה שהן ממומנות על-ידי כספי הציבור. אני חושב שאלה דברים פופוליסטיים נמוכים ואינם ראויים לכבוד רב. מפלגות ודמוקרטיה אלה צרכים בסיסיים של חברה כלשהי, אחרת אפשר לבטל את כל העניין ולהטיל את ניהול המדינה ואת תהליכי החקיקה והפיקוח על מוסדות על-ידי מכרזים או על-ידי גישה טוטליטרית שמפקידה את הכול בידי האיש החזק, ויהיה אשר יהיה. 
       
       בנושא של מימון המפלגות ההליכה לכיוון ההון הפרטי תיצור אותה מציאות, אבל בדרכים אחרות, במסווה של החוק. זאת אומרת, בעלי ההון יקנו מפלגות, ומי שיש לו כסף תהיה לו מפלגה וייווצרו קרטלים של הון שייצרו מציאות פוליטית. יש שליטה של ההון הגדול על חיי החברה, יש שליטה של ההון הגדול על התקשורת, שמרוכזת היום בידי שלוש-ארבע משפחות, והמפלגות יהיו כנ"ל.  אז המפלגות יצטרכו לייצג את האינטרסים של מממניהן, ומי שאין לו, לא יהיה כאן, או תהיה מראית עין של דמוקרטיה, אבל דמוקרטיה שכפופה בכל נימיה ואיבריה לבעלי  ההון. הגישה הזאת פסולה לחלוטין.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       גם היום זה עובד כך.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
        בדיוק, הפתחים שפותחים בחוק בכיוון של מימון מפלגות בהון פרטי יכולים להביא אסון. מפלגות שבאות מרקעים חלשים, כמו המפלגה שלך, יכולות למצוא את עצמן במצב שהן לא יכולות להתחרות בבחירות מול ההון הגדול שיממן מפלגות אחרות, כמו למשל יריבתכם שינוי.  הדברים האלה יפגעו בסופו של דבר בכל המפלגות שירצו לייצג את השכבות החלשות, שלא יכולות לקיים מפלגה, כי הן בקושי יכולות להתקיים בעצמן.  
       
       לכן הגישה של מימון ציבורי של המפלגות היא גישה דמוקרטית ונכונה. אני דוחה בשאט נפש ובבוז כל ניסיון לשוות לזה כאילו אקט של שחיתות ושל ניצול כספי הציבור. פה כספי הציבור מנוצלים באופן שהציבור יהיה מיוצג. 
       
         לא מזמן היו בחירות לרשויות המקומיות, ואחד החידושים הוא שאפשר לממן רשימות, אבל לא לממן התמודדות לראשות המועצה, כאילו לראות בראש המועצה עוד חבר במועצה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       צריך לשנות את זה פעם.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       בהחלט, הגשתי הצעת חוק לשנות את זה. 
       
       יוצא שההתמודדות לראש המועצה, שזו המערכה המרכזית בבחירות, ששורפת אנרגיות וכספים וכו', נחשבת בעיני החוק כאילו האיש  מתמודד כדי להיות חבר במועצה. מה יוצא אז? אם יש קבוצה של בעלי הון שרוצה להריץ מועמד – מריצים ומממנים אותו. אם יש אנשים אחרים עם אמצעים דלים יותר, הם אפילו לא יכולים לחשוב על זה. במרוצת הזמן נוצרת שכבה של ראשי ערים וראשי מועצות שנחשבת לאריסטוקרטיה הפיננסית במדינת ישראל. אי-אפשר להשלים עם הדבר הזה.
       
       לכן אני בעד שהציבור יממן את הדמוקרטיה שהיא למען הציבור, ולא ייווצר מצב שהון גדול, הון  פרטי, יתחיל לממן את המפלגות והמפלגות ייצגו את שולחיהן ולא את כלל הציבור. תודה רבה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת גדעון סער, אחריו – חבר הכנסת איוב קרא, אחריו – חבר הכנסת אורי אריאל, ואחרון - חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואני סוגר את הרשימה. 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני אתמוך בהצבעה בהצעת החוק של אופיר פינס.  
       
       ראוי לומר כמה מלים על דברים חשובים שכתב ג'מאל זקות, אחד הבכירים הפלסטינים שהשתתפו בדיוני ז'נבה, ב"אל-חיאת אל-ג'דידה" לגבי התייחסות ההסכם לזכות השיבה. כך הוא כותב: "המסמך אינו מוותר על זכות השיבה". "הטענות מצד גורמים מסוימים, שלפיהן במסמך יש ויתור על זכות השיבה, הן טענות לא אובייקטיביות, אשר אינן מבוססות על ידע וקריאה מדוקדקת של הטקסט. ייתכן אף כי הן מראות שמחזיקי טענה זו  נפלו בפח של ההצהרות של כמה אישים ישראלים שניסו להקל על הפצתו" - של המסמך – "בישראל וחזרו כמה פעמים על אמירה זו".  הוא ממשיך וכותב: "מסמך ז'נבה מדגיש שהחלטה 194" – אותה החלטה של האו"ם שנותנת לפליטים את זכות הבחירה בין שיבה לבתיהם, לא לישראל, לבין פיצויים -  "היא חלק בלתי נפרד מהתנאים לפתרון בעיית הפליטים והיא מהווה בסיס להסכם". 
       
       אנחנו יודעים עוד נתון, קשה למצוא אותו באמצעי התקשורת שמדווחים על היוזמה,  שישראל קיבלה על עצמה, אני אומר "ישראל", במרכאות - חבורת ביילין קיבלה על עצמה את העיקרון של פיצוי, חבורת ביילין הכוללת את חברת הכנסת יולי תמיר. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):

       זה שעברתי  ואני יושבת פה זה רק במקרה.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       תוך כדי הדיון עם כנופיות הטרור, קיבלה על עצמה חבורת ביילין את העיקרון שישראל, שעליה נאסרה מלחמת השמדה במלחמת השחרור על-ידי מדינות ערב, היא זאת שצריכה לפצות את הפליטים. עיוות מוסרי, כשל כל כך חמור.  
       
       אבל יש דבר מעניין נוסף שכותב ג'מאל זקות. הוא אומר כך: "יש להכיר בכך שיש עמימות מסוימת בסעיף הזה. - - - אדרבה, טווח הזמן המוצע לפתרון בעיית הפליטים משתרע לאורך חמש שנים, בה בעת שטווח הזמן לנסיגה ישראלית מהאדמות הפלסטיניות, לפינוי ההתנחלויות ולהשלמת פריסת הריבונות הפלסטינית על אדמותיה בהתאם למה שמוגדר במפות – שהן חשובות יותר מן הטקסטים – הוא שלוש שנים".  ליתר דיוק, אלה 30 חודשים, שנתיים וחצי. 
       
       המלכודת פה של מי שטמנו בפעם הראשונה לחבורת ביילין את מלכודת אוסלו, של תורת השלבים, דהיינו, לקבל את כל מה שניתן בשלב הנוכחי, בלי לוותר על היעדים האסטרטגיים הפלסטיניים, שבסופו של דבר הם דחיקתנו מהארץ כולה. אותו דבר יש פה, קודם כול נסיגה מוחלטת. כאשר היא לא יכולה להיות  מוחלטת מהבחינה הזאת שיש עוד כמה יישובים שמשאירים אותם, אז גם שטחים בנגב, כדי שגם נחל-עוז יהיה מכותר. לאחר שיקבלו את הכול, או-אז יעלו המחלוקות בנושא החדרת הפליטים לתוככי ישראל. אני חושב שמעולם לא עלה על דעתם של אנשים בבית הזה להסכים לדבר חמור כזה. תודה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת איוב קרא.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מחזק את ידיו של חבר הכנסת אופיר פינס בחוק הזה, ואנחנו נתמוך בהצעה. 
       
       אני מרשה לעצמי לנצל את הבמה כדי לבשר לחברים פה, שהיום התקיים בוועדה למלחמה בסמים דיון מיוחד בנושא: טיפול במכורים לסמים בשיטת ה"נרקונון". זו  שיטה שהביאה אותי למצב שבו כמעט לא קיימתי את הדיון היום, אדוני היושב-ראש, מכיוון שמי שהגה אותה היה אבי הסיינטולוגיה, הכת המיסיונרית, שלא כל כך אוהבים אותה בישראל ובהרבה מקומות בעולם. בסופו של דבר הפציר בי חברי, חבר הכנסת אלי בן-מנחם, בכל זאת לשמוע את זה, ואני שמח שקיימתי את הדיון. בסופו של ההליך יהיה מהפך ואפשר יהיה לרפא את האנשים ולהציל נפשות רבות בשיטה החדשה והמהפכנית הזאת. היו עדים לכך אנשים בכירים במערכת הציבורית, שביקרו יחד עם חבר הכנסת אלי בן-מנחם במקסיקו. חבר הכנסת אלסאנע מהנהן בראשו שהוא מסכים, ואני חושב שזה היה אולי בתקופה שאתה היית בוועדה. 
       
       אני הייתי מאוד סקפטי בקשר להצגת הנושא היום בוועדה, אבל בסופו של דבר מדובר בשיטה מהפכנית, שכמעט לא עולה מאומה, לא לצורך ולא למדינה. מדובר בהוצאה קטנה מאוד על טיפול באמצעות סאונות, הזעה ומתן ויטמינים לאנשים כדי שאפשר יהיה לרפא אותם מהתמכרויות אלה. הטיפול אורך כ-24 ימים, ואחר כך הם יוצאים למקומות שבהם אפשר להחזיק אותם, בלי שיחזרו חלילה לאזורים שבהם הם נפגעו או התמכרו לסם. 
       
       אם הדבר הזה נכון, אני יכול לומר שאנחנו הולכים לניסוי. המלצנו היום ללכת לניסוי בין כותלי בתי-הסוהר, עם חמישה--עשרה אנשים שיהיו מועמדים לניסוי. אם זה יביא את הבשורה הטובה, ולא חשוב מי הגה את השיטה - אנחנו חושבים שכל דבר שיכול להביא בשורה טובה לאותם 300,000 שמשתמשים בסמים, ולא חשוב באיזה סוג של סם, אם אנחנו יכולים לעזור להם להיגמל באמצעים הכי דלים שאפשר, אנחנו מבשרים בשורה טובה לכל עם ישראל. 
       
       אני מקווה שההמלצה שלי ללכת למהלך הזה תביא, בסופו של דבר, למה שאנחנו מייחלים לו – מיגור תופעת ההתמכרויות למיניהן, לרבות ההתמכרות לאלכוהול. אני מקווה שזה יצא לפועל מהר ככל האפשר, כדי שנוכל להתחיל בהליך המוני, שיגאל את אותם אנשים שנמצאים במצוקה קשה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אני מבקש לדבר. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       הגעת רק עכשיו. התור עבר. אתה לא מכיר את החוקים של הכנסת?
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אני מבקש בכל זאת. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       זה יהיה אחר כך. מי שהיה פה כל הזמן, מדבר ראשון. אנשים יושבים פה ושומעים כל הזמן ואתה נכנסת לסוף הדיון. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, מכובדי חברי הכנסת, אנחנו חייבים להיזהר שבעתיים בכל מה שנוגע למימון, לא כל שכן במה שנקרא תרומות, גם אם זה מאנשי ציבור, ובוודאי אם זה מאנשים שמעורבים בבחירות עצמן או מועמדים בבחירות, כפי שהבנתי מהצעת החוק. אמרו שהון קונה שלטון, ואנחנו נוכחים בזאת ורואים את זה בעינינו. אין בחירות שלא מסתיימות בחקירה משטרתית,  אם זה מועמד לראשות הממשלה ואם זה מועמד למרכז הליכוד ואם אלה מועמדים למקומות נוספים. לכן חובה על כולנו להיזהר בדברים האלה ולעצור, אם לא למנוע כליל, כל אפשרות שבעלי הון יוכלו להשפיע על מהלך הבחירות או על בחירתם של אנשים, בוודאי בעלי הון שהם מועמדים בבחירות עצמם, כפי שכתוב בהצעת החוק. 
       
       לכן אני חושב שההצעה איננה ראויה, לא צריך לקבל אותה, ואני אתנגד לה כמובן.
       
       ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני אומר בשפה הערבית במה מדובר. 
       
       (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית:
       
       בשם האל הרחמן והרחום, חברי המאזינים, נושאנו היום הוא חוק שבא לאפשר לבעלי ההון לתרום ולקחת חלק באמצעות הונם במהלך מסעות הבחירות בתוך המפלגות בארץ הזאת. אמרתי שהבחירות בשנים האחרונות מסתיימות, לכל הפחות בחקירות משטרתיות נגד מועמדים לראשות הממשלה ונגד מועמדים במפלגת הליכוד, ובפרט בבחירות האחרונות. בעלי ההון יכולים להשפיע באמצעות הונם על מהלך מערכות הבחירות, וקל וחומר כשיש אפשרות למועמדים עצמם, אם הם בעלי הון, לתת כספים למפלגה, או בבחירות, או במה שמכונה "תרומות מטעמם".
       
       לפיכך מחובתנו להתנגד לחוקים כאלה, ולמנוע השתתפות באמצעות הון, או למנוע מההון לקבוע, או למלא כל תפקיד בעל השפעה בבחירות, ובקביעת המועמדים, וכן בקביעת מי שיצליח מהם. אם לא נוכל למנוע כליל את התערבות ההון, הרי שלכל הפחות נוכל להצר את הפרצה הקיימת של ההתערבות. 
       
       לכן אני אהיה מאלו שיתנגדו לחוק הזה; אני חושב שהוא לא צריך לזכות בתמיכה כלשהי. תודה לכולם. תודה רבה, אדוני.)
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אורי אריאל - אינו נוכח. חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כשנכנסתי שמעתי את חבר הכנסת איוב קרא מתייחס לעניין המכורים והמשתמשים בסמים, ולכן חשבתי שכבר הגענו לדיון בנושא ההתמכרויות וההימורים. בכל זאת אתייחס להצעת החוק. 
       
       שמעתי את חברי, חבר הכנסת דהאמשה. לא קיימנו דיון בנושא, אבל לדעתי ככל שמכבידים יתר על המידה על היכולת לגייס תרומות, אנחנו דוחקים את המועמדים, את המתמודדים או את המפלגות לגייס כספים בצורה לא חוקית, כי אנחנו מעמידים אותם לעתים בפני גזירה שהם לא יכולים לעמוד בה. 
       
       אנחנו רואים את הנושאים שנמצאים עכשיו בחקירת המשטרה, שהמשטרה עסוקה בהם, שנוגעים לגיוס כספים בצורה לא חוקית. לפעמים הדבר הזה מגיע עד כדי שוחד, שהוא עבירה פלילית מובהקת. על מנת לאפשר גם התמודדות, ואנחנו יודעים את העלויות הכספיות של ניהול מערכת בחירות פנימית, יש חשיבות למצב הכלכלי של המפלגה, ויש חשיבות לקיום מפלגות לצורך שמירת הדמוקרטיה. אין דמוקרטיה ללא מפלגות ואין מפלגות ללא יכולת לניהול כספי וכלכלי בצורה נכונה ונאותה. אם אפשר להעמיד את זה בצורה מסודרת, כך שמתמודדים יוכלו לתרום למפלגתם על מנת לאפשר ניהול תקין, בקרה ופיקוח של מבקר המדינה, לדעתי מה טוב. 
       
       לכן אני חושב שהצעת החוק היא נכונה, ואם יש השגות או הסתייגויות, אפשר לבחון אותן במסגרת הדיון שיהיה בוועדת החוקה, חוק ומשפט. תודה רבה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חבר הכנסת פינס-פז רוצה להשיב. בבקשה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       ראשית, אני כמובן רוצה להודות לכל מי שעלה לכאן ואמר שהוא מתכוון לתמוך בהצעת החוק הזאת. 
       
       למי שאולי פירש אותה לא נכון, זו כנראה היתה טעות שלי, כי אולי לא הסברתי אותה בפרטים. החוק הזה מוגבל מאוד. אין פה לא פריצה של התרומות, בוודאי אין פה שום כניסה לעניין מימון מפלגות על-ידי המדינה. יש כאן עניין אחד - אגרת בחירות שמפלגה תוכל להחליט אם היא רוצה או לא רוצה לגבות ממי שמתמודד מטעמה בבחירות הפנימיות לכנסת או לראשות רשות או דברים מהסוג הזה, עד תקרה של סכום לעניין הזה. למפלגות כמונו, כמו הליכוד, שעושות פריימריס, זה דבר נחוץ מאוד. מפלגות שלא עושות פריימריס יכולות להחליט שהן לא גובות, שהן לא לוקחות אגרות מאנשים שמתמודדים אצלן לכנסת, ובזה נגמר העניין. אין לזה קשר לא לעשירים ולא להתעשרות ולא לשום דבר מהסוג הזה. גם התקרה צריכה להיות סבירה ואותה נקבע בוועדת החוקה בין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה והשלישית. 
       
       לכן אני חושב, שבסך הכול העניין הזה לא פוגע באף אחד ומאפשר למפלגות להתנהל ולקיים את הדמוקרטיה הפנימית שלהן תוך כדי זה שהחברים מטעמן גם הם נותנים, במסגרת כל ההוצאות שיש להם בהתמודדות שלהם, סכום לא גדול לטובת ההליך הפנימי המפלגתי. אני חושב שזו הצעת חוק שצריכה להתקבל על דעת כל המפלגות בפוליטיקה הישראלית. תודה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       מה קורה עם מה שנשאר אחרי הבחירות הפנימיות? יכול להיות מקרה כזה. איפה הכסף?
       
קריאה:
       
       בקופה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       כסף שנשאר רזרבה?
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       כן. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       לא אמור להישאר.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       אבל אם זה יהיה?
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
 	אפשר לחשוב על זה, להחזיר לאנשים. בהחלט, זה רעיון שלא חשבתי עליו. זה לא אמור לממן את ההליך. זה אמור לעזור בשוליים, ב-5% או ב-10% במימון ההליך. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       בבחירות כל המפלגות צריכות להיות בתנאים שווים. אם זה נשאר למישהו, זה לא שלה. 
       
אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       יכול להיות שצריך לחשוב על זה, שאם נשאר כתוצאה מההסדר הזה עודף, אפשר להחזיר אותו למתמודדים.  זה רעיון שבהחלט שווה לבדוק אותו בוועדת החוקה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. 
       
       חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 13) (השתתפות בהוצאות המפלגה בשל בחירות פנימיות). ההצבעה התחילה.

הצבעה 
       
בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 17
נגד - 3
נמנעים - אין
ההצעה להעביר את הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 13) (השתתפות בהוצאות המפלגה בשל בחירות פנימיות), התשס"ד-2003, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       אם כן, 17 בעד, שלושה נגד, אין נמנעים. אני קובע שהצעת החוק תעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט ותידון שם. 



הצעה לסדר-היום
המחסור בכיתות לימוד

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום מס' 1707: המחסור בכיתות לימוד - של חבר הכנסת דניאל בנלולו. בבקשה.

אמנון כהן (ש"ס):
       
       איפה שרת החינוך? שרת החינוך תשיב.
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       קודם כול אנחנו שולחים לשרת החינוך החלמה מהירה. אני מבין שסגן השרה צריך להגיע. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       סגן שרת החינוך צריך להיות. אני לא חושב שאנחנו צריכים לחכות, אין צורך. 

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, ידידי חברי הכנסת,  היום ברצוני לשתף אתכם - - - 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       בליכוד אתה רגיל לדבר אל הקירות?
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       האם חברי כנסת הם קירות?
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       חבר הכנסת גפני,  אתה יותר ותיק ממני. אני לא יודע מה עשית בכנסות הקודמות.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       היינו עושים הפסקה אם שר לא היה בא. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       יש לי פה שר בכיר. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חבר הכנסת גפני, אני מבקש. איפה המקום שלך? חבר הכנסת גפני, אתה יודע שאי-אפשר לעמוד במליאה. שב במקום בבקשה. 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       ברצוני לשתף אתכם בנתונים מדאיגים ביותר של מערכת החינוך בישראל בשנות האלפיים. היום, על סף שנת 2004, אלפי תלמידים נאלצים ללמוד בקרוונים או במבנים מסוכנים, כיוון שאין להם מבנה של כיתת לימוד. היום, בשנות האלפיים, במקום לדון בתוכניות העשרה וטיפוח המצוינות של התלמידים, אנו מתמודדים עם הצורך הפיזי ההכרחי והבסיסי ביותר, והוא מקום ראוי לתלמיד בישראל. 
       
       נכון להיום, 162 רשויות הגישו בקשות לבינוי של 6,074 כיתות לימוד. משמע, במדינת ישראל חסרות כיום כ-6,074 כיתות. אלפי תלמידים בכל הארץ חסרי כיתת לימוד ראויה ללמוד בה. על-פי נתוני משרד החינוך, המצב  בנושא מוגדר כקטסטרופה, במיוחד במגזר הערבי, הבדואי, ובערים החדשות בית-שמש, מודיעין ואלעד.
       
       במגזר הערבי חסרות 1,500 כיתות לימוד. רק אתמול התפרסמה כתבה מזעזעת בעיתון "הארץ",  ולפיה 600 תלמידים ביישוב הבדואי תל-שבע מושבתים מלימודים בשל העדר כיתות לימוד ראויות, אף שממשלת ישראל החליטה עוד בשנת 2001 על בינוי של 1,000 כיתות לימוד במימון הסקטור הפרטי. התוכנית הוקפאה על-ידי האוצר בלי שניתן תקציב חלופי לבינוי הכיתות. מציאות עגומה זו פוגעת במערכת החינוך שלנו, הנושא הכי חשוב ויקר לכולנו. 
       
       מדינתנו אינה עשירה באוצרות טבע, אך התברכה בהון אנושי, ויש לטפח ולהשקיע במשאב הזה. ולצערנו, אין אנו נותנים את הכלים הבסיסיים הקיומיים הדרושים לתלמיד. כולנו מגיבים בהתרגשות ובדאגה לנוכח הישגי התלמידים בישראל לעומת ארצות אחרות. אני משוכנע שחלק מהתוצאות העלובות קשור במבני הכיתות העלובים שבקרוונים. 
       
       ידידי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, בתקופה האחרונה בדקתי  את הנושא לעומקו, ואני חייב לומר לכם, נדהמתי לא רק מהנתונים, אלא גם מאופן התנהלות הדברים במדינתנו. משרד החינוך העביר אותי למפעל הפיס, מפעל הפיס העביר אותי לשלטון המקומי, וכך היה לי שיעור קטן על פתרון הבעיות במדינת ישראל. כל גורם מגלגל את האחריות לגורם אחר, אך התלמיד עדיין נותר ללא מבנה ראוי ללמוד בו. 
       
       אני רוצה לומר לכם, חברים, לא פעם יוצא לי לבקר בבתי-ספר חדשים שסיימו לבנות אותם, ולאחר שהיה רישום, פתאום גילו שצריכים עוד כיתות, ולכן הולכים ובונים קרוונים ליד בית-ספר. מוסיפים לבית-ספר חדש קרוונים, במקום להוסיף אגף נוסף. 
       
       אכן, היתה תכתובת רבה בין הגורמים השונים. אכן, כולם יודעים שיש בעיה חמורה וצריך לפתור אותה, אך כלום לא נעשה. חמור מזה, לאחרונה התבשרנו כי פקידי האוצר הקפיאו בניית פרויקט של 1,000 כיתות לימוד, משום שטענו שהריבית גבוהה מדי והוצאות המימון יקרות מדי. אבל הם פשוט לא מבינים, שאם מרכזים את כל הפרויקט בבת אחת ולא מפצלים אותו, חוסכים הרבה כסף.
       
       אומנם אני לא כלכלן במקצועי, אך לא צריך להבין הרבה כדי לראות כיצד כספים נזרקים במדינה. רוכשים מבנה קרוון ב-10,000 שקל, ולא בונים כיתת לימוד ראויה כמעט באותו סכום. אין ספק שחייבים לפתור את הבעיה החמורה באופן מיידי. אני חוזר ואומר, יש לפתור את הבעיה הקריטית עכשיו. אנו חייבים למצוא פתרון ארוך טווח על מנת שנשקיע מעט בהווה ולא הרבה בעתיד. לכן, יש למצוא את הפתרונות, ושלא יימצא ולו תלמיד אחד ללא מבנה כיתת לימוד ראוי. 
       
       אני רוצה לומר עוד, שהכוונה היא שמדינת ישראל תשקיע בתלמיד ולא במשהו אחר - לתת לאותו תלמיד בכל המגזרים, הערבי, הדרוזי, הבדואי, והיהודי כמובן, ללא יוצא מהכלל, את כל המשאבים שהוא צריך. תודה רבה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. משיב סגן שרת החינוך חבר הכנסת צבי הנדל, בבקשה.
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       מכובדי היושב בראש, חברת הכנסת וחברי הכנסת, אני מודה לחבר הכנסת בנלולו על העלאת הנושא. זהו נושא חשוב, וחשוב היה להעלותו על סדר-היום של הכנסת.
       
       אכן מדובר במחדל חמור, ואינני איש בשורות, לצערי. במונחים של קורת-גג ממש ומחסור אמיתי בכיתות לימוד, אני צופה שהמצב רק ילך ויחריף לקראת שנת הלימודים תשס"ה אם לא יימצא פתרון דחוף וראוי. על זה נאמר פעם, שהגענו לקצה הצוק, לכיוון התהום, וצעדנו אחר כך צעד גדול קדימה. זה המצב אם לא נטפל בו כרגע.
       
       פתיחת שנת הלימודים תשס"ד בכל הקשור לבינוי כיתות לימוד חדשות, השלמת כיתות ואגפים במוסדות קיימים, ביצוע עבודות רה-ארגון ובטיחות, היתה מן הקשות שידעה מערכת החינוך בשנים האחרונות. 
       
       עוד בחודש נובמבר 2001 החליטה ממשלת ישראל על בינוי של 2,350 כיתות לימוד וגני-ילדים באמצעות ובמימון מפעל הפיס. עיכובים בפרסום המכרז, חילוקי דעות בין משרד האוצר לפיס, ובעקבות כך הקפאה מוחלטת של בינוי כ-1,100 כיתות, מביאה אותנו למציאות עגומה ביותר, שלפיה רק 467 כיתות לימוד הושלמו לקראת שנת הלימודים תשס"ד באמצעות מפעל הפיס. מדובר בפחות ממכסה של שנה אחת שמפעל הפיס בנה במשך כל השנים על-פי החלטות הממשלה. 
       
       באותו מועד, נובמבר 2001, החליטה הממשלה גם על בינוי של 1,000 כיתות לימוד בשיטת ה-PFI, במימון המגזר הפרטי, שאמור היה להוביל משרד האוצר. גם החלטה זו אינה מתממשת זה שנתיים. יתירה מכך, התוכנית הוקפאה על-ידי האוצר באופן חד-צדדי לאחר פרסום המכרז, בלי שהוקצה תקציב חלופי לבינוי.

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני סגן השר, אולי אתה יכול להסביר מה זו שיטת PFI במימון המגזר הפרטי?

סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       בעיקרון יש כמה שיטות של השקעות במימון המגזר הפרטי, על-ידי כך שהוא בונה ואני משלם שכר דירה X שנים, שזה בסופו של דבר הקרן פלוס הריבית. זה עניין עסקי טהור. הוא בעצם מקדם מימון.  יש בזה כמה שיטות. PFI היא אחת מהן. 

ואסל טאהא (בל"ד):
       
       השיטה הזאת לא הוכיחה את עצמה. הילדים נשארו בחוץ. הם ניסו ונכשלו.
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       הריני מודיעך חגיגית, שאם היו מעבירים לי או לך או לך או לך לבצע את תוכנית ה-PFI, בתוך שלושה חודשים קבלנים היו עובדים בחוץ. קבלנים משוועים לעבודה. יש אנשים שמוכנים להשקיע בפרויקט הזה. אנחנו לא הצענו את זה לפני שידענו שיש יותר מאחד, יותר מעשרה ויותר מ-30 שמוכנים להיכנס לפרויקט. האוצר לא אהב את זה. 

ואסל טאהא (בל"ד):
       
       משרד החינוך נדבק ל-PFI ולא חזר לשיטה הקודמת, והכול נתקע.

סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       על זה אני מדבר. זה מה שאני אומר. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       הבעיה היא במקום אחר, אדוני סגן השר. אתה אומר שיש מחסור ויש יזמים ויש עובדים. הבעיה היא בתנאים שמשרד החינוך מציב ליזמים הפרטיים, שהם חושבים שזה לא משתלם להם. הבעיה היא לא שאתה לא תקבל את זה. זה בידיך.

סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       לא. היתה חלוקה. יש דברים שלא צריך להתווכח עליהם. אלה העובדות. היו שלוש קבוצות של בנייה.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       משרד החינוך, מפעל הפיס ו-PFI.

סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       בדיוק. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תנו לו לסיים.

סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:

	90% ממה שמשרד החינוך קיבל על עצמו כבר בנוי.  מה שמפעל הפיס, אמרתי קודם. ה-PFI, שהיה בידי האוצר, אחרי שהוא פרסם מכרז, לא מפני שלא היו מועמדים, הוא ביטל אותו חד-צדדית, כי הוא החליט שלא צריך להשקיע ואינני יודע מה. תיכף נגיע לעניין.

	אני שב ומתריע כבר עתה, שכל עיכוב נוסף בבניית 1,000 הכיתות הללו, שעד היום לא הוחלט לבטל אותן – זאת אומרת, הממשלה לא אישרה לאוצר לסגת מהחלטתה אלא זו האחריות שלה. ביקשנו מראש הממשלה, היתה פגישה עם ראש הממשלה על הנושאים האלה, ואמרנו, הרי אתה מדבר על צמיחה, אתה מדבר על הנעת המשק, הנה, זו בנייה. אני לא יכול להציל את המשק, אבל ודאי שכשאתה בונה כמה אלפי כיתות, זה מניע גלגלים מסוימים. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       גם מפעל הפיס לפני כחודש חזר בו חגיגית מההחלטה. לא קורה כלום. 

סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       פשוט לא הקשבת לי. אמרתי שהוא בנה פחות מרבע.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חבר הכנסת ברכה וכל חברי הכנסת, תנו לסגן השר לסיים. אני אאשר אחר כך שאלות לסגן השר.

סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       נוסף על הסבל ועל המחסור בכיתות, תיווצר גם סכנה בטיחותית לקראת פתיחת שנת הלימודים תשס"ה ותשס"ו, וזה ייגרר הלאה בכל המערכת, ובעיקר במגזר הבדואי בדרום ובמגזר החרדי; בערים כמו בית-שמש, ביתר-עילית, מודיעין-עילית ואלעד. 
       
       עם זאת, ראוי שאדגיש, כי בכל הקשור בתקצוב לבינוי שהוקצה למשרד החינוך לשנת 2002, בהיקף של 928 כיתות, הושלמה עד כה בנייה של קרוב ל-800 כיתות במימון ישיר של המשרד ובביצוע השלטון המקומי. נתון זה הוא חיובי כשלעצמו, אך אין בו, לצערי, משום מתן מענה להיקף הצרכים הדחופים במערכת. ברור אפוא, שכל אימת שמעמידים תקציב למשרד החינוך, הביצוע מושלם. ובתקציב 2004 אין ולו תקציב להתחלת בנייה של כיתה אחת. אין שקל אחד. 

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       באיזו שנה?

סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       תקציב 2004, שמתחיל בעוד חודשיים. אין שקל אחד. 

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       אין תקציב לכיתה אחת?

סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       שום דבר. 
       
       רה-ארגון וחידוש מבנים: מדובר בפרויקט העשור, שמערכת החינוך זקוקה לו בכל הקשור לתחזוקה ולשיפור מבני החינוך הקיימים, ובעיקר הוותיקים שבהם. יש בתי-ספר שקיימים כבר 30, 40 ו-50 שנה. בתקציב 2000 הוקצבו לנושא חידוש המבנים 120 מיליון שקלים, ב-2001 – 90 מיליון, ב-2002 – 56 מיליון, ב-2003 – 19.5 מיליון שקלים. לאור מסכת של 11 קיצוצים רוחביים, מצויה התקנה בגירעון של 4.5 מיליוני שקל. זאת אומרת, אין אגורה. לא זו בלבד שאין אגורה, אלא כשעשו את ה"פלאטים" לא שמו לב - - - 

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       לא לבנייה ולא לשיפוץ?

סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       לא לבנייה ולא לשיפוץ.  למעשה, בתקציב 2004 אין ולו שקל אחד לסיוע לרשויות מקומיות בסעיף זה של שיפוץ מבנים, ומצבם הקשה הוא סוד גלוי.
       
       יתירה מכך, בגלל התמשכות העיכובים שפירטתי, נאלץ המשרד לבזבז סכומי עתק, שאינם מצויים ברשותו, כדי לרכוש מבנים יבילים – קרוונים - בעלות של 15 מיליון שקלים, כדי לספק באופן חלקי את צורכי הבינוי במערכת, בעיקר במגזר הבדואי בדרום ובמגזר החרדי. זה במקומות שיש בהם קטסטרופות. איננו ממלאים את כל הדרישות. 
       
       בנוסף, נאלצות הרשויות המקומיות לנסות ולהשלים מתקציבן, מה שאין להן, כ-30,000 שקלים לכל מבנה יביל הממומן על-ידי משרד החינוך, לפעמים מלא ולפעמים חלקי, תלוי בתשתיות שזקוקים להן לצורך הכנת אותה תשתית וגידור המתחם, ואין ספק שבכך אנחנו גורמים לבזבוז משווע ולהטלת מעמסה נוספת על הרשויות, שלא לצורך. יש להדגיש, שהכסף המבוזבז וה"מושקע" ברכישת מבנים יבילים יורד לטמיון, וזאת משום הצורך במעבר למבני קבע בעתיד. העניין ברור ופשוט. אנחנו זורקים כסף. כי כמה זמן אתה יכול להיות בקרוון? 
       
       הסרת מפגעי בטיחות: גם בתחום זה לא הוקצה למשרד תקציב ייעודי. לא נהוג בדרך כלל שנציג משרד ממשלתי מדבר על השולחן, כל כך גלוי בנושא מסוים; בדרך כלל אנחנו מנסים להסתיר קצת את הצרות וקצת לעגל פינות. הסוגיה הזאת כל כך מרגיזה, כי היא גם בניגוד להחלטות ממשלה והיא גם בניגוד להיגיון הטבעי של תנופת בנייה שיכולה להועיל למשק, שכל כך הרבה מדברים עליה. לכן אני לא חוסך פה גרם אחד של אמת, הכול על השולחן, כי כולנו צריכים להירתם לעניין. אין לי פתרון.
       
       גם בתחום זה של מפגעי בטיחות לא הוקצה למשרד תקציב ייעודי לקראת פתיחת שנת הלימודים תשס"ד, למרות החלטת הממשלה מס' 200 ועוד החלטת ממשלה, שעל-פיהן נקבע בתקציב משרד החינוך משנת 2002 ואילך סעיף תקציבי ייעודי לתיקון ליקויי בטיחות ולהסרת מפגעים בטיחותיים שאינם כלולים במסגרת הבדק והאחזקה השוטפים. כמו כן נקבע שהסכום בסעיף זה ייקבע במהלך החלטות הממשלה בתקציב המדינה.
       
       ואכן, בסמוך לפתיחת שנת הלימודים תשס"ג, השנה החולפת, העביר האוצר סך של 15 מיליון שקלים לנושאי הבטיחות, והמשרד הוסיף ממקורותיו 5 מיליונים נוספים. בתקציב 2003 לא הוקצה כל סכום בתקנה זו, והוא הדבר לגבי תקציב 2004. המשמעות המיידית של זה  היא ברורה. להזכירכם, זה היה אחרי שנפלה תקרה וכו' וכולם דיברו על זה. 

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אתם מביאים בחשבון שיש אחריות כמעט פלילית של המשרד אם יש מפגעי בטיחות שאתם מכירים  ויש הזנחה - - - 
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       מאחר שאתה צודק, אני עומד פה ואומר את מה שאני אומר. 

       ברצוני לציין, שבעבר היה זה משרד האוצר שהקצה לתקנה ייעודית זו בין 20 ל-25 מיליון שקלים. 
       
       חמור מכך, החל בחודש אוגוסט 2003 קיימת בעיה של מחסור במזומנים, ולפיכך לא ניתן להעביר לרשויות המקומיות שביצעו עבודות בפועל. יש בתי-ספר שבבנייה ושעליהם יש הסכמה - כפי שאמרתי קודם, 900 כיתות - עליהם יש הסכמה, כי זה כבר חוזים חתומים. אז גם שם יש מחסור במזומנים, ולפיכך לא ניתן להעביר לרשויות המקומיות שביצעו עבודות בפועל ושבידיהן הרשאות תקציביות חתומות כדין לבניית כיתות את ההתחייבות הכספיות שלהן הן זכאיות. התרענו על כך בפני החשב הכללי באוצר, גם בפני ראש אגף התקציבים במשרד האוצר אורי יוגב, וטרם נמצא הפתרון.  
       
       אני קורא לכם, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, נוכח המצב הקשה שפרסתי בפניכם בתמציתיות, להתעשת, בקיצור לעזור לנו לקראת תקציב המדינה. אנחנו נלחמים מלחמה נואשת בקטע הזה, שהוא כמעט מחוק לחלוטין, על כל נגזריו. אנחנו חייבים עזרה בוועדת הכספים וכו'. אני פונה בעיקר לקואליציה, האופוזיציה תעזור באופן טבעי, כי המצב בלתי נסבל. את הקושי העיקרי נגלה לקראת שנת הלימודים תשס"ה, שאז גם אם נתעורר ונתחיל בתנופת בנייה, כבר יהיה מאוחר מדי.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       אני מבין שאתה מציע דיון בוועדת הכספים.
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       אני מציע להעביר את הנושא לוועדת הכספים. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       אם יש מי שרוצים דיון בוועדת החינוך ויש מי שרוצים דיון בוועדת הכספים, הנושא יעבור לוועדת הכנסת, שתחליט. 
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       אני  מציע לקיים את הדיון בוועדת הכספים, מאחר שמדובר בתקציב המדינה לשנה הקרובה. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אני מבקש לשאול שאלה. אנחנו שמענו את הבעיה. אתה הצגת את הבעיה בצורה ברורה ומלאה. ראשית,  לא שמענו פתרון. שנית, אם אנחנו, בתור אופוזיציה, נגיש אי-אמון בממשלה על רקע המצב הנוראי של מערכת החינוך - - - 
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       בוודאות מוחלטת אנחנו נצביע נגד ההצעה שלך. לא אולי, בוודאות מוחלטת.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אז מה כל הבכיינות שלך, כבוד סגן השר - - -  למה שתתמוך בממשלה שגורמת לצרות האלה?
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       תראו,  אני לא אכחד מכם. אני לא רוצה להגיד חס וחלילה שמישהו באוצר אשם במחלה שתקפה את שרת החינוך בימים האחרונים. אבל שלא ייראה לכם קל  לשאת בנטל הזה, כאשר אתם יודעים את כל הצרכים וכו'. אנחנו  נגענו פה רק בבנייה, אבל יש עוד בעיות. במקרה הזה, כאשר אתה משאיר ילדים ברמת סיכון די ודאית, כי כבר ראינו בניינים מתמוטטים, זה כבר לא דברים שקורים בסרטים, אז זה נטל עצום. יש מאבק על העניין הזה. אני חייב לומר שלימור מובילה את זה וזה לא הסתיים. אני מניח שזה יסתיים ברגע האחרון, ב-31 בדצמבר, תלוי כמה עזרה אגפית נקבל מהחברים פה. תודה רבה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. יש הצעות אחרות. חבר הכנסת גפני, בבקשה. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מבקש להודות לסגן שרת החינוך, חבר הכנסת צבי הנדל, שהיה כן ואמר דברים קשים מאוד. אמרת את הדברים כהווייתם. אני גם מודה לחבר הכנסת בנלולו, שהעלה את הנושא, שהוא קריטי.
       
       אבל, מורי ורבותי, אדוני סגן השרה וחבר הכנסת דניאל בנלולו, יש לי פתרון לבעיה. אם אכן המצוקה כל כך קשה, והמצוקה היא מאוד קשה, ואמר גם סגן השרה שזה פוגע בצמיחה של המשק, כי אם לא בונים, זה גלגל חוזר ואין עבודה ויש אבטלה וכו' - יש לזה פתרון, ואני לא יודע למה אתם לא נוקטים אותו. כלומר, אם אכן ייאמר לאנשי האוצר חד-משמעית, שאם העניין הזה יימשך, אם ילדים בכל המגזרים ימשיכו ללמוד בצורה שבה הם לומדים, לא יעבור כאן תקציב המדינה - יש לנו פחות מחודש - ומאחורי האיום הזה יהיה גם מימוש, אני אומר לכם מניסיון - -  -
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       איזו הצעה אחרת אתה רוצה להציע? דקה עברה ואני לא שומע הצעה אחרת. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אני הייתי מציע שאכן תאמרו את זה, במיוחד סגן השרה, אבל בוודאי חבר הכנסת ששייך למפלגת השלטון, הליכוד - לומר להם שאם הבעיה הזאת לא תיפתר  - באמת זאת שערוריית עולם -  התקציב לא יעבור כאן.
       
       אני מציע הצעה אחרת - - - 
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       אפשר לעשות את זה גם בלי איומים. הממשלה הזאת פה עוד להרבה שנים.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חבר הכנסת בנלולו, אתה מסכים להעביר את הנושא לוועדת הכספים?
       
דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       כן.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       ביקשתי להציע הצעה אחרת - - - 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       אין אפשרות. אם השר היה מציע דיון במליאה, שני חברי כנסת היו יכולים להציע הצעה אחרת. זה עניין של תקנון. 
       
       אנחנו עוברים להצבעה. 
       
הצבעה 
       
בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה - 16
בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום - אין
נמנעים - אין
ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       בעד - 16, אין נמנעים ואין מתנגדים. ההצעה תועבר לדיון בוועדת הכספים.
       
        
ההתמכרות להימורים והאלימות הגואה בקרב בני-הנוער
       [לפי סעיף 86(א) לתקנון הכנסת.]
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       אנחנו עוברים לדיון על-פי סעיף 86(א) לתקנון הכנסת, בנושא: ההתמכרות להימורים והאלימות הגואה בקרב בני-הנוער. יפתח את הדיון חבר הכנסת אמנון כהן.
       
אמנון כהן (ש"ס):

       אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר,  חברי חברי הכנסת, לצערנו אנו עדים לתופעות חמורות יותר ויותר של אלימות ועבריינות בקרב בני-הנוער שלנו, תופעות אשר מגיעות השכם והערב לשיאים חדשים. 
       
       הנוער שלנו  מידרדר לאורך כל הדרך, הן בתחום החינוך, מבחינת ההישגים הלימודיים, והן בתחום העבריינות, במובן הרחב של המלה. אנחנו עדים לאלימות קשה בקרב בני-הנוער. תלמידים מגיעים עם סכינים לבתי-הספר. זה לא כבר התבשרנו על אלימות קשה, שבה תלמידים  מכים את המורים. קיימים סמים רבים בבתי-הספר. שמענו על מקרי אונס בין צעירים, רצח,  שתיית אלכוהול, גנבות, שוד. אין יום שבו אין העיתונות היומית שלנו מלאה בסיפורים קשים כפי מעשיהם של הצעירים.

	והנה השבוע אנו עדים לתופעה חדשה: ילדים מכורים גם להימורים. לא מדובר כאן בעשבים שוטים או בנערים בודדים. מדובר כאן במכת מדינה אשר הפכה לתעשייה. אלפי בני נוער מהמרים בקזינו הווירטואלי באינטרנט ובסלולרי, ועל מהלכים ותוצאות במשחקי כדורגל וכדורסל. זה מתחיל בסכומי כסף קטנים, בשביל הריגוש וה"אקשן", ואז הריגוש הזה הופך להתמכרות מוחלטת, אשר בעקבותיה הסכומים עולים עד אלפי שקלים. הנער נקלע לחובות כבדים, ומי נדרש לשלם את המחיר? הלוא אלה ההורים המסכנים. משפחות שלמות נקלעות למצוקה כספית בשל החובות שצברו ילדיהן, עד שבחלק מן המקרים שוברים תוכניות חיסכון או מוכרים ריהוט וציוד מהבית כדי להחזיר את חובות ההימורים.

	אנחנו, חברי הכנסת, מנהלים זה שנים מאבקים קשים ביוזמה להקים קזינו והימורים חוקיים בישראל למבוגרים. כאן בכנסת התקיימו דיונים רבים בנושא זה, ואף הועלו הצעות חוק רבות במשך השנים, הצעות חוק אשר, תודה לאל, לא התקבלו על-ידי כנסת ישראל. והנה, מבעד לדלת האחורית, בני-הנוער שלנו חשופים לחלוטין לפגעי ההימורים, ואנו נרדמנו בשמירה. 

       מה שעוד מדאיג אותי בתופעת הימורים זו, שחלק מאותם קטינים עלו כבר מדרגה, והם כבר הפכו לסוכני הימורים, כאשר חלק מההימורים נתמך על-ידי גורמים חיצוניים, שאף מלווים כסף כדי שבני-הנוער ימשיכו להמר, ולאחר מכן הם נדרשים להחזיר את החוב באמצעים שונים.   

	רבותי חברי הכנסת, כל האמור ועוד חייב להדליק אצלנו נורה אדומה. את הנזק יהיה קשה לתקן, אבל יש לעצור, ומיידית, את התופעה, כדי שהמעגל הקלוקל הזה לא יתרחב. 

	איפה סגן שרת החינוך? מי ישיב לי על הנושא?

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       לא צריך. זה דיון.
       
אמנון כהן (ש"ס):
       
       אל מי אני מדבר? 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       לחברי הכנסת.
       
אמנון כהן (ש"ס):
       
       אני פונה לשרת החינוך או לסגנה, שהם אמונים למעשה על חינוכם ועיצובם של בני-הנוער שלנו, לבנות מחדש את מערכת החינוך אשר כשלה כישלון חרוץ בכל התחומים, ואף הישגי התלמידים אינם הישגים כלל.
       
       יש להכין רפורמה עמוקה בנושא החינוך. ההשקעות שלנו בחינוך אומנם גדולות, אבל התוצאות דלות ונמוכות מאוד. כנראה יש כאן בעיה מבנית קשה, שצריך לטפל בה ומייד. אני סמוך ובטוח שאם שרת החינוך, סגנה והנהלת המשרד רוצים, הם גם יכולים לבצע את הרפורמה הזאת. תודה רבה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה לחבר הכנסת אמנון כהן. חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, בבקשה. אחריה – חברת הכנסת רוחמה אברהם, ואחריה – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מצבם של בני-הנוער שב ומעסיק אותנו וגם הפעם, לצערנו, בהקשר שלילי. התרבו תופעות קשות וכאובות של אלימות קשה, בלתי מוסברת, בלתי נסבלת, וכן תופעת ההתמכרות של ילדים להימורים באינטרנט וברשתות הסלולריות. 
       
       אני מוכרחה לומר לכם, כחברה בוועדת החינוך ובוועדה לקידום מעמד הילד, שמעתי כבר הרבה מאוד סקירות מקצועיות בנושאים רבים וכואבים, לרבות תופעות קשות של נוער שמידרדר לסמים ולזנות. כידוע לכם, כבר העליתי לא מעט הצעות חוק בנושא בני-נוער וילדים, אולם אני מודאגת בכל פעם מחדש מההיקף העצום של התופעות החמורות שמתגלות בנדון.
       
       עניין ההימורים התפשט כאש בשדה קוצים הודות לאמצעים טכנולוגיים זמינים מאוד, הטלפונים הניידים והמחשבים הביתיים. על-פי פרסומים אחרונים, בני-נוער רבים נקלעים לחובות גדולים, המגיעים גם לעשרות אלפי שקלים, ונחשפים לסחיטה, לאיומים, בעקבות היסחפות אל תעשיית ההימורים. רבים מאלו נמצאים בטיפול במרכזים שונים, ובהם היחידה לנפגעי אלכוהול והימורים. במיוחד נפוצה התופעה בקרב תלמידי כיתות י"א-י"ב, שמהמרים כמעט על הכול, ממשחקי ספורט עד קזינו וירטואלי.
       
       כמו בכל תופעה דומה, גם כאן מתחילים בקטן, בסכומים קטנים וסמליים, רק כדי לחוש את העניין. אך כמו בסמים ובאלכוהול, מי שאינו עוצר בזמן עלול ליפול לתהומות שקשה לו מאוד לצאת מהן. לדברי עמותת "אפשר", העוסקת בנושא, התופעה מקיפה אלפי צעירים שהוריהם אינם יודעים על הדבר, אלא רק כאשר הם נקלעים לחובות כבדים, ובעקבותיהם הם נתונים ללחצים. כך נפתח בעצם מעגל קסמים. מי שמפסיד, משחק עוד, כדי לכסות את הפסדיו, וכך אינו מסוגל לצאת מההתמכרויות הללו. 
       
       כאן אנחנו מגיעים לתופעת האלימות, אלימות שקשורה לעתים לתופעה הקודמת. לצערנו, האלימות גואה כמעט בכל מגזר, בכל גיל, אבל כשהיא מתרחבת ומחלחלת גם אל הנוער, הדבר מדאיג במיוחד. כואב לראות כיצד כבר בגיל כל כך צעיר נקלעים ילדינו ובחורינו לסיטואציות כל כך קשות. 
       
       אנחנו מדברים על שורה של מקרים שאירעו, בין היתר, בימים האחרונים. ארבעה צעירים שנסעו ברכב באזור התעשייה הישן של ראשון-לציון דרסו את מאור חנש בן ה-16 באופן אכזרי במהלך בילוי של ליל שבת לפנות בוקר. הצעירים שהיו ברכב שאלו את מאור אם יש לו סיגריה. כשהוא הושיט להם את הסיגריה, הם חטפו את החפיסה והתפתח ויכוח שבהמשכו מאור החזיק בחלון הרכב, אבל הנהג פשוט דהר בנסיעה ודרס את מאור. מאור פונה במצב קשה לבית-החולים "אסף הרופא". חוקרי המשטרה אומרים, כי לשלושה שנסעו ברכב יש חלק לא פחות חמור במעשה הפראי מאשר לנהג. כך נפגע על לא עוול בכפו בחור שלא עשה כל רע לאיש וכל "חטאו" היה שעמד בקרבתם של הפרחחים הללו ואפילו ביקש להיות נחמד ולתת להם סיגריה. 
       
       ממש באותו יום אנחנו קוראים גם על קורבן אחר, הפעם קורבן אונס, ושוב בת 16. גם זה סיפור שלא ייאמן: נערה נלקחה לבית נטוש כבת ערובה, רק כיוון שבן-זוגה לא החזיר חוב של כמה מאות שקלים. היא נאנסה באכזריות ותוך איומים.
       
       אין צורך להוסיף דוגמאות. המקרים הללו מזעזעים, ויש בהם כדי לסמר את השיער. אני סבורה כי יש מקום להעביר את החשיבה והעשייה בתחום החינוך למניעת אלימות בקרב בני נוער כבר מגיל צעיר, להקצות משאבים נאותים ביד רחבה לתוכניות מניעה והסברה בקרב בני-הנוער, הן בתחום של התמכרויות למיניהן והן בתחום של אלימות. אם נעלה את הנושא לראש התודעה שלנו ונייחד לו מחשבה ומאמצים, נוכל לראות הפחתה ברמתן ובהיקפן של התופעות המדאיגות הללו. תודה.    
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חברת הכנסת רוחמה אברהם. אחריה – חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ביום ראשון בבוקר, יום ראשון האחרון, נוכחתי מהי אלימות בקרב בני-הנוער, לא מקריאה בעיתונים ולא מצפייה בטלוויזיה. כששמעתי על המקרה המזעזע של הנער מאור חנש, נסעתי לבית-החולים "אסף הרופא", ללא המולה וללא תקשורת, אלא כמו אמא, לבקר ולחזק את הוריו של מאור, שאני מאחלת לו בשם הכנסת כולה החלמה מהירה. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אם לא נפעל לעצור ולמגר בכל האמצעים את העבריינות והאלימות בקרב בני-הנוער, נהפוך לחברה שבה ערך חיי האדם אינו מקודש וההקפדה על שלום הציבור אינה נשמרת.
       
       מקרי האלימות בקרב בני-הנוער הולכים וגואים. הם ניבטים אלינו מכותרות העיתונים. ילדים ובני-נוער בני 18, בני 16 ולפעמים צעירים יותר, שאחד מהם נפצע אנושות בגלל ריב על סיגריות, האחרת נאנסה בגלל חוב כספי של 500 שקלים, השלישי היה מעורב במירוץ מכוניות במהירויות מטורפות, הרביעי זרק על מורה פח אשפה כאשר חבריו צופים מנגד וצוחקים – ואלה רק כותרות מעיתוני הבוקר בשבועות האחרונים. וכך, יום-יום הילדים שלנו בונים מערכת טרור פנימית, שבה הם הפוגע והקורבן גם יחד. ובכל מקום אנחנו רואים את התגברותו של הטרור הפנימי הזה, כאילו הטרור של האויב לא מספיק לנו. 
       
       התמונה המפחידה הזאת משתלטת ופוגעת בתחומי חיים רבים: בתחום החינוך, בתחום החברה ובתחום הרווחה. הפגיעה הזאת, רבותי חברי הכנסת, תעלה לנו בשיקום הנוער הזה פי כמה בעתיד, ולכן, עלינו לפעול ולהשקיע מאמצים ומשאבים כבר עכשיו, החל במערכות החינוך, דרך רשויות אכיפת החוק וכלה במערכות התמיכה החברתיות.
       
       עם זאת, המערכות שמופעלות כדי להפחית את האלימות אינן יוצרות הרתעה מספקת או ענישה מספקת ואינן מנוצלות ומופעלות כראוי.
       
       רבותי חברי הכנסת, אדוני סגן השר, מערכת החינוך צריכה להטמיע את המסר, שדרך האלימות היא דרך פסולה. מערכת אכיפת החוק חייבת לפעול במהירות ובנחישות לאור גל האלימות המתפתח וגואה. ועלינו, רבותי חברי הכנסת, המחוקקים, לחוקק חוקים שיחמירו את הענישה.
       
       בעיית האלימות בקרב בני-הנוער נחקרה ונבדקה בכל העולם. המחקרים שנעשו מציעים הצעות רבות לדרך ההתמודדות עם האלימות בקרב בני-הנוער, החל במניעת הפצתם של סרטים אלימים וכלה בתגבור מערכת אכיפת החוק. 
       
       לכן, אני מציעה להקים גוף מתאם ומפקח, שירכז את הפעילויות החברתיות והפסיכולוגיות להעלאת המודעות נגד אלימות בקרב הילדים ובני-הנוער. עלינו ליצור אינטגרציה מקסימלית בין כל זרועות המדינה כדי לפעול באופן אפקטיבי נגד תופעת האלימות, וכל זאת במקביל לאכיפת חוקי המדינה על העבריינים, ובמקביל למסע פרסום שנועד להקנות דרכי התנהגות ראויות. 
       
       הבעיה קשה, אך היום עוד ניתן להיאבק בה. אף אחד לא רוצה לראות ילד חבול. אף אחד מאתנו לא רוצה לראות מורה מוכה. אף אחד לא רוצה לשלוח ילד לבילוי ולקבל אותו חזרה בניידת טיפול נמרץ. רבותי חברי הכנסת, עלינו להתגייס כולנו, הורים, מחנכים, מחוקקים, אנשי ציבור מכל הזרמים ומכל המפלגות, דתיים וחילונים כאחד, לבער את הנגע הזה שהולך ומתפשט בארצנו. 
       
       לפיכך, אני מציעה להעביר את הדיון בנושא למליאה, כדי לערוך בה דיון ממצה ומועיל. תודה רבה.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. עכשיו זה דיון במליאה.

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       דיון יותר ממצה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חבר הכנסת אופיר פינס-פז, בבקשה. אחריו - חברי הכנסת משה גפני, חמי דורון, גילה גמליאל ועזמי בשארה.

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, העובדה שהכנסת החליטה לייחד לא רק הצעות דחופות לסדר-היום אלא דיון של ממש לשתי הסוגיות האלה מעידה על עוצמתן. 
       
       בפעם הראשונה אתה רואה ילדים מהמרים על כל שטות. הולכים לשחק כדורסל בבית-הספר ומהמרים על התוצאה. משחקים כדורגל אחר-הצהריים בשכונה, מהמרים על התוצאה. אני לא מאמין למה שקורה כאן. על כל מה שזז במדינה הזאת מהמרים. אני אומר, למי שעוד משתעשע ברעיון בממשלת ישראל, שמה שיפתור את הבעיות - - - שמעתי את מנכ"ל משרד ראש הממשלה לפני כמה חודשים והזדעזעתי. אתה מבין, בשנת ה-30 לפטירתו של דוד בן-גוריון, בממשלה חושבים שאפשר להפריח את הנגב עם קזינו, ואחר כך מתפלאים למה ילדים בני עשר מהמרים על 20,000 ו-30,000 שקל.
       
       חבר'ה, הכול קשור לאותו דבר. כל מי שמחפש בחיים קיצורי דרך, לעשות כסף קל, לחפש ריגושים בכסף - זה המחיר וזו המשמעות. אתם חושבים שזה לא יגיע לילדים? הילדים חשופים לכל מה שהמבוגרים חשופים לו, מרגע שיש מחשב, מרגע שיש אינטרנט וכל מערכות הטלקומוניקציה. מי ששמע - אני לא יודע, אולי סגן השר אדרי יוכל להאיר את עינינו בעניין הזה - מה שקורה בתעשיית ההימורים באינטרנט. איפה אנחנו? איפה המדינה? כל ילד יכול היום לתקתק ולהתחיל להמר בקזינו באינטרנט. אף אחד לא יודע מה קורה, באיזה היקף מדובר, ופתאום זה פרץ.
       
       איך מטפלים בזה? זה עסק מסובך. אין כאן "זבנג וגמרנו". זה לא בדקה אחת. לפי דעתי, מה שראינו זה רק סימפטום, זה רק קצה הקרחון. מי יודע מה עומקה של התופעה, מי יודע עד לאן היא מגיעה? עניין האלימות והעבריינות בקרב בני-נוער זה בכלל דבר שקשה להאמין. קשה להאמין מה שקרה השבוע עם הבחור הצעיר מרחובות באזור הבילויים של ראשון-לציון. על קופסת סיגריות, על סיגריה, על מצית - אנשים מאבדים פרופורציות, משתגעים. חיי אדם הפכו הפקר ממש.

סגן השר לביטחון פנים יעקב אדרי:
       
       הוא עדיין בסכנה.

אופיר פינס-פז (העבודה-מימד):
       
       הוא עדיין בסכנה, עדיין מונשם. נאחל לו רפואה שלמה. 
       
       יש כאן שורה ארוכה של תופעות, שאנחנו כמובן מזדעזעים מהן וכואבים אותן, אבל לא ממש יודעים איך מטפלים בהן. וזה הדבר המסוכן, שאנחנו, נבחרי הציבור, מקבלי ההחלטות, לא משנה אם זה בממשלה או בכנסת, לא ממש יודעים איך אנחנו יכולים לתת מזור לתופעות הנוראיות האלה שאנחנו נתקלים בהן יום-יום. 
       
       להקים עוד ועדה? כבר היתה ועדה. וילנאי עמד בראש ועדה מטעם שר החינוך לנושא האלימות בבתי-הספר. אז היום זה הפך לדבר שבשגרה שמורים מוכים על-ידי תלמידים, תלמידים פורקים כל עול, תלמידים מכים תלמידים. שום דבר באמת לא השתנה, למרות כל הוועדות. 
       
       זה דבר שאני בטוח שכל אחד מאתנו שואל את עצמו - איך אפשר לשנות? כנראה אי-אפשר לשנות ברגע. הדבר הזה קשור כנראה בתהליכים הרבה יותר עמוקים שעוברת החברה הישראלית כולה, על רקע הדברים האסטרטגיים שהיא צריכה להתמודד אתם, וחלק מזה מגיע גם לבני-הנוער, ואנחנו מוצאים עדות לכך בהתנהגות אלימה או בהתנהגות מהמרת או בהתנהגות עבריינית. אני מאוד מקווה, שכשנדע לשים קץ לדברים הגדולים שמעיבים על חיינו, נדע גם לשים קץ לתופעות האלה, שפושות בקרב ילדינו. תודה רבה.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת משה גפני. אחריו – חבר הכנסת חמי דורון.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, אדוני סגן השרה, האלימות הגואה בקרב בני-הנוער הפכה להיות תופעה שעניינה -  יש הרבה בעיות והרבה קשיים במדינה, גם בתחום המדיני-הביטחוני, גם בתחום החברתי-הכלכלי, אבל אלה בעיות שכולנו תפילה ותקווה שנמצא להן פתרון בסופו של דבר. האלימות בקרב בני-נוער, מערכת החינוך שנמצאת בשפל חסר תקדים, זו תופעה שלא תסתיים בתקופה הזאת. זה דור העתיד של המדינה. זה מה שיהיה כאן בעוד 20, 30 שנה. זו תהיה המנהיגות - אותם בני-נוער אלימים, ואנחנו אחראים למה שקורה היום.
       
       אדוני היושב-ראש, אני מסכים עם כל חברי שדיברו קודם, אבל אני מבקש, ברשותך, לדבר על פן אחר של העניין, ואני פונה בזה לסגן השרה. לא מכבר היה סקר בין-לאומי, סקר PISA, שבחן בכל העולם את מערכת החינוך. כולנו יודעים שהסקר הזה העמיד את ישראל כמעט בתחתית הסולם בקרב המדינות שנסקרו. אני מבקש, ברשותכם, לקרוא פרק מהסקר שעוסק בעניין הזה של המשמעת בבתי-הספר, שזו התופעה של האלימות, ומכאן מתחיל העניין. 

       הסקר הבין-לאומי קבע, שאווירת המשמעת בקרב החינוך הממלכתי - מינוס 0.52. לעומת זה, בחינוך הממלכתי-דתי - מינוס 0.28. זו אומנם התקדמות, זה כבר לא מינוס 0.52, אבל זה מינוס 0.28. לעומתם, בחינוך החרדי אווירת המשמעת בבתי-הספר זה לא מינוס 0.52 או מינוס 0.28, אלא פלוס 0.28. יחסי מורים ותלמידים, בחינוך הממלכתי - 0.07, בחינוך הממלכתי-דתי זה גבוה יותר - 0.24, אבל בחינוך החרדי זה 1.00 לפי הסקר הבין-לאומי, זאת אומרת כמעט פי-מאה מאשר בחינוך הממלכתי. וכן הלאה וכן הלאה, בכל הפרמטרים שעליהם אנחנו מדברים החינוך הממלכתי נמצא בתחתית הסולם, החינוך החרדי נמצא במדרג הכי גבוה. 
       
       אגב, יש מזל שיש חינוך חרדי במדינת ישראל, שאיזן קצת את הסך הכול הכולל, אחרת מצבנו בסקר הבין-לאומי היה הרבה יותר גרוע. מזל שיש חינוך חרדי. 
       
       אני שומע גם בכלי התקשורת וגם במערכת החינוך – אני יושב בוועדת החינוך של הכנסת, ויושבים פרופסורים מכובדים, פסיכולוגים וסוציולוגים ואנשי חינוך ואקדמיה – דנים בעניין הזה בוועדות מוועדות שונות וכלי התקשורת עוסקים בזה ברדיו, בטלוויזיה, בעיתונות הכללית. אדוני סגן השרה, לא קמה ועדה אחת ולא התקיים דיון רציני אחד, לא כדי שהילדים בחינוך הממלכתי יהפכו להיות חרדים, אלא בשאלה איך קורה דבר כזה. 
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       מה אכפת לך?

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אכפת לי, כיוון שאכפת לי מהחינוך הממלכתי. 
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       מה אכפת לך שכולם יהיו חרדים?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       נדבר על זה אחר כך, בארבע עיניים. 
       
       איך יכול להיות דבר כזה, שמערכת החינוך כושלת? הרי החינוך החרדי הוא חלק ממשרד החינוך, איך לא בודקים? ממה מפחדים במשרד החינוך? ממה מפחדים בכלי התקשורת? למה לא דנים בזה? למה הילד החרדי מתחנך לערכים, וכתוצאה מהם אווירת המשמעת היא טובה? למה הילד החרדי מתחנך לערכים והילד בחינוך הממלכתי לא? צריך לדון על העניין הזה. למה אתם מפחדים לדון בשאלה מה קורה בחינוך החרדי? למה?
       
       אני נשאר עם השאלה הזאת, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       זו שאלה לחשיבה.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       בנאום הבא תגיד לנו למה. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       לא בטוח שאתה רוצה לקבל תשובה על החלק הראשון של השאלה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חבר הכנסת חמי דורון - אינו נוכח. חברת הכנסת גילה גמליאל - אינה נוכחת. חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה. 
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש מעין עונתיות בדיונים כאלה. כמעט כל שנה יש גל של פרסומים בעיתונות, ואחריו הכנסת מקיימת דיון. כל פעם יש כמה חברי כנסת חרוצים, שמסבירים לנו ש"לנוכח תופעת האלימות הגואה של בני-הנוער". למה? היו כמה פרסומים ב"ידיעות אחרונות", התקיפו מורה וכו'. כך כל שנה. וכל שנה - "זה חריף", ו"לא ייאמן" ו"לא יעלה על הדעת" – ועולים על זה כל הזמן. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין פתרון לבעיית האלימות של בני-הנוער בחברה המודרנית. אני לא יודע עד כמה האלימות הזאת גואה יותר מתמיד. אני בטוח שיש קשר להתרחבות הפער בין עניים לעשירים. במודל סטטיסטי טוב אולי אפשר לקשור קשר בין ערכים תחרותיים והישגיים וחומרנות לבין התגברות האלימות, מה שכן אומר משהו לגבי מה שאמר חבר הכנסת גפני והשאיר אותנו עם שאלה למחשבה. כן, בחינוך הייררכי לערכים ולמשמעת, שנותן משמעות אחידה לחיי בני-הנוער, משמעות יוניפורמית, שמרנית, ודאי שתופעת האלימות בין בני-הנוער תרד. אבל חברות לוקחות על עצמן סיכון כאשר הן בוחרות בדרך של החינוך החופשי והאדם החופשי, והסיכון הוא שהמחיר של זה הוא התגברות האלימות. 
       
       האם זה דבר שאי-אפשר לטפל בו? אפשר לטפל בו, אבל אי-אפשר להכחיד אותו, אי-אפשר לבטל את תופעת האלימות בקרב בני-הנוער בחברה חומרנית, בחברה שהחופש של בני-הנוער - אפשרות הטיפול של בית-הספר בתופעה הזאת מוגבלת ביותר על-ידי החוק. הסמכותיות של המורה הולכת ויורדת, והסמכותיות של בית-הספר, ובכלל הסמכותיות של החברה הפטריארכלית, הולכת ויורדת. 
       
       יש בעיה עם דמות האב, יש בעיה עם דמות המורה, יש כמה בעיות רציניות עם הגבר הצעיר ועם האשה הצעירה בחברה המודרנית. יש חומרנות ויש חיפוש אחר משמעות, מה שקיים בדת. בדת יש משמעות, היא נותנת meaning לחיים של הצעיר, נותנת לו כיוון. יש חברות שמצליחות לתת תחליף למשמעות על-ידי מתן משמעות אחרת, מה שהחברה הישראלית ניסתה לעשות, אבל במחיר של שלילת הגולה, שלילת היהודי הגלותי המנומס, החלש, עד כדי כך שיש במדינת ישראל פרסומת שאומרת "מכבי זה חוצפה ישראלית", כאילו חוצפה זה ערך, ממש virtue. למה? כי צריך לשלול את תדמיתו של היהודי המנומס הגלותי, ולשים תחתיו יהודי כוחני. 
       
       אפשר להתעלם מחינוך למיליטריזם? אי-אפשר. חברה של יצירת עובדות בשטח ושל מיליטריזם ושל כיבוש ושל עוד כמה דברים – האם זה שורש האלימות? לא. אבל זה מוסיף לאלימות בחברה הישראלית - יותר מכל חברה מודרנית אחרת שיש בה תופעת אלימות בקרב בני-הנוער. אולי זה הספציפיות, מה שנקרא בלטינית: דיפרנציה ספציפיקה. מה שמאפיין את האלימות פה הוא שהיא כן מושפעת מערכי מיליטריזם ומחוסר נימוס. אני לא חושב שהחברה הישראלית מתאפיינת בנימוס רב מול החברות המערביות האחרות. ואולי הנושא הזה של הכיבוש, הכיבוש, הכיבוש, שהוא לא רחוק אלפי קילומטרים מהבית, כמו באנגליה ובהודו, אלא פה, בדיוק בבית. תודה רבה, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה - אינו נוכח. חבר הכנסת אברהם רביץ - אינו נוכח. חבר הכנסת רוני בר-און, בבקשה. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הנושא שנמצא על סדר-היום מדבר על האלימות הגואה וההתמכרות להימורים של בני-הנוער. אני חושב שזה נובע מאובדן הערכים שלנו. 
       
       דיברתי כאן לפני שבועיים על תופעה מחפירה, של חנות בגדים בתל-אביב שגרמה לנערות צעירות להתפשט באמצע היום, באמצע הרחוב, כדי לקבל חולצה וזוג מכנסיים. באמת הפנימו את המסר. אתמול ראינו בעיתון מודה חדשה: לקחו נערה בת 16, הפשיטו אותה, הלבישו אותה בביקיני מינימלי, השכיבו אותה על שולחן, שמו עליה סושי, משהו יפני, וכל הבהמות וכל הארחי-פרחי וכל המופקרים זללו וסבאו מגופה של ילדה בת 16, תלמידת תיכון. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       הם היו מעונבים. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       נו, אדוני השר, אנה אנו באים?
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אגב, זה חיקוי של סרטים הוליוודיים. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       מה אומר המפיק? מה אומר המסעדן? זה מקובל ביפן, הבאתי את זה מיפן. זה מה שיש לנו ללמוד מיפן? אולי נתחיל ללמוד מהיפנים קצת מוסר עבודה – איך באים דקה לפני והולכים דקה אחרי? אולי נלמד מהם קצת נימוס, קצת דרך-ארץ – איך מתנהלים ברכבת התחתית, איך מתנהלים בתנועה? זה מה שיש לנו ללמוד מיפן? ילדה בת 16, תלמידת תיכון, עושה השלמת הכנסה, שוכבת ואוכלים מעליה. אין גבול לבושה. 
       
       אז מה אחר כך מתפלאים? המקום שממנו באה הילדה הזאת, המקום שממנו בא המסעדן הזה שהשכיב אותה על השולחן וגרם לאנשים לאכול מהגוף שלה, זה המקום שבו צומחים אותם ילדים שאחר כך מרביצים למורים, שאחר כך דוקרים את החברים שלהם בסכין ושאחר כך באים לאמא ואומרים לה: אם לא תיתני לי 15,000 שקל, כי סוחטים אותי על הימורים לא חוקיים, אני מתאבד.

       יש פה אובדן דרך מוחלט. זה לא שייך לוועדה, זה לא שייך למורים, זה לא שייך לשום דבר. זה שייך לזה שהחברה הישראלית, פעם אחר פעם, יום אחרי יום, שעה אחרי שעה, מתפרקת מעוד ערך יסוד שלה. 
       
       הדברים האלה כתופעה לא ייגמרו אף פעם רק על בסיס החינוך, אולי בעוד 30 שנה. אם היום נתחיל לחנך אחרת ממה שאנחנו מחנכים פה 55 שנה, אולי בעוד 30 שנה נחוש בהבדל, אבל את התופעות בינתיים, אדוני סגן השר לביטחון פנים, צריך להתחיל לעצור ולמנוע. ואני אומר לכם חד-משמעית, לך ולשר לביטחון פנים ולשר המשפטים, שאכיפת החוק במדינת ישראל פשטה את הרגל. אין דין, אין דיין, אין שוטר, אין משטרה, אין כלום. ואם לא  תפנימו את זה, זה לא ייגמר בזה שיפגעו במורה בכך שיעליבו אותה או בכך שתלמיד יתפרץ עליה והנהלת בית-הספר תסגור את הכול ותגיד "כן, הכול בבית" ולא תזמין משטרה. ביום בהיר אחד ידקרו מורה בבית-הספר. תודה רבה, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת אהוד יתום - אינו נוכח. חבר הכנסת אברהם בייגה שוחט - אינו נוכח. חבר הכנסת טלב אלסאנע. אחריו – חבר הכנסת דני יתום, אחריו – חבר הכנסת יחיאל חזן, אחריו – חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי. 
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קל מאוד לפתור את הבעיה במלה אחת שמדברת על קריסה של מערכת החינוך או על הכישלון של מערכת החינוך או על התפרקות מערכים, חבר הכנסת בר-און, אבל מה יעזרו אלף הרצאות מול מעשה אחד שרואה אותו ילד, שמגיע לתוך הבית שלו, למסך הטלוויזיה? אירועים קשים שהוא רואה אותם ושמשפיעים עליו. מטיפים ומחנכים, אבל המעשים שהוא רואה אותם משפיעים עליו לא פחות. לכן, המציאות משליכה גם על החינוך. המציאות היא המחנך הכי טוב של הילדים, שגדלים באווירה שכולה אווירה אלימה וכוחנית. 
       
       לדעתי, אם לא משכילים לעצור את האלימות מבעוד מועד, היא מגיעה גם לרחוב, גם לבית-הספר וגם לתוך הבית. פעם אמר משורר גרמני: כאשר באו הנאצים לעצור את היהודים, אני לא צעקתי ולא מחיתי כי אני לא יהודי. אחר כך באו לעצור את הקומוניסטים, אז לא מחיתי כי אני לא קומוניסט. אחר כך באו לעצור את הדמוקרטים, ולא מחיתי כי אני לא דמוקרט. אחר כך, כשבאו לעצור אותי, לא היה מי שיצעק או ימחה. 
       
       וזה המצב, רואים את האלימות בכל פינה. אבל כשזה נוגע לילד הפלסטיני בנבלוס או בחברון, זה מעבר לגבול, זה שם, הוא לא יהודי, אז זה לא מעניין אותנו. כשזה מגיע למחסום, בלאו הכי זה גם רחוק. אבל כשזה מגיע לבית-הספר ולכביש בראשון-לציון, אנחנו מזדעקים. 
       
       אותם ילדים סופגים את האווירה, הם מתחנכים ממה שהם רואים. זה לא מנותק. הם לא מתחנכים רק לפי מה שאומר המורה או מה שאומרים ההורים, גם באווירה הכללית הם הולכים וגדלים. דור שמתחנך על אלימות ועל חוסר כבוד לזולת, לא מכבד כל אדם אחר שיש לו דעה אחרת. בהתחלה זה גוי, אז מסתכלים עליו כעל דבר וירטואלי, בלי כבוד, ואחר כך זה מגיע גם לזולת, שרחוק  ממנו. אחר כך אפילו לחבר שלו. 
       
       צריך להתחיל לחנך לערכים הומניים יותר, ולהפסיק להתייחס לערכים יהודיים בלבד. אני חושב שאין שום הבדל בין יהדות להומניות, זה אותו דבר. ערכים ליברליים, הומניים, לכבד את הזולת, לכבד את דעתו, ולא להגיד שלזולת אין זכות לחיות, אין זכות לעצמאות, אין זכות לגור או אין זכויות קניין. יש לו זכות בדיוק כמוך. אתם אומרים: ואהבת לרעך כמוך, אז צריך ליישם את זה ביחס, בהתנהגות, במעשים, בדיבורים. אז נחיה בחברה טובה יותר. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת דני יתום - אינו נוכח. חבר הכנסת יחיאל חזן - אינו נוכח. חבר הכנסת איתן כבל - אינו נוכח. חברת הכנסת דליה איציק - אינה נוכחת. חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, נושא החינוך הוא נושא שהוא מורשת מאבותינו ואבות אבותינו מתקופת אברהם אבינו. הקדוש-ברוך-הוא אמר בתקופת סדום ועמורה: כי ידעתיו למען אשר יצווה את בניו ואת ביתו אחריו ושמרו דרך ה' לעשות צדקה ומשפט. גם בתקופת סדום ועמורה, כשהיו שם הזנות, החמס, הגזל והרצח, וחיי האדם היו זולים, היה שם אברהם אבינו. אבל אברהם אבינו, בזכות מה זכה לשמור על עצמו? בזכות אמונתו בבורא עולם. אם מישהו חושב לרגע שאפשר להפריד בין האמונה והערכים לבין מה שקורה היום לבני-הנוער, הוא טועה. 
       
       כולם מדברים פה על הסקרים, ואנחנו עוסקים כל הזמן בסקר אחר סקר, ומדי פעם הנושא הזה עולה. בשנה האחרונה חלה עלייה חדה, בשיעור של 21%, בפשיעת נוער לעומת השנה הקודמת, ובעבירות הקשורות לסמים יש עלייה של 15%. נפתחו 11,711 תיקים פליליים לבני נוער, לעומת השנה הקודמת, אז היו 10,536 תיקים. זאת עלייה של 11.2%. 
       
       הטיפול חייב להתחיל במערכת החינוך. חבר הכנסת בר-און דיבר פה על המשטרה, על כך שהמשטרה לא עושה מספיק. זה לא שייך למשטרה. המשטרה, גם אתה יש בעיות. יש בעיות תקציביות, יש גם בעיות חינוכיות במשטרה. אנחנו יכולים לדרוש מהמשטרה שהיא תעשה את הכול? 
       
       הנתונים מראים שלא  נעשה מספיק, אבל לא רק שלא נעשה מספיק, אלא אנחנו גם לא בדרך הנכונה. אנחנו לא עובדים נכון. 
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:

       
       בנושא ערוץ הפורנו, מה זה שייך למשרד החינוך?
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אני עוד אגיע לזה, עוד לא הגעתי לזה. 
       
       אם אנחנו רוצים באמת למגר או למזער את תופעת האלימות בקרב הנוער, שהיא באמת בעיה קשה, מסובכת ומסועפת, שהטיפול בה לקוי - אנחנו נמצאים במציאות קשה ונוראה, כשהאלימות מכרסמת כל חלקה טובה בחברה הישראלית. מה אנחנו באמת צריכים לעשות? 
       
       "כי איך אעלה אל אבי והנער איננו אתי" - אנחנו לא יכולים לדרוש מהנער שהוא לא אתי, אם אנחנו לא דורשים מהנוער שלנו לעשות את מה שהוא צריך לעשות. אנחנו לא מלמדים אותם כמו שצריך, לא מחנכים אותם כמו שצריך. אמר בצדק סגן שר החינוך. בשבוע שעבר הראו בחדשות בערוץ-1 תחרות פורנו, כשבנות מתפשטות שם, זנות ממש. מחנכים לזנות, ושואלים למה יש פרוצות. 
       
       מה צריך לעשות? כדי לבלום את התופעה אנחנו קודם כול צריכים להוות דוגמה אישית. בשבוע שעבר דיברו בעיר ראשון-לציון על כך ששוטרים מתחפשים לטכנאי שירות ולגננים ומסתובבים בשטח בתי-הספר עם מצלמות כדי לעצור תלמידים. במקום להיכנס עם שוטרים, תיכנסו עם ספרי מוסר, תלמדו את הנוער קצת חינוך ודרך-ארץ, שעה אחת ביום; ששרת החינוך תכניס ספר מוסר ותחייב את המורה ללמד חינוך אמת, חינוך עם ערכים. ממה אתם פוחדים – שיחזרו בתשובה? אז שיחזרו בתשובה. 
       
       אדוני היושב-ראש, המסרים האלה והזעקה של הכנסת, שבאמת יוצאת מהלב של כולם - אנחנו מקווים שמישהו שומע אותם, ויש אוזניים קשובות ועיניים פקוחות. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, אחריו – חבר הכנסת איוב קרא, ואחריו – חבר הכנסת איציק כהן, האחרון. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, האלימות הגואה בקרב הנוער איננה מכת שמים, היא תוצאה של חולי חברתי, תוצאה של בעיות קשות, תוצאה של הזנחה ותוצאה של מדיניות בלתי אחראית ובלתי מאוזנת של הממשלה. 
       
       מדובר בבני נוער מהשכבות העניות במיוחד, ולא יכול להיות שהם יופקרו גם בתקציב הבא, גם בתקציב הנוכחי וגם בתקציבים הקודמים, במדיניות מרושעת אשר מרוששת את השכבות החלשות ומעשירה את האליטות ואת העשירים. מדיניות כזאת מביאה במישרין לתוצאות הרות אסון ולהחמרת המצב החברתי, אשר האלימות הגואה והעבריינות הן רק הסימפטום והתוצאה הישירה שלו. 
       
       לכן אני קורא לממשלה להתעשת, למלא אחרי אחריותה היסודית ולנקוט מדיניות אחרת. יש לתקן את המצב, וניתן לעשות זאת על-ידי הפניית משאבים לטיפול בנוער. רק כך אפשר יהיה לייבש את ביצת העבריינות וביצת הפשע והאלימות. תודה רבה.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת איוב קרא, ואחרון - חבר הכנסת איציק כהן.
       
איוב קרא (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ההתמכרות להימורים ולאלימות אינה דבר חדש. אנחנו ערים בתקופה האחרונה ובשנים האחרונות להתפתחות קרימינלית בקרב בני נוער, דבר שאנחנו אשמים בו מהרבה סיבות, כי אנחנו מטילים את כל חינוכם של ילדינו על המורים ועל בתי-הספר, ואנחנו אומרים: שהם ישברו את הראש. 
       
       צר לי שפני הדברים הם כאלה. צריך לזכור שהחינוך הכי חשוב הוא בבית, כך היה וכך יהיה. בתי-הספר הם נדבך נוסף, שצריך לסייע למשפחות. הבית והמשפחה יחד עם בית-הספר צריכים להיות קולקטיב שיוביל את הילד למצב שבו הוא יתחנך בצורה הכי מכובדת וטובה. 
       
       11% מבני הנוער נגועים או משתמשים היום בסמים. זה דבר שלא יעלה על הדעת. אני זוכר את עצמי בתקופת התיכון, ואז לא הייתי מאמין שדברים כאלה יקרו. פחדנו לעשן סיגריות רגילות או אפילו להתקרב אליהן, אף שהיה לנו שיגעון גדלות, בכל זאת לא היה לנו אומץ לשים קופסת סיגריות בכיס, גם התביישנו. 
       
       אני רואה את הקזינו הבלתי-חוקי שמשתולל ונמצא בכל מיני מקומות, בכל פינה. אני רואה שבני נוער עולים על אוניות באילת, ואני חושב שזו ממש גנבה לאור היום; אנחנו מעודדים עבריינות. אם אי-אפשר ללחום בדבר הזה, ולמשטרה אין זמן להתעסק בזה, אנחנו צריכים לומר: בבקשה, שיהיה קזינו, בתנאי שכל מה שיהיה בקזינו ילך לחינוך. אני מעדיף את זה, במקום קזינו לא חוקי, שסביבו תשתולל פשיעה ואיש לא ייהנה מכך – לא המדינה, לא הילדים ולא אף אחד. 
       
       משרד החינוך מקצה פחות ממיליון שקל להסברה ולמניעה בסוגיית הסמים בבתי-הספר. למשטרה אין זמן להתעסק בזה. הדיווחים אבסורדיים עד כדי כך, שבבתי-הספר מעלימים עין, אדוני סגן שר החינוך. יודעים שקיימות תופעות מאוד שליליות, ומעלימים עין, ואומרים שמישהו אחר יעשה את העבודה. 
       
       הגשתי הצעת חוק שמחייבת בדיקת שתן בבתי-ספר. התעורר חשד לגבי מישהי בגין שימוש בסמים בבית-ספר, ואנשים השתוללו ואמרו: אתה נכנס לצנעת הפרט, אתה נכנס לדברים שקשורים לזכויות אדם. מה יותר חשוב, להציל את הילד או צנעת הפרט? המצב הזה מחייב את כולנו למגר קודם כול את התופעות העברייניות-הקרימינליות בקרב בני-הנוער, אנחנו מחויבים וצריכים לפעול לכך בכל מאודנו. באים וטוענים שצריך לתת דמוקרטיה, אבל דמוקרטיה - צריך לשמור עליה, לא מספיק לעשות דמוקרטיה; לשמור על המדינה זה הכי חשוב, לפני הדמוקרטיה, כי קודם באים לעשות מדינה ואחר כך דמוקרטיה. זה מה שקורה עם אנשים שמעדיפים שיהיה חופש לתלמידים ולבני-הנוער במחיר שהם אפילו יהיו נגועים, לצערי, בסמים. 
       
       כדי לתת אלטרנטיבה לנושא ההימורים החלטתי להריץ הצעת חוק של בינגו; בטח שמעתם עליה. מדובר במשחק עממי של הימור עד 10 שקלים. בינגו זה משחק עממי, ואנשים שיש להם אובססיה של הימור יכולים ללכת למועדוני בינגו ולהמר, במקום ללכת לקזינו ולהסתובב עם עבריינים. זה יהיה דבר מסודר, עם פיקוח של הממשלה. כך אנשים יוכלו לעבוד, להעביר רווחים למדינה וגם לאנשים שמשתתפים במשחק. אני מקווה שברעיון הזה אוכל לתרום את חלקי הקטן בסוגיה שהעלינו פה במליאה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת איציק כהן, הדובר האחרון,  ואחריו  ידברו סגני השרים.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כל הנאומים ששמענו עד לרגע זה הם נכונים, אבל לא מטפלים בבעיה עצמה, אלא בסימפטום, בתוצאה של ההימורים, האלימות והפשע. כרגע הזדעזענו לשמוע את השחזור של הפגיעה הקשה בנער מאור חנש, שנאבק על חייו, על אותם ארבעה פוחחים שחטפו מידיו את חפיסת הסיגריות אחרי שהוא היה מאוד מנומס כלפיהם, גררו אותו במכונית, פצעו אותו קשה וברחו מהמקום.
       
       מורי ורבותי, אנחנו מדברים על הסימפטום של הבעיה, לא על הבעיה האמיתית. קיבלנו מגורם חיצוני, שבא ובדק את מערכות החינוך בישראל ואת ההישגים שלהן, תוצאות עגומות מאוד בחינוך הכללי. בחינוך הדתי ובחינוך החרדי התוצאות היו מצוינות. לפחות הם הביאו קצת כבוד למדינת ישראל. החינוך החרדי הביא כבוד למדינת ישראל בסקר בין-לאומי שנערך ואמר שהתלמידים בו טובים יותר במתמטיקה, במדעים ובהבנת הנקרא. הם משתווים למדינות הטובות בעולם. אותו מכון שעשה את הסקר הפריד בין החינוך החרדי לחינוך הכללי, שהוציא תוצאות גרועות, שלא לדבר על התוצאות הסביבתיות. 
       
       אמר את זה שר התרבות לשעבר, מתן וילנאי. הוא אמר: כשהבן שלי לא הולך ללמוד, הוא לא מפסיד יום לימודים, הוא מרוויח יום לימודים. מתן וילנאי אמר את הדברים הקשים האלה. אם שר, שהיה שר המדע ושר התרבות, אמר דבר כזה, מורי ורבותי, זו תנועת המטוטלת. מאז ועד היום לא הופקו שום לקחים. 
       
       תקציב עתק של למעלה מ-24 מיליארד שקל מושקע במערכת החינוך, והתוצאות עגומות. בוועדת החוץ והביטחון – אני מקווה שזה לא סוד – אמר אחד הנוכחים, שאם הוא היה במקום ראש המוסד, הוא היה מציין לו בצד בפנקס שאירן תופסת מקום ראשון בעולם במתמטיקה. 
       
       יש פה בעיה עם הפערים האיכותיים. שוב, אותו מכון מציין שהחינוך החרדי הוא חינוך מוצלח, הוא חינוך לערכים, הוא חינוך שמחנך את הילדים גם לידיעות, אבל בעיקר לערכים. 
       
       מורי ורבותי, זה מזכיר לי את הסיפור על העיר חלם. יום אחד נפל חלק מהמעקה של הגשר ליד העיר והמכוניות היו נופלות לתוך התהום. ישבו חכמי חלם כל הלילה והחליטו בסוף, שבמקום לתקן את הגשר, הם יבנו בית-חולים מתחת לאותו גשר. כל מכונית שהיתה נופלת, היתה נופלת ישר לחדר המיון. הבעיה היא לא חדר מיון מתחת לגשר. הבעיה היא לתקן את הגשר. הבעיה היא לחזור לחינוך השורשי. החינוך הזה קיים בעם ישראל זה 3,500 שנה, והוא רק מצליח. לעולם הוא לא נכשל. החינוך הזה שמר על עם ישראל אלפיים שנה בכל הגלויות. 
       
       כשנקבצו ובאו לכאן כל הגלויות, אמר דוד בן-גוריון, שאתמול היתה אזכרה במלאות 30 שנה למותו, משפט מזעזע, וההיסטוריה שופטת אותו על כך. בספרו "גורל וייעוד", בעמוד 146, הוא אמר כך: "הגלויות המתכנסות ובאות אלינו אינן מהוות עדיין עם אלא ערב-רב, אבק אדם". זה מה שאמר דוד בן-גוריון לפני 50 שנה. ואני אומר לדוד בן-גוריון, שהם היו עם מפואר והפכתם אותם לאבק אדם. התוצאות פה מוכיחות שהפכתם אותם לאבק אדם.
       
       מורי ורבותי, אנא, הצילו מה שעוד ניתן להציל. תחזרו לחינוך האמיתי, לחינוך האמיתי שאין בלתו. אין בלתו. הכול נכשל ב-50 שנה. יש תעודת ביטוח של 3,500 שנה, של הצלחות ורק הצלחות. אני מודה לך, אדוני היושב-ראש. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה. סגן שרת החינוך צבי הנדל, בבקשה. 
       
סגן שרת החינוך, התרבות והספורט צבי הנדל:
       
       אדוני היושב בראש, חברות וחברי הכנסת, אני חייב להגיד שאני אומנם מזדהה עם כל הדוברים, אבל יותר מכולם אני מזדהה עם מה שדיברו גפני ויצחק כהן, ידידי היקרים. לעתים יש רגעים בחיים שצריך לעצור קצת ולחשוב ברצינות ולדעת שאנחנו המבוגרים בועטים בערכים מאוד בסיסיים שלנו. אני לא מדבר עכשיו על לחזור בתשובה או לא לחזור בתשובה, או על כמה דפי גמרא נלמד, אלא על ערכים יהודיים בסיסיים שאנחנו מזלזלים בהם. אני זוכר אילו דיונים, איזה רעש, איזו המולה, אילו קטטות ומה היה בתקשורת כשאמרו שהחרדים רוצים לסתום את הפה לתקשורת ולא לאפשר איזה ערוץ של עירום. אחר כך, כשאנחנו רואים את התוצאות של כל הערוצים האלה, שהשפעתם גדולה אלף מונים מכל מערכות החינוך, אנחנו פתאום מזדעקים. 
       
       אכן, בשבועות האחרונים אנו עדים לגל גואה ועכור של התנהגויות סיכון מדאיגות של ילדים ונוער, שכוללות אלימות קשה, פשיעה, שתייה מופרזת של אלכוהול, עישון סמים, רולטות, הימורים, נהיגה פרועה ומסוכנת. אגב, בנושא הנהיגה - אנחנו לקראת סיום הכנה של חוק לספורט מוטורי, שעמלנו עליו שנה ארוכה, בתיאום עם כל משרדי הממשלה. אני מאוד מקווה שלפחות את התחרויות על הכבישים נוריד לתחרויות מסודרות. 
       
       נוסף על כל אלה, גם פגיעות מיניות קשות, והנתון החמור הנוסף הוא שיש ירידה בגיל הילדים המעורבים בכל ההתנהגויות הפסולות שדיברתי עליהן. גם אם הן היו קודם, הן היו בגילים מבוגרים יותר ובכמות קטנה יותר. 
       
       לכן, הטיפול וההתייחסות לבעיית האלימות צריכים להיות בקונטקסט רחב יותר, של תרבות הנוער בכלל, ועל זה דיברנו קודם. התנהגויות הסיכון של בני-הנוער קשורות בתרבות נוער שאנו, המבוגרים, הולכים ומתרחקים ממנה. התנהגויות אלה קשורות בחיפוש ריגושים, בניכור, בשעמום, בפריצת גבולות, בהשפעה ממקורות ידע שאינם בשליטתנו וכאלה שהם כן בשליטתנו: עולם הפרסום, האינטרנט, הטלוויזיה על שלל ערוציה. אני חרד מהיום שבו נתרגל לכתבות בעיתונים ואני חרד מהרגע שבו נתרגל לשמוע שילדים בני שמונה-תשע מעורבים בעבירות פשיעה וזה יעבור ליד האוזן, כמעט כמו תאונות הדרכים. 
       
       אני רוצה להבחין בין אלימות בתוך מוסדות החינוך לבין אלימות רחוב של בני-נוער, שדובר עליהן בדיונים די בערבוביה. האלימות במוסדות החינוך מטופלת באופן מערכתי ומקיף זה שלוש שנים. לעומת זאת, בהתמודדות עם אלימות הרחוב של בני-הנוער כתופעה, אנו נמצאים בתחילת הדרך. עם כניסת השרה לבנת לתפקידה, היא הציבה את נושא הטיפול באלימות במוסדות החינוך בראש סדר העדיפויות בכל רמות המערכת – מטה, מחוז, בתי-ספר, גני-ילדים. המלצות דוח מתן וילנאי, השר לשעבר, נלמדו וחלקן הגדול מיושם בפועל בשטח. במרבית בתי-הספר נעשית פעילות ממוקדת ליצירת אקלים בטוח ולצמצום האלימות. במחוזות פועלות ועדות מחוזיות, שמונו מטעם מנהל המחוז, ותפקידן לרכז את פעילות בתי-הספר במחוז. 
       
       בכמה יישובים נעשית פעילות משותפת עם משרד החינוך ועם גופים שונים ברשות לטיפול ממוקד באלימות, בסמים ובאלכוהול. לבתי-הספר הועברו תוכניות התערבות וחומרי עזר שונים להתמודדות עם תופעת האלימות, ונבנה כלי התערבות להתמודדות עם אירועי משבר של אלימות קשה בבתי-הספר. 
       
       אף שרמת האלימות במוסדות החינוך עדיין גבוהה, מדאיגה מאוד ואינה משביעה רצון, היא רחוקה מלהשביע רצון, אנחנו מתחילים לראות פירות למאמצים המושקעים בשלוש השנים האחרונות. בשני מחקרים גדולים שנעשו בתשס"ב, האחד מחקר ביוזמת המשרד, שנערך על-ידי פרופסור רמי בנבנישתי, והשני - המחקר הבין-לאומי, בניהולו של ד"ר יוסי הראל, אנו מוצאים ירידה במרבית הפרמטרים שבדקו את רמת האלימות בהשוואה לנתונים האחרונים, שנאספו בתשנ"ט. אנחנו רחוקים מלנוח על זרי הדפנה, אבל זה מאוד מעודד שכאשר עובדים חזק רואים תוצאות גם בטווחים קצרים וגם כשהחשיפה להמון כלי תקשורת ולאינטרנט הולכת וגדלה. 
       
       כשבודקים את הקשר בין רמות שונות של אלימות, אנו יודעים היום שאלימות מתונה, היינו קטטה, דחיפה וכדומה, קשורה במשתנים של אקלים בית-הספר. ככל שהאקלים בבית-הספר, האווירה חיובית ביותר, רמת האלימות בבית-הספר נמוכה יותר. לעומת זאת, כאשר מדברים על אלימות חמורה, כמו שימוש בסכינים, סחיטה, התעללות וכו', אנו יודעים שתופעות אלה קשורות לא רק באווירה בבית-הספר – הן קשורות פחות במשתנים של האקלים, והרבה יותר במשתנים של הפרט ובמאפיינים של הסביבה, המשפחה, הקהילה, הכלים השונים שנחשפים אליהם. 
       
       במקרים של אלימות חמורה הן בבתי-הספר והן ברחוב, צריכים כל הגורמים המעורבים - משרדי הממשלה, מערכות קהילה - לפעול יחד. אי-אפשר שגוף אחד יטפל, כי רק בשילוב ידיים של כל הכוחות האפשריים - רשות מקומית, משטרה, מוסדות חינוך, חינוך בלתי פורמלי - אפשר לעשות זאת. 
       
       דרושים פיקוח רב יותר של רשויות החוק, ריבוי של עובדי נוער ברחובות, הגברת המעורבות של ההורים בפיקוח על הילדים, יצירת מקומות בילוי מפוקחים, הגדלת המערך המסייע, איתור בני-נוער בסיכון והגברת האפשרויות לטיפול בהם, חיזוק טלוויזיה חינוכית מפוקחת, הגבלת טלוויזיה רבת הערוצים, גם אם זה לא הכי דמוקרטי. 
       
       אין לאף אחד מאתנו זכות להרים ידיים בנושא כאוב זה, כי כאשר אנחנו מדברים על הילדים שלנו, אנחנו מדברים על ההון האנושי, שהוא אוצר הטבע היחיד שלנו, על עתידה של החברה, על עתידה של המדינה.
       
       השאלה המהותית שצריכה להעסיק את המליאה היא איך גורמים לילדים ולנוער לבחור בהתנהגויות שהן לא הרסניות עבורם, וכיצד המערכות השונות, גם בתי-הספר, אבל גם ההורים, גם הקהילה, יכולים לשמור עליהם; כיצד מחזקים את ערכי היסוד של המשפחה, של החברה; כיצד חוזרים לאידיאולוגיה  ולפעילויות ציוניות בעלות משמעות ובלי מרכאות. רק אם כל הדברים האלה, אצל כל אחד מאתנו, אצל כל אבא ואמא בכל שכונה, יילקחו במלוא הרצינות, יש סיכוי שנגרום למהפך חיובי.
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה, אדוני סגן שרת החינוך צבי הנדל. עכשיו אני מזמין את סגן השר לביטחון פנים יעקב אדרי.
       
סגן השר לביטחון פנים יעקב אדרי:
       
       אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי הכנסת, ראשית אני מבקש להודות ליושב-ראש ולחברי הכנסת השותפים לדיון בנושא ההתמכרות להימורים והאלימות הגואה בקרב בני-הנוער. דיון זה חשוב ביותר לכלל החברה בישראל. המשרד לביטחון פנים רואה חשיבות רבה בקיום דיון זה במליאת הכנסת, במיוחד בימים שנושא זה עולה לסדר-היום הציבורי ומכה גלים, בימים שבהם כל מהדורת חדשות וכל כותרת בעיתון מזכירה את נושא ההתמכרות והעבריינות בקרב בני-הנוער. 
       
       רק היום שוב זעקו כותרות העיתונים על כך ש-12 נערים מאזור המרכז נחקרו בשל מעורבותם בהימורים לא חוקיים, ומכאן הדרך לאלימות ולפשיעה קצרה מאוד. 
       
       בשבת האחרונה היינו עדים גם למקרה מזעזע מאוד, שבמהלכו הותקף הנער מאור חנש והוא בן 16 בלבד. כל חטאו היה הוויכוח על חפיסת סיגריות. מאור מאושפז היום במצב אנוש בבית-החולים "אסף הרופא", לאחר שנדרס תחת גלגלי מכונית תוקפיו. יש סכנה לחייו, ובני משפחתו שוהים סביב מיטתו ומתפללים להחלמתו. ברצוני להודיע היום, שכל תוקפיו של מאור, צעירים גילאי 17 עד 19, נעצרו על-ידי משטרת ישראל, ובקרוב יוגשו נגדם כתבי אישום.
       
       האלימות היא תופעה מורכבת, המושפעת ישירות ובעקיפין ממכלול רחב של גורמים - חינוכיים, חברתיים, כלכליים, תרבותיים ועוד. נתוני המשטרה המתייחסים לפשיעת בני נוער בתשעת החודשים הראשונים לשנת 2003 מלמדים על עלייה והחמרה משמעותית במעורבות קטינים באלימות. 
       
       ברשותכם, אני חייב בכל זאת לתת כמה נתונים. אלימות גופנית של בני-נוער - עלייה של למעלה מ-4%. עבירות הקשורות לאלימות בכלל - עלייה של 8%. רבותי, בשנת 2002 מספר התיקים שנפתחו לבני-נוער בגין אלימות עמד על 10,536. כיום עומד המספר על 11,700 תיקים, ומתוכם 1,000 תיקים לילדים שגילם מתחת לגיל 12. אני מאוד מבקש שתשימו לב לנתון הזה. ל-1,000 ילדים מתחת לגיל 12 נפתחו תיקים. זה דבר מדהים. 
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       ל-1,000 ילדים מתחת לגיל 12?
       
סגן השר לביטחון פנים יעקב אדרי:
       
       כן, ויש גם בגיל שמעל זה. אלו נתונים מזעזעים, שחייבים לזעזע את כולנו. אני בכלל עשיתי גם בדיקה מה היו הנתונים לפני 20 שנה, 30 שנה. הדבר מדהים. אני חושב שכדאי לבדוק את הנושא לעומק ולראות באמת מה היו הסיבות להידרדרות במשך כל השנים.
       
        בעבירות של סמים, שבהן אני רואה קשר ישיר לאלימות, יש עלייה של 15%. בעבירות של רכוש - עלייה של 14%. בכל העבירות מכל הסוגים ביחד חלה עלייה של למעלה מ-11% במספר התיקים שנפתחו לקטינים. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       זה בעבירות שאתם פותחים תיקים, זאת אומרת שאתם חושפים אותן. כמה יש כאלה שאתם לא יודעים מהם?
       
סגן השר לביטחון פנים יעקב אדרי:
       
       צודק חבר הכנסת רוני בר-און, אני אגיע גם לזה. 
       
       מדובר בקטינים בגיל האחריות הפלילית, כלומר, ילדים מגיל 12 ומעלה. אלה הם רק מקצת המקרים שנחשפו, חבר הכנסת בר-און, וזה בקשר לדברים שלך. יש עוד אלפי מקרים שלא באו לידיעתנו ולידיעת הציבור. 
       
       ברצוני לציין כי הפתרון לעבריינות הנוער הוא פתרון מערכתי. אין פתרון אחד שאני מכיר או שמישהו יכול להצביע עליו. הוא חייב לשלב בתוכו את מערכת החינוך, היות שכולנו יודעים שהכול מתחיל ונגמר בחינוך, ושאר המערכות הקשורות למערכת החינוך. חייבים לחזור לערכים שהיו בעבר נחלת כולנו. אמר חבר הכנסת בר-און, אמר חבר הכנסת יצחק כהן, חייבים לחזור למורשת ולערכים שאפיינו בעבר את העם שלנו. גם על ההורים בבית לתרום את חלקם בחינוך הילדים, על כל המשתמע מזה. אני מסכים עם הדברים שנאמרו כאן, ואפשר להוסיף כהנה וכהנה.
       
       ואשר לנגע ההימורים, הרי תופעה זו בקרב בני-הנוער ידועה ומוכרת למשטרה זה שנים רבות. מדובר בחלק מתופעה רחבה יותר של שוק הימורים פורח, אשר יש לו ביקוש רב בקרב קבוצות אוכלוסייה רבות. בני-הנוער נחשפים לתופעות ההימורים המתרחבות באמצעות העיתונות, הטלוויזיה, הפרסומות ועוד. ההימורים מצויים כיום בכל אמצעי התקשורת: אינטרנט, תקשורת סלולרית, כבלים ועוד, ובכך הופכים את ההימורים לפעולה זמינה לכל נער בכל בית ובכל כיתה בבית-הספר.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       גם בעבירות  של שימוש וסחר בסמים וגם בעבירות של הימורים לא חוקיים, אלו עבירות שגם לעבריין, אבל גם לקורבן אין עניין שהן ייחשפו. כנ"ל גם בעבירות אלימות בבתי-ספר - הנהלות בתי-הספר לא רוצות להזמין משטרה.
       
סגן השר לביטחון פנים יעקב אדרי:
       
       הן סוגרות את זה בפנים, נכון. 
       

רוני בר-און (הליכוד):
       
       האם אתם יודעים כמה אתם לא יודעים?
       
סגן השר לביטחון פנים יעקב אדרי:
       
       אני שמח להגיד לחבר הכנסת רוני בר-און, שבתחום מערכת החינוך כבר יש פתיחות. פעם באמת הכול היה נסגר בפנים, כמו שפעם הכול היה נגמר בקיבוצים בפנים - לא יוצאים החוצה. אצלנו אין דבר כזה; יש בבית-הספר השני, של השכן, לא אצלנו. אני חושב שהיום יש פתיחות. יש גם הוראות של משרד החינוך, שמחייבות לדווח למשטרה על אלימות, על עבריינות מכל סוג שהוא. אני חושב שבעניין הזה כן התקדמנו. 
       
גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       שוטר מגיע פעם בשבוע לבית-ספר. זאת תוכנית של משטרת ישראל בעבודה עם בתי-הספר. 
       
סגן השר לביטחון פנים יעקב אדרי:
       
       לצערי הרב, לא לכל בתי-הספר מגיעים. יש מנהלים שמוותרים על העניין הזה. אני מקווה שלאט לאט כולם יבינו שחשוב לכולם ששוטר שיבקר אחת לשבוע בבית-הספר. 

נסים זאב (ש"ס):
       
       שופטים ושוטרים תיתן לך בכל שעריך.

סגן השר לביטחון פנים יעקב אדרי:
       
       נכון, זה נאמר בפרשת שופטים. 
       
       יש סכנה בהימורים, שכן הם מופעלים על-ידי עבריינים מסוכנים שיפעלו בכל דרך לממש את החובות שצוברים בני-הנוער במקומות ההימורים. חשוב לומר גם, שעבירות רכוש רבות מבוצעות בגלל חובות שצוברים בני-נוער למפעילי אינטרנט-קפה ולבעלי מכונות מזל הממוקמות בקיוסקים ובמועדונים. אתרי ההימורים מהווים גם מקור לשימוש בסמים והתחברות לעבריינים. זהו שילוב מסוכן.
       
       בחודשים ינואר עד אוקטובר 2003 נפתחו 25 תיקים נגד בני-נוער שעסקו במשחקים אסורים ובהימורים, זאת לעומת שמונה תיקים בלבד בשנת 2002. אני חושב שהמגמה ברורה. יש עלייה לכל אורך הדרך.
       
       כאמור, המשטרה עושה רבות בתחומים אלו. הנושאים הוכרזו כיעד מחוזי על-ידי כל מפקדי המחוזות של משטרת ישראל. המשמעות היא, שכל שוטר ברמת התחנה, המרחב והמחוז נותן דגש מיוחד לנושא.
       
       ואשר למניעת עבריינות נוער, משטרת ישראל פועלת בשיתוף פעולה עם משרד החינוך והרשויות המקומיות על-ידי הפעלת מודל בית-ספר בטוח, שעיקרו יצירת אקלים דוחה עבריינות בבית-הספר ויישום מודל זה בשילוב הורים, תלמידים, מורים וגורמים בקהילה.
       
       המשטרה והרשויות המקומיות הביאו להקמתן של ועדות בין-משרדיות הנקראות אס"א – אלימות, סמים ואלכוהול - ופעילותן באה לידי ביטוי בשילוב גורמי המשטרה ומציל"ה – מועצה ציבורית לצמצום העבריינות בישראל - ברמה היישובית, במתן מענה בשטח לתחום זה.  
       
       המשטרה פועלת בתחומים נוספים: בתחום האכיפה – פיזור מקסימלי של שוטרים ובלשי נוער במקומות מועדים, כגון מועדונים, מגרשי ספורט, שטח בתי-ספר ועוד. כמו כן הוכשרו חוקרי נוער ומונו רכזי מודיעין בתחנות. בתחום החקירה והתביעה משתדלת המשטרה לאתר את מי שעובר על החוק ולהביאו לדין מיידי, כל זאת במגמה למזער את האלימות בקרב בני-הנוער.
       
       עלינו להקדיש את מירב הסיוע וההסברה בתוך בתי-הספר, עם שימת דגש על חשיבות כבוד האדם והזולת. אין לי כל ספק כי משרד החינוך עושה כמיטב יכולתו בנושא חשוב זה, אך זה עדיין לא מספיק. בנוסף יש להביא להכשרת מורים, יועצים, מרכזים ועובדים סוציאליים, אשר יאתרו סממני אלימות ויטפלו בהם באופן הרצוי והנכון.
       
       שוב צודק חבר הכנסת רוני בר-און בדבריו בנושא הענישה בבתי-הספר. אני פונה למערכת בתי-המשפט על מנת למצות את הדין עם העבריינים הקשים והאלימים אשר מסכנים את ילדינו יום-יום. רק ענישה מרתיעה יחד עם כל הטיפול המערכתי יביאו לריסון ולצמצום העבריינות בקרב הנוער. חייבים גם לקבוע בכמה נושאים עונשי מינימום, וראוי שהכנסת תיתן דעתה על כך. 
       
       לסיום, אני רוצה לשוב ולומר, כי נושא הטיפול בעבריינות נוער אינו רק בתחום טיפולה של משטרת ישראל, אלא מחייב התגייסות ושיתוף פעולה של כל הגורמים העוסקים בנושא זה: החינוך, הרווחה, האכיפה ומערכת בתי-המשפט. למען עתיד ילדינו, בואו נירתם כולנו  לנושא חשוב זה. תודה רבה לכולם.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה לסגן השר לביטחון פנים יעקב אדרי. 
       
       חברי הכנסת, סיימנו את הדיון בנושא התמכרות להימורים והאלימות בקרב בני-הנוער. לפנינו הצעות סיכום לדיון מטעם סיעות שונות. חברת הכנסת רוחמה אברהם תקרא הצעת סיכום מטעם הסיעות ליכוד, העבודה, מפד"ל והאיחוד הלאומי. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, יש סיבה לכך שסיעת שינוי לא נמצאת בדיון על אלימות בני-הנוער?

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       הם לא מדווחים.

אלי אפללו (הליכוד):
       
	הם מתפללים ערבית...

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, זו הצעת הסיכום: 
       
       הכנסת מגנה את כל מעשי האלימות בקרב בני-הנוער, ההולכים וגוברים בתקופה האחרונה. 
       
       הכנסת תפעל למען אינטגרציה מקסימלית בין כל זרועות הממשלה, כדי לפעול באופן אפקטיבי נגד תופעת האלימות בקרב בני-הנוער.
       
       על מערכת החינוך מוטל התפקיד החשוב לחנך את הנוער להוקעת האלימות על כל גווניה וסוגיה.
       
       הכנסת קוראת לרשויות אכיפת החוק להעלות את מניעת האלימות בקרב בני נוער לראש סדר העדיפויות שלהן.
       
       הכנסת קוראת לאמצעי התקשורת ההמוניים לפעול באופן שימזער ככל הניתן חשיפה של בני נוער לאלימות ולמסרים אלימים.  תודה רבה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       מטעם סיעות ש"ס ויהדות התורה - הצעת סיכום לחבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן (ש"ס):
       
       הצעת סיכום של סיעות ש"ס ויהדות התורה: 
       
       אנו פונים לשרת החינוך, האמונה על חינוכו ועיצובו של הנוער שלנו, לקחת על עצמה כמשימה ראשונה במעלה להכין רפורמה מעמיקה בערכים בחינוך. יש כאן בעיה מבנית קשה, שצריך לטפל בה ומייד. לא בשמים היא ולא מעבר לים. בפיך ובלבבך לעשותו.
       
       התוצאות של הסקר הבין-לאומי מוכיחות, שהחינוך התורני ברוח ישראל סבא הוא החינוך האמיתי שנמשך למעלה מ-3,500 שנה, הוא החינוך לערכים יהודיים אמיתיים. הוא החינוך ששמר על עם ישראל אלפיים שנה בגלות, הוא החינוך שישמור על עם ישראל בתור אומה כאור לגויים. כמאמר רבי סעדיה גאון: אומתנו אינה אומה אלא בתורתה.  תודה רבה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       הצעת סיכום של סיעת רע"ם יביא חבר הכנסת דהאמשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעה לסיכום הדיון מטעם סיעת רע"ם:  
       
       1. הכנסת קוראת לממשלה למלא אחר אחריותה בכל מה שנוגע לבעיות הנוער והאלימות הגואה, ורואה בכך תוצאה ישירה של מדיניות כלכלית בלתי אחראית ובלתי מאוזנת, אשר מרוששת את השכבות החלשות מול העשרת האליטות ובעלי ההון.
       
       2. הכנסת רואה באלימות הגואה ובעבריינות הפושה בבני-הנוער, בעיקר ובמיוחד בבני השכבות החלשות, סימפטום ותוצאה ישירה של ההזנחה והעוני והמצב החברתי הקשה. 
       
       3. הכנסת קוראת  לממשלה לתת תשומת לב מיוחדת לפשע הגזענות, ולתת תשומת לב מיוחדת לבני-הנוער בציבור הערבי, שכן ידוע כי ציבור זה הוא הסובל המוביל בכל מה שקשור לעוני ולהזנחה חברתית ולמדיניות כלכלית בלתי מאוזנת הטעונה תיקון ומהר. תודה רבה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה.  הצעת סיכום מטעם סיעת בל"ד יביא חבר הכנסת ואסל טאהא.

גדעון סער (הליכוד):
       
       צריך לקרוא קודם לסיעה גדולה ואחר כך לקטנה: סיעת בל"ד היא בת שלושה חברים וסיעת רע"ם בת שני חברים. 

ואסל טאהא (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת סיעת בל"ד לסיכום הדיון בנושא האלימות בקרב בני-הנוער: 
       
       א. הכנסת מביעה דאגה עמוקה נוכח התגברות גילויי האלימות ותופעותיה בחברה הישראלית.
       
       ב. הכנסת מדגישה את הקשר בין התגברות האלימות לבין התרחבות הפערים החברתיים והתפשטות ערכים של חוסר סובלנות בחברה הישראלית.
       
       ג. הכנסת קוראת לממשלה להגביר את המודעות בקרב הציבור, בבתי-הספר ואצל ההורים לסכנה הטמונה בהתגברות האלימות בקרב בני-הנוער ולחשיבות אכיפת החוק נגד אלימות.
        
       ד. הכנסת קוראת לממשלה להכין תוכנית חינוכית כוללת, שתופעל בבתי-הספר ושתביא להגברת המודעות בקרב התלמידים ובני-הנוער לבעיה זו.
       
       ה. הכנסת קוראת לממשלה ולמשרדים הממשלתיים הנוגעים בדבר שלא להתעלם מהקשר שבין המצב החברתי-הכלכלי לבין התגברות האלימות ולפעול להקצאת התקציבים הדרושים למען מיגור תופעה זו.  
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       תודה רבה. 
       
       חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה. ההצבעה הראשונה תהיה על הצעת הסיכום של סיעת בל"ד. בבקשה.
       
הצבעה 
       
בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ואסל טאהא - 4
נגד - 6
נמנעים - 1
הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ואסל טאהא לא נתקבלה. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       ארבעה בעד, שישה נגד ונמנע אחד. הצעת הסיכום לא עברה. 
       
       אנחנו עוברים להצבעה על הצעת הסיכום של סיעת רע"ם.
       
הצבעה 
       
בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה - 4
נגד - 11
נמנעים - אין
הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה לא נתקבלה.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       - - -  נגד האלימות, נגד הפשע, בני נוער - - - 
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אבל אתם זה הפשע, ואתה מבקר את הפושעים בכלא - - - 
       
קריאות:
       
       - - - 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
	ארבעה בעד, 11 נגד ואין נמנעים. הצעת הסיכום לא התקבלה. 

	אנחנו עוברים להצבעה על הצעת הסיכום של סיעות ש"ס ויהדות התורה. בבקשה.

הצבעה 

בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת יצחק כהן - 10
נגד - 3
נמנעים - 1
הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת יצחק כהן נתקבלה. 

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       עשרה בעד, שלושה נגד ונמנע אחד. הצעת הסיכום התקבלה. 
       
       אנחנו עוברים להצבעה על הצעת הסיכום של סיעות הליכוד, העבודה, המפד"ל והאיחוד הלאומי.
       
הצבעה 
       
בעד הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת רוחמה אברהם - 14
נגד - 2
נמנעים - אין
הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת רוחמה אברהם נתקבלה.

היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       14 בעד, שני מתנגדים ואין נמנעים. הצעת הסיכום התקבלה.
        
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מקווה שמכל ההצעות  האלה לפחות  מסומם אחד ייגמל. 
       
היו"ר מיכאל נודלמן:
       
       חברי הכנסת, תם סדר-היום. הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ח' בכסליו התשס"ד, 3 בדצמבר 2003, בשעה 11:00. ישיבת הכנסת נעולה. 
       
       
       
       הישיבה ננעלה בשעה 20:54.
       
     
עמוד 106 מתוך 107

