﻿       
       חוברת ב'
       ישיבה ז'
       
       
       
       
       
הישיבה השביעית של הכנסת השש-עשרה
יום חמישי, כ"ה באדר א' התשס"ג (27 בפברואר 2003)
ירושלים, הכנסת, שעה 16:32



בחירת סגנים ליושב-ראש הכנסת
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היום יום חמישי, כ"ה באדר א' התשס"ג, 27 בחודש פברואר 2003. אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

מזכיר הכנסת אריה האן:

	אני מבקש מחברי הכנסת ומהקהל לקום.

       כבוד הנשיא!

(חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.)

מזכיר הכנסת אריה האן:

	בבקשה לשבת.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, הסעיף הראשון על סדר-היום, למרות חגיגיות הישיבה, בחירת סגנים זמניים ליושב-ראש הכנסת. יציג את ההמלצה של הוועדה המסדרת יושב-ראש הוועדה המסדרת. בבקשה. 

גדעון סער (יו"ר הוועדה המסדרת):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הוועדה המסדרת מציעה לכנסת לבחור את חברי הכנסת אברהם הירשזון ואלי בן-מנחם לסגנים זמניים ליושב-ראש הכנסת. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ובכן, רבותי חברי הכנסת, ההצעה היא למנות סגני יושב-ראש זמניים שיאפשרו לי לנהל את הישיבות עד בחירת הנשיאות של הכנסת – שבעה סגנים שיהיו סגנים קבועים – את החברים אברהם הירשזון ואלי  בן-מנחם. 
       
       מי בעד ההצעה - ירים את ידו. מי נגד? מי נמנע?
       
הצבעה
       
בעד הצעת הוועדה המסדרת - רוב
נגד - מיעוט
הצעת הוועדה המסדרת לבחור את חברי הכנסת אברהם הירשזון ואלי בן-מנחם 
לסגנים זמניים ליושב-ראש הכנסת נתקבלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני קובע שבהצבעתם של רוב חברי הכנסת נבחרו חברי הכנסת אברהם הירשזון ואלי בן-מנחם לשמש סגנים ליושב-ראש, וכבר היום הם יעזרו לי בניהול הישיבה. 
       
       


הודעת ראש הממשלה על ביטול המשרד לשיתוף פעולה אזורי,
על חלוקת משרד המדע, התרבות והספורט
ועל העברת חלק מסמכויות שר המדע, התרבות והספורט לשרת החינוך
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הסעיף השני על סדר-היום: הודעת הממשלה על החלטת ראש הממשלה לבטל את המשרד לשיתוף פעולה אזורי ולחלק את משרד המדע, התרבות והספורט, וגם על העברת חלק מסמכויות שר המדע, התרבות והספורט לשרת החינוך, בהתאם לסעיף 39(ב) לחוק-יסוד: הממשלה. יציג את מכלול השינויים בסעיפים ב' וג' בסדר-היום השר דני נוה.
       
         רבותי, החברים, אני מוכן לתהות, אבל לא זמן ממושך מדי. 
       
קריאה:
       
       - - -
       
שר  האוצר סילבן שלום:
       
       מאחר שחייבים לעשות את זה לפני הצגת הממשלה בהרכב החדש שלה, הדבר הזה מחויב בדרך הזאת. דרך אגב, נושא אחד טעון הודעה ואחד טעון אישור הכנסת, ולכן צריך לעשות את זה בנפרד. 
       
       אדוני היושב-ראש, בהתאם לסעיף 39(א)(5) לחוק-יסוד: הממשלה, מבקש ראש הממשלה להודיע לכנסת על החלטתו כדלהלן: לבטל את המשרד לשיתוף פעולה אזורי; לחלק את משרד המדע, התרבות והספורט, באופן שתחומי התרבות והספורט יועברו למשרד החינוך, אשר ייקרא  משרד החינוך, התרבות והספורט, ותחום המדע יישאר במשרד המדע, התרבות והספורט, אשר ייקרא משרד המדע והטכנולוגיה.
       
       בהתאם להוראות סעיף 39(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, אני מבקש להביא לאישור הכנסת את החלטת ראש הממשלה להעביר סמכויות הקבועות בחוק, כדלהלן: א. לשר החינוך יועברו סמכויות שר המדע, התרבות והספורט, על-פי החוקים הבאים: חוק המוסד העליון ללשון העברית, התשי"ג-1953; חוק רישוי עסקים, התשכ"ח-1968; חוק האזרחים הוותיקים, התש"ן-1989; פקודת זכות יוצרים; חוק הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו, התשנ"ו-1996; חוק הרשות הלאומית לתרבות היידיש, התשנ"ו-1996; חוק הקולנוע, התשנ"ט-1999; חוק הצלילה הספורטיבית, התשל"ט-1979; חוק להסדר ההימורים בספורט, התשכ"ז-1967; חוק מכוני כושר (רישוי ופיקוח), התשנ"ד-1994; חוק הספורט, התשמ"ח-1988; חוק המוזיאונים, התשמ"ג-1983; חוק הארכיונים, התשט"ו-1955; חוק יד בן-צבי, התשכ"ט-1969; חוק דוד בן-גוריון, התשל"ז-1976; חוק הספריות הציבוריות, התשל"ה-1975; חוק המרכז הישראלי לקידום תרבות האדם, התשי"ט-1958.
       
       ראש הממשלה מודיע כי בכוונתו להגיש לכנסת הצעות חוק לעריכת תיקונים לחוקים ככל שיתחייבו מהעברת שטחי הפעולה, חלוקת המשרדים, שינוי תפקידי השרים והעברת הסמכויות. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לשר האוצר סילבן שלום. הדיון בהודעתו יתקיים כדיון משולב עם הצגת הממשלה. 

	



כינון הממשלה והרכבה
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כבוד נשיא המדינה והגברת גילה קצב, אדוני ראש הממשלה אריאל שרון ואורחיו, חברי חברי הממשלה היוצאים, חברי הממשלה הנכנסים ובני משפחותיהם, חברי הכנסת, זקן הסגל הדיפלומטי, חברי הכנסת לשעבר, בפתח דברי ברצוני לברך אותך, ראש הממשלה, לרגל יום הולדתך ה=75 שחל אתמול, עד מאה ועשרים. 

       עברת בחייך מבחנים קשים, היית מבוני הארץ והגנת בגופך באומץ על קיומה, ועתה - אתה הוא מנהיגה. עם תחילת תקופת כהונתך השנייה כראש ממשלה בישראל, הממשלה ה=30, ולרגל השבעת הממשלה, שלוחה לך ברכתי וברכת הכנסת. מפאת כובד האחריות שנטלת, אנו מלווים אותך בתפילה חרישית: החונן לאדם דעת, הוא גם יחונן אותך ואת שריך בינה, להבחין בין הרצוי לבין האפשרי. אנו מלווים אותך בתקווה ובביטחון שתדע להנהיג את העם והמדינה בימי המבחן העומדים בפנינו. 
       
       אנו כולנו מתייסרים בבעיות רבות והרות גורל. עליך, אדוני ראש הממשלה, ועל חברי הממשלה, יהיה להתמודד עם אתגר השמירה על ביטחון חיינו, לחלץ את העם מהמצוקה הכלכלית, למנוע פלגנות בתוכנו ולחזק את הלכידות החברתית. אני מאחל לך ולעמיתיך השרים ולכולנו, שתצליחו בשליחותכם ותניחו נדבך לבניין שלום עם שכנינו, מתוך עמידה על האינטרסים החיוניים לקיומנו כאן ולחוסנה של מדינת ישראל.
       
       ואחתום בדבריו של דניאל איש חמודות: שלום לך, חזק וחזק. 
       
       רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להזמין את ראש הממשלה הנבחר, על מנת להציג את ממשלתו החדשה.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       כבוד נשיא המדינה והגברת קצב, אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אורחים, מכובדי כולם, חברות וחברי הכנסת, בראש ובראשונה אני מבקש להביע שוב מעומק הלב את תודתי והערכתי לציבור הגדול של אזרחי ישראל שנתנו בי ובתנועת הליכוד שבראשותי את אמונם.

יצחק כהן (ש"ס):
       
       הציבור הספרדי.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       זו היתה הבעת אמון יוצאת דופן ומחייבת מאוד, דווקא על רקע קשיי התקופה הזאת, מצוקותיה ואתגריה. אני מוקיר זאת מאוד ומכיר תודה אישית לכל האזרחים שהעניקו את הייצוג הרחב ביותר בכנסת  השש-עשרה לתנועה ולדרך שיש לי הכבוד להוביל. 
       
       בה בעת, ברצוני להביע הערכה כנה גם לכל אותם אזרחים שהשתתפו בהליך הדמוקרטי החופשי והצביעו למפלגות אחרות על-פי צו מצפונם. אני רואה עצמי מחויב לא לתנועתי בלבד ולא למפלגות המרכיבות את הקואליציה, כי אם לאזרחי המדינה כולה. הממשלה שאני מציג היום תשרת את העם כולו. טובת המדינה, טובת הכלל היא שתנחה אותנו, היא בלבד תהיה לנגד עינינו.
       
       אלה היו שנתיים לא קלות. מדינת ישראל ועם ישראל עמדו מול גלי טרור אכזרי. הטרור לא הכריע את עם ישראל ולא יוכל להכריעו. זהו עם עתיק יומין וחזק, עם גדול בכוח הרוח, עם שלמד מחדש במאה האחרונה את חשיבותן של הזכות והחובה להגן על עצמו בכוחות עצמו. זהו עם שחזר לשפתו הקדומה ולמולדתו ההיסטורית, ותקע באדמתה יתד איתנה, יתד שלא תיעקר עוד לעולם; נאמן תמיד לציווי המלאך ליעקב אבינו כשעבר את מעבר יבוק בדרכו מחרן לארץ-ישראל: "לא יעקב יאמר עוד שמך, כי אם ישראל, כי שרית עם אלהים ועם אנשים, ותוכל". זה גורלו וזו תעודתו של עמנו מאז ומעולם: לשרות – ולשרוד, להתמודד – ולהתגבר, להילחם – ולנצח; לעמוד במבחנים קשים מידי אדם ומידי שמים, ששום עם אחר לא עמד בהם, ולצאת מהם מחוזק ברוח ובמעש.
       
       אין לי דבר יקר יותר מאמונו של העם הזה, ואעשה הכול כדי להצדיקו ולהתמודד בהצלחה עם האתגרים המורכבים שלפנינו.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       כבר איבדת את אמון העם.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, חבר הכנסת גפני אמר את אשר אמר; לא צריך לעזור לו, אם מישהו חושב שהוא הפריע.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       מה זה, אי-אפשר לפתוח את הפה?

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       במהלך מערכת הבחירות ואחריה הבטחתי לעשות הכול כדי להקים ממשלת אחדות רחבה ככל שניתן. חשבתי תמיד, ואני סבור כך גם ובעיקר היום, כי המצב הביטחוני והכלכלי, האתגרים בזירה המדינית והצורך לאחות את השסעים בין חלקי ציבור שונים - כל אלה מחייבים אחדות. בהתאם לגישה זו וכפי שהבטחתי, פניתי לאחר הבחירות לכל המפלגות הציוניות, והצעתי לכולן לקיים ניסיון לשותפות במבחנים הקשים ובהכרעות ההיסטוריות שיהיו מנת חלקנו בשנים הקרובות. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       רק לא - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרוש, שמענו, תודה.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       בהתאם לגישה זו, לא הסכמתי במהלך המשא-ומתן הקואליציוני לשום פסילה של אדם או של סיעה, כשם שלא הסכמתי לכך בעבר. צר לי על כך שמפלגת העבודה החליטה להימנע אפילו מקיום משא-ומתן של ממש להצטרפות לממשלתי.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       היא צדקה, היא לא רצתה - - -

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       במהלך המשא-ומתן נעשה ניסיון כן וחשוב לברר בעיות מרכזיות בחיי המדינה ואזרחיה, במגמה לאתר הסכמות ולפרוץ דרכים חדשות. בעקבות מאמץ זה שעשינו כולנו, חברו יחד לממשלה החדשה כוחות שונים בעלי השקפת עולם שונה.
       
       במהלך השיחות להרכבת הממשלה נעשו מאמצים גדולים למצוא מכנה משותף ולגשר על פערים בסוגיות של דת ומדינה, בנושא המדיני, בנושאים הנוגעים לאופיו של המשטר בישראל ובנושאים שונים אחרים. 
       
       אני רואה חשיבות לאומית ממדרגה ראשונה ברצון וביכולת שגילו המפלגות שחברו להקמת הממשלה החדשה למצוא את המאחד, את המשותף ולגשר על מה שאינו מוסכם. כך, למשל, חובתנו היתה למצוא פתרונות הוגנים ומאוזנים לבעייתם של אזרחים רבים שאינם יכולים להינשא ולהתגרש על-פי ההלכה. מדובר באזרחים רבים ובהם חיילים משוחררים מהטובים והאמיצים שבחיילינו.

נסים זאב (ש"ס):
       
       למה אתה מטעה את הציבור, כל מה שנאמר פה הוא שקר.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת נסים זאב,  אמרת, ראש הממשלה שמע וזה מספיק.

נסים זאב (ש"ס):

- - -   
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מספיק.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):

	- - -    

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טיבי, לך יש שיטה חדשה, אתה לא פונה לנואם, אתה מדבר עם חבריך.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
- - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, מספיק ודי.  ראש  הממשלה, בבקשה.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       הנוסחה שגובשה אינה פוגעת במסלול הקבוע למי שיכול להינשא על-פי ההלכה. היא אמורה לפתור את בעייתם של רבים שאינם יכולים לעשות כן. אני מאמין, שאין מדינה, קל וחומר מדינה יהודית, שיכולה לקבל מצב שבו אזרחיה אינם יכולים להינשא בארצם על-פי דין כלשהו.
       
       אם נתמיד בגישה אחראית זאת, נוכל להוביל יחד את מדינת ישראל להישגים חשובים ולאווירה אחרת בחיים הציבוריים.

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       את כל זה היה לנו עד עכשיו.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אף צד לשיחות הקואליציוניות לא קיבל את כל מבוקשו - - 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       מה עם המדינה הפלסטינית?

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       - - ומשום כך כל השותפות יצאו כשידן על העליונה - - - 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       לראשונה הופר הסטטוס-קוו.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברי הכנסת, אני לא רוצה לקרוא חברים לסדר בישיבה חגיגית זו, אבל אם לא תהיה ברירה, אעשה זאת. זה יקרה מהר מאוד.

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       לראשונה הופר הסטטוס-קוו.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרוש, חמישה נבחרתם, ואתה נוטל את כל הקבין של הדיבור.

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
	- - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מספיק, חבר הכנסת פרוש.

זאב בוים (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, תקרא אותו לסדר.

קריאות:

	אוהו, אוהו.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברי הכנסת, תודה רבה. אדוני ראש הממשלה.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       משום כך, כל השותפות יצאו כשידן על העליונה, בהבינן שהפשרה היא הכרחית ורצויה.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       רק  הציבור אכל אותה.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       הם גילו אחריות לאומית ובגרות. נפעל יחד כדי לשמר אותה רוח גם בעתיד, רוח של דיאלוג מתמיד בין ציבורים, בניסיון להגיע להסכמות במקום לנסות להכריע איש את רעהו בכל עניין.
       
       חברי הכנסת, משימתה הראשונה של הממשלה החדשה בראשותי תהיה התמודדות עם המצב הכלכלי, מתוך ניסיון לשמור על היציבות במשק ולהחזיר אותו לפסים של צמיחה ושגשוג.

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       לגזול את פת הלחם של עניי ישראל, זו לא כלכלה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אני מאמין שבין מרכיבי הממשלה קיים מכנה משותף ואף יותר מכך, הן בראיית חשיבות ההתמודדות הזאת, וגם באשר לדרך הכלכלית שיש ללכת בה.
       
       מצב המשק שהושפע בשנים האחרונות הן ממצב הכלכלה העולמית והן ממערכת הטרור נגדנו, מחייב קבלת החלטות קשות וכואבות לכולנו. כולנו נצטרך להירתם למאמץ הזה. כל אחד יידרש לוותר ולהתפשר. אני משוכנע כי בשיתוף פעולה נכון של כולנו - הממשלה, ההסתדרות, העובדים והמעסיקים – ניתן להוציא את המשק מהמיתון ולהעלותו על פסים של צמיחה.
       
       זה לא יהיה קל. זאת לא ממשלה שנבחרה כדי לקבל החלטות קלות.

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       מה עם ביבי?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרוש, בפעם הבאה זו תהיה אזהרה.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       כישלונה של מערכת הטרור שנוהלה נגד ישראל צפוי לפתוח את השער לתהליך מדיני אחראי, המיוסד על ההסכמה לפתרון הסכסוך בדרכי שלום, על נחישות שלא לוותר על ביטחון ישראל ואזרחיה ועל הדדיות בקיום התחייבויות מדיניות.
       
       בנאומי בכנס הרצלייה בחודש דצמבר האחרון, פירטתי את המתווה לתהליך מדיני אחראי כזה. בשיחותי עם נשיא ארצות-הברית ג'ורג' בוש ובכירי ממשלו הגענו להבנה לגבי התנאים הנדרשים לפתיחת תהליך מדיני, וכך גם לגבי הצורך במתווה שלבי לפתרון הסכסוך ארוך השנים והמורכב בינינו לבין הפלסטינים.

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       שיוביל למה?

זהבה גלאון (מרצ):
       
- - -

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       טרם חזרה למסלול המדיני יש צורך בהפסקת הטרור וההסתה, בביצוע רפורמות עמוקות ברשות הפלסטינית ובהחלפת ההנהגה הנוכחית של הרשות הפלסטינית. תהליך מדיני שיוביל לשלום של אמת צריך להיות מבוסס על לימוד הלקחים מכישלון המתווה המדיני שנוסה בעשור הקודם.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       בשביל השלום צריך להחליף אותך קודם כול.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת ברכה, תודה רבה.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       עם ישראל הוא עם שוחר שלום, ואני משוכנע כי עבור שלום אמיתי יש נכונות לפשרות כואבות.

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       העם שוחר שלום, לא ראש הממשלה. 

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       ראש הממשלה מחפש מלחמה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שמעו מה אמרת, חבר הכנסת מח'ול.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       סוגיית הקמתה של מדינה פלסטינית בתנאים מגבילים בהקשר של תהליך מדיני שנויה במחלוקת בין גורמים בקואליציה.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       מדינה בגודל של הרצלייה.

ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       הבהרתי את עמדתי בנושא זה פעמים רבות בעבר. הודעתי גם, והדבר נכלל גם בקווי היסוד ובהסכמים הקואליציוניים, כי לפני משא-ומתן מעשי על הסדר מדיני, היה ויכלול הקמת מדינה פלסטינית, יובא הנושא לדיון והכרעה בממשלה.
       
       החודש לפני 33 שנים נפטר המשורר נתן אלתרמן, זיכרונו לברכה. לנוכח ההתפתחויות בארץ ובאזור, כדאי לשים לב למה שכתב באחד משיריו: "כדי שאותו השלום בקומו, לא יבשיל מלחמה חדשה בשקט, יש הכרח שיהיה השלום בעצמו מלחמה בלתי פוסקת, מלחמה נגד כל השלמה ומורך, נגד כל עיוות דין של יחיד ועם, ואפילו שמירת השלום לעת צורך, משומרי השלום בעצמם".
       
       כל הסדר מדיני שיושג בעתיד צריך להבטיח את האינטרסים ההיסטוריים, הביטחוניים והאסטרטגיים של ישראל, ובראשם ויתור פלסטיני על התביעה המופרכת המכונה "זכות השיבה", להחדרת המוני פלסטינים לתוככי ישראל; קיומם של אזורי ביטחון וחיץ ושמירה על שלמותה ואחדותה של בירת ישראל, ירושלים.
       
       הממשלה בראשותי תפעל לפריצת דרך בנושאים חשובים נוספים בחיי המדינה. היעד המרכזי והחשוב ביותר של הממשלה החדשה יהיה עלייה גדולה לישראל. העלייה היא נשמת אפה של הציונות, העלייה היא המנוע הכלכלי של המשק. חיוני לפרוץ לאופקים חדשים בתחום זה, וניתן לעשות זאת.

       נפעל לחיזוק המפעל ההתיישבותי החלוצי בכל חלקי הארץ. ירושלים בירת ישראל המאוחדת והבלתי-מחולקת תעמוד לנגד עינינו. נפעל להרחבתה של העיר, לפיתוחה ולהדגשת מרכזיותה בחייו של כל יהודי בארץ ובתפוצות. 
       
       אני חוזר כאן על השבועה שנשבעתי בנאום השבעתי הקודם, שנשבעו כל ראשי ממשלות ישראל בנאומי השבעתם, ובהם ראש הממשלה המנוח יצחק רבין, זיכרונו לברכה. "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני. תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי, אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי".
       
       נפעל כדי להשלים חוקה לישראל בהסכמה - - 

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       חוקת התורה. אין חוקה אחרת בעולם.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       - - באמצעות חקיקת חוקי-היסוד החסרים: חוק-יסוד המעגן את זהותה של ישראל כמדינה יהודית ואת הסמלים הלאומיים שלה; חוקי-יסוד המשלימים את זכויות הפרט, כגון חופש הביטוי וההתאגדות, את הזכויות במשפט, את הזכויות החברתיות ועוד. מלאכת השלמת החוקה חייבת להתבסס על הסכמה ציבורית ופוליטית רחבה ולא באופן כוחני. אני מאמין כי ניתן לעשות זאת אם מביאים בחשבון את האינטרסים והרגישויות של ציבורים שונים. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אי-אפשר בלי החרדים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת גפני. ראש הממשלה שמע. 
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       נפעל לביצור היציבות השלטונית בישראל, שהיעדרה בשנים האחרונות הפך בעיה לאומית ממדרגה ראשונה, ונבחן רפורמות במשטר הדרושות לשם כך. נעלה את אחוז החסימה בבחירות לכנסת כדי לצמצם את פיצול היתר במערכת הפוליטית. 
       
       נגבש תכנית לאיחוד רשויות מקומיות כדי לייעל את מנגנוני השלטון המקומי. 
       
       נעשה לחלוקה צודקת ושוויונית יותר של נטל השירות הצבאי ונטל תשלום המסים במדינה. נוסיף לפעול בנחרצות להחזרת השבויים והנעדרים ועזאם עזאם. 
       
       אני קורא מכאן היום לערביי ישראל: אנחנו וילדינו נחיה כאן תמיד זה לצד זה. השסע בין אזרחי ישראל היהודים והערבים מזיק לכולנו. בכוונתי לפעול לפתיחת פרק חדש ביחסי המדינה עם אזרחי ישראל הערבים. 
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אולי תפרט קצת. היינו בסרט הזה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת ברכה. ראש הממשלה שמע את בקשתך. בבקשה.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אני מבקש להציג עתה בפני הכנסת את הרכב הממשלה.
       
קריאות:

	הו הו - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא נהוג להפריע לראש ממשלה בזמן הצגה אלא בזמן נאום. 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       הכול הצגה אחת. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרוש. 
       

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - -
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אדוני היושב-ראש, השמות ייקראו לפי סדר האל"ף-בי"ת: אהוד אולמרט – ממלא-מקום ראש הממשלה ושר התעשייה והמסחר; בנימין אלון – שר התיירות; צחי הנגבי – השר לביטחון פנים; אליעזר זנדברג – שר המדע והטכנולוגיה. 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - -
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       ישראל כץ – שר החקלאות ופיתוח הכפר; ציפי לבני – השרה לקליטת העלייה; לימור לבנת – שרת החינוך, התרבות והספורט; עוזי לנדאו – שר; אביגדור ליברמן – שר התחבורה; יוסף לפיד – סגן ראש הממשלה ושר המשפטים; שאול מופז – שר הביטחון; יהודית נאות – השרה לאיכות הסביבה; דני נוה – שר הבריאות; בנימין נתניהו – שר האוצר; גדעון עזרא – שר; אברהם פורז – שר הפנים; יוסף פריצקי – שר התשתיות הלאומיות; מאיר שטרית – שר; סילבן שלום – סגן ראש הממשלה ושר החוץ; אריאל שרון – ראש הממשלה, השר לענייני דתות - -  
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       לא הדת היהודית.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       - - שר הבינוי והשיכון, שר העבודה והרווחה, שר התקשורת. נתן שרנסקי – שר, מופקד על ענייני ירושלים, חברה ותפוצות.
       
חיים אורון (מרצ):

	כמה שרים? 


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אורון, אם לא הייתם מפריעים, הייתם יכולים לספור ולדעת. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       כמה שרים?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני יכול להבטיח לך ששולחן הממשלה הפנימי מפורק. אני יכול להבטיח לכם ששולחן הממשלה הפנימי מפורק. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אל תזדרז. למה לך. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כתוב: זריזים מקדימים.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אל תזדרז. אתה עוד תצטרך אותו. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה, חבר הכנסת רמון. נא לתת לראש הממשלה להמשיך בדבריו.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       איפה דן מרידור?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא לא חבר כנסת. הוא חבר הממשלה היוצאת. 
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       איפה רוני מילוא?
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, כל מי שרוצה, יוכל במשך הקדנציה הזאת להגיש שאילתות לראש הממשלה, לשאול אותו שאלות, בוודאי הוא יענה עליהן. 
        
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אבל אין לנו זמן.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני, מספיק. תודה. בבקשה, אדוני ראש הממשלה.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       הממשלה שאני מציג היום בפניכם, שונה בהרכבה מממשלתי הקודמת. 
       
קריאה:

	בטח.


ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       בדרך להקמתה הייתי חייב לקבל שורה של החלטות קשות ולהכריע בשורה של התלבטויות אידיאולוגיות. אני חייב להודות, זה לא היה קל עבורי. אולם אני משוכנע כי הממשלה שאני מציג היום בפניכם היא הממשלה הטובה ביותר להתמודדות עם הקשיים ולהתייצבות מול האתגרים העומדים בפנינו. 
       
ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אייכלר, חבר הכנסת לפיד לא אמר פעם אחת מלה, ואתה התפרצת שבע פעמים. אין פה צדק. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אם הוא היה שר המשפטים, לפיד היה מתפרץ.
        
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת אייכלר, הבנת את הרמז. בבקשה.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תרשו לי לומר משהו אישי. מרבית חיי שירתתי את עם ישראל כחייל וכמפקד בצה"ל וכשר בממשלות ישראל. היום, כשאני נכנס לשנתי ה=75 - ותודה על הברכות, אני מאוד מודה לך - אין לי שאיפות מלבד אחת: להוביל את העם הזה, שידע כל כך הרבה סבל וקשיים, שמגיע לו כל כך הרבה, לדרך חדשה, דרך של שקט, דרך של שגשוג, דרך של שלום.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       עם ליברמן ואפי איתם.
       
ראש הממשלה אריאל שרון:
       
       אתמול בלילה עיינתי בתפילה המפורסמת שנשא שלמה המלך: ונתת לעבדך לב שומע להבין בין טוב לרע, כי מי יוכל לשפוט את עמך הכבד הזה.
       
       אני מודה שוב לעם ישראל על שנתן בי את האמון להוביל אותו בעת הקשה הזאת, ומתפלל לאלוהים כי אהיה ראוי לאמון הזה. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. לשאלתו של חבר הכנסת שוחט, היכן השרים, אני מבקש להודיע ששר הביטחון נמצא כרגע באירוע משפחתי מאוד חשוב של הענקת דרגות קצונה לבנו ולכן הוא נעדר מתחילת הישיבה ויבוא על מנת להישבע וגם להשתתף בדיון.
       
       הדבר השני שאני מבקש להודיע הוא, שטרם פתיחת ישיבה זו הונח במזכירות הכנסת מכתב של ראש הממשלה לשר בנימין נתניהו, ואם חברי הכנסת רוצים לעיין בו - יכולים לעיין בו. עם זאת, הוא אינו פוגע בישיבה זו וביכולת שלנו לעשות את כל ההצבעות היוצאות והדרושות לשם אישור הממשלה.
       
       חברת הכנסת דליה איציק, בבקשה – יושבת-ראש סיעת העבודה,  מרכזת האופוזיציה, רציתי לומר, אבל זה עדיין - - -

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת; אדוני היושב-ראש, אתה יודע כמוני, שעל-פי סעיף 17(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כל הסכם שנעשה בכתב בקשר לכינונה של הממשלה אמור וצריך להיות מונח על שולחנם של חברי הכנסת 24 שעות לפני הצגת הממשלה. 
       
       אני הקשבתי לנאומו של ראש הממשלה ולכן לא הצעתי את הצעתי קודם, ואני רוצה לשאול, האם לא היו הסכמים בכתב בין בנימין נתניהו לבין ראש הממשלה הקשורים להמשך כהונת הממשלה, לתפקודה של הממשלה – שמא עם אהוד אולמרט, שמא עם אחרים – ואם כן, אדוני היושב-ראש, מדוע הם לא הונחו על שולחן הכנסת 24 שעות לפני הצגת הממשלה? ואם הם לא הונחו 24 שעות לפני ההצגה, כאמור הישיבה הזאת איננה חוקית ביסודה. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       בעניין זה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בעניין זה? בבקשה, חבר הכנסת פרוש. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, שני דברים. במכתבו של ראש הממשלה לאיחוד הלאומי מוזכר שהוא מסכים לכל מלה שנאמרה במכתבו של היועץ המשפטי לממשלה, שמצורף בזה. בשום הסכם מההסכמים שמונחים כאן על השולחן אין המכתב של היועץ המשפטי לממשלה בעניין הפירושים של מדינת ישראל בנושא המדיני. 
       
       שאלה שנייה היא: האם לא היו צריכים להניח פה את ההסכם בין הליכוד לישראל בעלייה? 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, תוספת על זה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, אני מצטער. חבר הכנסת הרצוג, אחרי שאני אשיב לחברת הכנסת דליה איציק – בשבילי תמיד השרה לשעבר – ולחבר הכנסת פרוש, אם אדוני יחשוב שהוא צריך להוסיף דבר, אני אאפשר לו. 
       
	נמסר לי על-ידי מזכירות הממשלה ועל-ידי משרד ראש הממשלה, שכל ההסכמים שלהם היה צריך, על מנת להביאם בפני הכנסת, שהם הסכמים בכתב הקשורים לכינונה של הממשלה, הונחו לפני 28 שעות על שולחן חברי הכנסת והודיעו עליהם לכל חברי הכנסת לפחות בידיעה קונסטרוקטיבית, שהיא מספקת. 
       
       ראש הממשלה מצא לנכון להעביר אלי מכתב שהוא כתב לשר החוץ ושר האוצר המיועד, השר בנימין נתניהו, ומכתב זה מונח לפניכם. אני קראתי אותו, עיינתי בו ומצאתי שאיננו נוגע כל עיקר לסעיף המחייב - -

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       איפה המכתב?

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       שהיושב-ראש יקרא אותו. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
- - הצגת מסמך 24 שעות טרם הדיון בקשר להצגת הממשלה הנוגע לכינונה של הממשלה. 

קריאות:
       
- - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אולי תשמעו כדי שתוכלו לטעון טענות ביתר שאת. 

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
	רובי, יש גם ערבות בנקאית?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אולי תוכלו אז לטעון טענות ביתר שאת ולא לטעון טענות סרק. 
       
       התייעצתי עם היועצים המשפטיים של הכנסת וקיבלתי את הנחייתם, שאין במכתבו של ראש הממשלה לשר בנימין נתניהו משום הסכם הנוגע לכינונה של הממשלה, ולכן הוא יכול להיות מוצג בכל שעה שהיא, ויכול אולי היה גם לא להיות מוצג.
       
       ראש הממשלה בחר – על מנת להסיר כל ספק מלב – להציג את המכתב הזה כדי שיהיו שקיפות, פתיחות ורצון להודיע שהוא לא מעלים דבר. מכתב זה אינו מעלה ואינו מוריד בכל מה שקשור לכינונה של הממשלה.

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זאת ההחלטה שאני מתכוון לקבל, ואם מישהו רוצה להעיר עליה לפני קבלתה – אשמח. תודה רבה.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה מאוד לסגן שר האוצר – עדיין סגן שר האוצר – יצחק כהן. אני אשקול אם להעמיד את מה שאדוני אמר להצבעה. לא נראה לי. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       מכתבו של היועץ המשפטי לממשלה לא מונח כאן. 

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש,  אני מבקש את תשומת לבו של אדוני. רבותי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, יש פה שני נושאים נפרדים. הנושא הראשון – הערתה של חברת הכנסת איציק. מכתבו של ראש הממשלה לחבר הכנסת נתניהו לא הונח לפני חברי הכנסת, הוא קשור עם כינונה של ממשלה. סעיף 1(ב) לחוק הממשלה קובע כינונה של ממשלה, וזו הערה אחת.
       
       ההערה השנייה – אני ממשיך את דבריו של חבר כנסת פרוש, ואני מציע, במיוחד לכל המשפטנים ורואי-החשבון משינוי, לקרוא טוב-טוב את המסמכים עם האיחוד הלאומי והמפד"ל. שם כתוב כדלקמן: יש מכתב של האיחוד הלאומי ויש מכתב של אפי איתם לראש הממשלה – ארוך כאורך הגלות - שמתאר את העמדה המדינית - - 

שר התשתיות הלאומיות אפי איתם:
       
       השר אפי איתם. 

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       - - יש תשובה של חבר הכנסת סער. יש תשובה שאומרת - ראש הממשלה עומד מאחורי מכתבו ממרס 2001, ובמכתבו ממרס 2001 כותב ראש הממשלה כדלקמן: האמור בקווי היסוד של הממשלה לגבי החלטות האו"ם 242 ו=338 כפוף כמובן לפרשנות הישראלית של החלטות אלה. בהקשר זה אבקש להפנות את תשומת הלב לעמדת היועץ המשפטי לממשלה מיום 28 ביוני 2000, המצורפת למכתבי זה ומקובלת עלי, המתמצתת את העמדה הישראלית בהקשר זה, כפי שגם הוצגה במשא=ומתן המדיני.
       
       מכתב זה של היועץ המשפטי לממשלה - שהוא מכתב מהותי - לא צורף, ואני מפנה את אדוני לחוות דעת היועץ המשפטי לממשלה מ=1994 על החובה לצרף את כל הנספחים ולפסיקה ולפרשנות משפטית שיש צורך לצרף את כל הנספחים, כדי שחברי הכנסת יוכלו לדעת על מה מדובר - בוודאי על פרשנות ל=242 ול=338. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת הרצוג. בבקשה – אי-אפשר בשום פנים ואופן לוותר על דברה של מרצ – בבקשה, חבר הכנסת ברונפמן. 

רומן ברונפמן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, בהמשך לדברים של חבר הכנסת פרוש – יש הסכם מלפני שבועיים בין ראש הממשלה לסיעת ישראל בעלייה, שמעולם לא הובא לידיעת הציבור, והמסמך הזה כן קשור לכינון הממשלה. לכן, אנחנו מבקשים ודורשים – לפי תקנון הכנסת – להניח את ההסכם 24 שעות לפני הצגת הממשלה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת ברונפמן. האם אדוני מבקש להשיב?

גדעון סער (הליכוד):
       
       על שלושת הטיעונים. על הטיעון הראשון אין צורך להשיב, כי פסק יושב-ראש הכנסת, על יסוד התייעצות עם היועצים המשפטיים של הכנסת, וזה לעניין התכתובת עם שר החוץ. ההסכם הזה נמצא לעיון מטעמי שקיפות ציבורית.
       
       לגבי נושא ישראל בעלייה, אין שום קשר. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       בלי המכתב - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האם אתה לא רוצה לשמוע את התשובה?


מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       לא, אני שואל שאלה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אז אחרי שהוא יסיים, תשאל. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       לגבי ההסכם עם ישראל בעלייה, שהועלה על-ידי חבר הכנסת ברונפמן – הוא לא הסכם קואליציוני, הוא לא כרוך בכינון הממשלה. הוא הסכם בין-מפלגתי למיזוג בין סיעות - - 

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       מה זאת אומרת לא קשור? 

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       יש שם התחייבות - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
- - והוא נחלת הציבור הרחב זה שבועות. 

קריאות:
       
 - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, הוא משיב, וזכות הטיעון שלו קיימת כמו של כל אחד.

גדעון סער (הליכוד):
       
       זה מיזוג בין מפלגות. הוא לא הוקם לצורך קואליציה והוא לא כונן לצורך קואליציה, והוא ממילא נחלת הציבור – זה לא הסכם שהוסתר. העובדה שהשר נתן שרנסקי יהיה שר ידועה לציבור והיא פורסמה ברבים.
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       לגבי המכתב - - -

נסים זאב (ש"ס):
       
       היו עוד הבטחות שלא יצאו לפועל.

גדעון סער (הליכוד):
       
       היתה שאלה נוספת של חבר הכנסת הרצוג לגבי היועץ המשפטי לממשלה. מדובר 
במסמך - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת זאב. שאלו שאלות, מקבלים תשובות, אתה לא תפריע עכשיו. 

נסים זאב (ש"ס):
       
       לא שמעתי את התשובה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מספיק. אתה לא שמעת כי אתה מפריע עם חבריך. מי שישב בשקט - ישמע. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       אנחנו צירפנו מטעמי נוחות את מכתבו של ראש הממשלה, שנגע לכינון הקואליציה הקודמת בשנת 2001, לחבר הכנסת אביגדור ליברמן ולחבר הכנסת רחבעם זאבי ז"ל, על מנת שידעו במה מדובר. המסמך, שהוא מסמכו של היועץ המשפטי לממשלה לגבי החלטות מועצת הביטחון של האו"ם, וכבר צורף אז, הוא מסמך גלוי, הוא היה מונח בפני הכנסת, הוא בין המסמכים שנמצאים כאן בכנסת, הוא צורף בזמן הקמת ממשלת האחדות והיה גלוי בפני הכנסת, זה צירוף לצירוף לצירוף. הוא מסמך גלוי לחלוטין וידוע ברבים. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       יש לי המסמך הקודם. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרוש, נא לשבת. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       ממילא אין כאן שום דבר שנסתר מעיני הציבור, או שאינו ידוע לכל מי שיושב במליאה הזאת בכל אחד משלושת הנושאים הללו. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. נא לשבת. אחרון הדוברים, חבר הכנסת ברכה. לאחר מכן כמובן פתוחה הדרך הפרלמנטרית וכל דרך אחרת בפני כל אחד אחר. חבר הכנסת ברכה, בבקשה, מה רצית. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       יש לי  המסמך הקודם - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פרוש, שמענו את טיעוניך ומיצית את טיעוניך. חבר הכנסת ברכה, אחרון הדוברים. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, אם מכתבו של ראש הממשלה אינו אחד התנאים לכינונה של הממשלה, זאת אומרת, המכתב הזה אינו בתוקף. יושב-ראש הקואליציה צריך לענות על השאלה הפשוטה: האם המכתב הזה מהווה תנאי להצטרפותו של מר נתניהו לממשלה? אם כן, זה שייך לסעיף 1 הנוגע לכינון הממשלה, אם לא, אז המכתב אינו קיים, אינו שריר ואינו קיים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       היטבת להגדיר את המכתב, המכתב שריר וקיים, ואין בו התניה לצירופו של חבר הכנסת נתניהו, השר נתניהו, לממשלה. 

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
	מאיפה אתה יודע, אתה היושב-ראש? 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       המכתב מונח פה לפני וכל אחד מהחברים יכול לראות אותו. 

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       אנחנו רוצים שתקרא אותו. תקרא לנתניהו לדוכן. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן, האם יש לך להוסיף על הטיעון? חבר הכנסת נסים זאב, חברך לסיעה עומד פה. 

נסים זאב (ש"ס):
       
       אבל אני ביקשתי לפניו. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני שמעתי אותך, אין לכם ראש סיעה?

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אדוני, אפשר לשאול שאלה? 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא, אי-אפשר לשאול אותי עוד שאלות. חבר הכנסת כהן, מה רצית?  חבר הכנסת פרוש, שמעתי אותך, פתוחה בפניך הדרך תמיד ללכת לכל מקום אחר שאתה רוצה לטעון בו. שמעתי אותך, תודה רבה, תטען נגדו לאחר מכן איפה שצריך לטעון. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על שאפשרת לי לשאול את השאלה. התייעצנו עם היועצת המשפטית, היא אפילו לא ראתה את ההסכם בין הליכוד לישראל בעלייה, שכתוצאה ממנו מתמנה מר שרנסקי לשר, אז בוודאי זה קשור לעניין. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה, אני מאוד מודה לך. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       למה אתה לא שואל את נתניהו אם המכתב הוא תנאי או לא? אם לא נעים לך, אני אשאל.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רמון, הרי בחרת בי להיות יושב-ראש הכנסת, כדי שאדע לשאול. 

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אני רוצה לעזור לך. אם לא נעים לך, אשאל במקומך. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם תראה שאני כזה, שאינו יודע לשאול, אתה תפתח לי - - - 

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אתה כזה שלא נעים לו לשאול. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אדוני ראש הממשלה, הבנתי שאדוני הציג את כל המסמכים בכתב, שהיו כרוכים וקשורים בכינונה של הממשלה, והם הוצגו אתמול בשעה 13:00 בפני הכנסת. אדוני גם העביר לידי היום מכתב שנכתב לשר בנימין נתניהו, ואשר בתחילתו נאמר, שאתה מודה לו על כניסתו לממשלה, ואתה מפרט שם דברים שכתובים במכתב ואינם מותנים בכניסתו לממשלה. אני מבין גם שסיעת ישראל בעלייה צורפה לליכוד בהתאם     להסכם בין הליכוד לבין ישראל בעלייה, וכי זה עניין בין-מפלגתי, ולא היה תנאי להקמת הממשלה או לכינונה. 

קריאות:

	זה לא נכון. 

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       הם לא צורפו. 

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אתה מדריך את העד. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האם לאדוני היו עוד הסכמים כלשהם מלבד ההסכמים שעליהם דיברתי? 

רומן ברונפמן (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, שמעתי את כולכם, ומאחר שהייתי מוכן לשאלות האלה, וגם הן עוררו אצלי כמה שאלות כאלה או אחרות הצריכות בירור, ולאחר שהתייעצתי עם היועצים המשפטיים של הכנסת, הריני להודיעכם, שלפי מיטב ידיעתי וכפי שהובהר לי וכפי שהוצהר על-ידי ראש הממשלה, כל המסמכים הוגשו כדין, ואין במכתבו של ראש הממשלה לנתניהו איזה נושא הקשור בכינונה של הממשלה, ואני קובע שאנחנו ממשיכים בדיון. תודה. תודה רבה. רבותי, אני מבקש לתת כבוד לחבר הכנסת מצנע. 


יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש - - - 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       סיימתי. אדוני יכול להגיש ערעור לוועדת הפירושים. חבר הכנסת הרצוג, אני מעריך מאוד את יכולתך כמשפטן, אם אדוני רוצה להתפטר מהכנסת ולהיות היועץ המשפטי שלי, אני אשקול זאת בכובד ראש. לי יש יועצים משפטיים, והם קבעו לי את מה שצריך לקבוע, ואני קובע כפי שקבעתי ובכך סוף פסוק. 

	אני מבקש מהסדרנים להסביר לחברי הכנסת החדשים, כמו גם לחברי הכנסת הוותיקים ששכחו, שלא ניגשים לדוכן היושב-ראש, אלא מי שרוצה לדבר ידבר עם מזכיר הכנסת, והוא יעביר את דבריו אלי. 

	רבותי חברי הכנסת הנכבדים, אומנם חוק ראש האופוזיציה נחקק על-ידי הכנסת וקבע, בסעיף 11(ב) בחוק הכנסת, שיושב-ראש הכנסת יודיע בכנסת על קביעתו של ראש האופוזיציה בתום 14 ימים לאחר תחילת כהונתם של ראש הממשלה והשרים לפי סעיף 14 לחוק-היסוד, והואיל וההיגיון שהיה מאחורי ההוראה הזאת כפי שנקבעה על-ידי השר עוזי לנדאו ועל-ידי אחרים שעזרו לו בכינון החוק הזה ובקידומו, וכבר זכו ממנו שני ראשי אופוזיציה, אני רוצה לומר ש=14 יום נקבעו על מנת שאותו אדם שמיועד להיות ראש אופוזיציה יחשוב, שמא יחליט להצטרף לממשלה ואז הוא לא יהיה ראש אופוזיציה. הואיל ואני לא רוצה שיאמרו חס וחלילה שאין אופוזיציה לדבריו של ראש הממשלה, לפחות בשלב זה אני רואה את חבר הכנסת מצנע כיושב-ראש אופוזיציה לכל דבר מבחינת זכותו ורשותו לשאת את דבריו שלא על-פי הגבלת זמן, ואני מזמין את חבר הכנסת מצנע על מנת שיישא את דבריו ויאמר את דברו על הצהרת ראש הממשלה. תודה. 


עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       כבוד נשיא המדינה והגברת קצב, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יום הצגת ממשלה חדשה בפני הכנסת, ראוי שיהיה יום בשורה, לא רק לבוחריה של הממשלה, אלא לכל אזרחי מדינת ישראל. לזאת קיווינו ולזאת ייחלנו. 
       
       אדוני ראש הממשלה, זכית בבחירות ברוב גדול, ואתה שב ומקים ממשלה שנייה בתוך שנתיים. לפיכך ראוי אתה, אדוני, שתלווה אותך ברכה כפולה ומכופלת. הלוואי שתצלח דרכך. כולנו, מדינת ישראל כולה, זקוקה להצלחתך מאוד: המובטלים, יותר מ=10% מכוח העבודה במשק, מתפללים להצלחתך. הם, אדוני, אינם סטטיסטיקה יבשה, הם בשר ודם. 300,000 נשים וגברים, שלכל אחד מהם שם ומשפחה, והם, בעוניים ובמצוקתם ובכבודם שנרמס, זקוקים מאוד להצלחתך. וכמוהם הרבבות שחרב הפיטורים מונפת על צווארם, פועלי שכר המינימום, אנשים קשי-יום המנסים שוב ושוב לעלות אל מעבר לקו העוני. ואלה היושבים אל השולחן בבתי-התמחוי כדי לזכות בצלחת מנה חמה, גם הם יתפללו, לצד ברכת המזון, להצלחתך. ועובדי לשכות הרווחה והסעד והתעסוקה, גם הם שותפים לתקווה כי הימים שיבואו יהיו טובים לישראל. והם מתפללים לכך. ומחכים. 
       
       אדוני ראש הממשלה, תושבי קו העימות החדש וקו העימות הישן רוצים לראות בהצלחת ממשלתך. תושבי שדרות, שהצטרפו למעגל החרדים לשלום משפחותיהם, ובהם מובטלים ותיקים ומפוטרים חדשים, חברי קיבוצים ומושבים בגוש-קטיף ולאורך רצועת-עזה מצפים להצלחתך. גם בקריית-שמונה מייחלים להצלחתך בלב שלם. וכך במנרה, במרגליות, במטולה ובשאר-ישוב. הבטחת להם, אדוני, ביטחון, והבטחת שלום, והם מתפללים לכך ומחכים. 
       
       והתעשיינים, אדוני ראש הממשלה, אנשי תעשיית הטקסטיל והמזון, הבנייה וההיי-טק, והמלונאים, אנשי תיירות פנים וחוץ, יצואנים ויבואנים, והחקלאים, והסוחרים ובעלי עסקים – שמעשה ידי כולם טובעים בים – ונהגי מוניות, מהנדסים ורופאים, סטודנטים ואנשי אקדמיה, כולם, מראשון עד אחרון, דרוכים לקבל את פני התוכנית הכלכלית שממשלתך תביא בוודאי לכנסת. עתידם, אדוני, הוא עתידנו, והם זקוקים לתנופת השקעות וצמיחה כאוויר לנשימה. הם מתפללים להצלחתך והם מחכים. 
       
	ואמני ישראל, יוצרי תרבותה, אלה שהתיאטרון והקולנוע, הקונצרט והמחול, התערוכה והספרים הם סם חיים עבורם, הם המעניקים גוון וצבע לחיינו והנותנים להם טעם, גם הם בקרב המתפללים כי אתה וממשלתך תשיבו מעט מן הרוח ששרתה על עם הסגולה והספר. וגם הם מחכים. 

	וילדי ישראל ומוריהם מחכים להצלחת הממשלה החדשה, לחזרה לימי לימוד שאין מקצצים בהם ללא רחם, להתקנת מחשב חדש ולציוד מעבדה מתקדם, לטיול שנתי שכולם יוכלו לצאת אליו, גם מי שיד הוריהם אינה משגת. הם מחכים לשוב ולזכות בשיעורי עזר ובלימודי העשרה, בשעת סיפור ובהצגת תיאטרון. ממשלה חדשה, הם ומוריהם מקווים, תחרות על דגלה השקעה מחודשת בחינוך, הנחוצה מאוד לבתי-הספר, למוסדות החינוך וההשכלה הגבוהה. והם כולם מחכים. 

	ועמם, אדוני ראש הממשלה, עמם רוצים בהצלחתך הוריהם, אמהות ואבות השולחים בבוקר את ילדיהם לגן-הילדים ולבית-הספר, ומקווים שיחזרו הביתה בלא שיאונה להם רע. הבטחת להם ביטחון והם דואגים ומחכים. 

	ולהורים השולחים את ילדיהם לשרת בצה"ל, המלווים את בניהם בלב חרד, הבטחת כי תלך בנתיבות שלום. אמהות ואבות המחנכים את ילדיהם, כי ההגנה על ביתנו, על מדינת ישראל, היא כורח שאין להשתמט ממנו, גם הם ראויים להבטחתך זו, ובניהם, שגורלם מופקד בידי ממשלתך, ראויים לכך שבעתיים. והם מחכים. 

	כולנו מחכים, אדוני ראש הממשלה. כי הימים קשים הם. ואתה, אדוני, יודע כמה. אתה הרי מיטיב להכיר את הירושה הכבדה והרעה – הטרור, המשק השוקע, הכלכלה הרעועה – שהוריש לך קודמך בתפקיד, אריאל שרון. 

	חברי הכנסת, בחירתו מחדש של ראש הממשלה ברוב גדול לוותה במשאלה כי יבחר בדרך הפשרה, בשביל הזהב; בפשרה בין ימין לשמאל, בפשרה בין דתיים לחילונים, בפשרה בין חרדים לדתיים, בפשרה מדינית. טעינו. קיווינו שהרמזים וההבטחות שפיזרו ראש הממשלה ומקורביו, כי עתה, ערב כהונתו השנייה, וביודעו עד כמה קשה מצבה המדיני והכלכלי של מדינת ישראל, יעדיף ראש הממשלה להיכתב בספרי ההיסטוריה כפורץ דרך ונתיב לשלום. קיווינו להתגשמות הרמזים בדבר הופעת דה-גול ישראלי וטעינו. קיווינו כי ניצחונו המרשים של ראש הממשלה בבחירות יביא עמו בשורה חדשה. גם בזאת טעינו. 

	ממפת הדרכים הרחבה שהציבור הישראלי פרס בפניו, בחר ראש הממשלה בשביל הימני הקיצוני ביותר: אפי איתם לימינו ואביגדור ליברמן לשמאלו – או ההיפך – ולפיד כושל כבוי לפני המחנה. 

שר התשתיות הלאומיות אפי איתם:
       
       אני מוחה על ההגדרה. את מערכת הבחירות השמצת, עוד מעט נקרא לך משמיצנע. 

עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       כנסת נכבדה, היום שבו קיווינו לבשורה חדשה היה ליום הנושא עמו בשורה רעה. 


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת איתם, אתה מזכיר לי את השר לשעבר ריבלין, שהיה השר היחיד שקרא קריאות ביניים. שרים לא קוראים קריאות ביניים, אדוני.

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       הוא ילמד בדרך הקשה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השר איתם, אני לא יכול לקרוא לשר לסדר.

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אפי, אל תתבייש במה שאתה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, מלבד היותו המיועד להיות ראש האופוזיציה, מלבד היותו חבר כנסת חדש, זה נאומו הראשון, ובהתאם למסורת, לפני שחבר הכנסת איתם גם יברך אותו על נאומו הראשון, ידוע לכל חברי הכנסת הוותיקים, שאין מפריעים לחבר כנסת בנאומו הראשון, אפילו הוא בתפקיד יושב-ראש האופוזיציה. 

עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       תודה רבה. אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום שבו קיווינו לבשורה חדשה היה ליום הנושא עמו בשורה רעה: עוד לפני שהתקרבנו אל אופק מדיני, כבר הוא שב ומתרחק, נעלם בקווי היסוד של הקואליציה, מתפוגג בין מתווים למפות, נאום כזה או אחר, שיאוזכרו, או לא, מכתבים נלווים, שיצורפו, או לא, ומכתבי הבהרה למכתבים נלווים. ועם האופק המדיני הנמוג מצטמקת וגוועת התקווה לריפוי המשק. 

       היה זה ראש הממשלה עצמו שטען כי הצלת המשק עוברת דרך הפשרה המדינית, וזה היה רק לפני שבוע. 

	אדוני היושב-ראש, באין פשרה, באין חזרה לשולחן המשא-ומתן, בלא נכונות להכיר בכורח להיפרד מן הפלסטינים ולסיים את הסכסוך עמם בהסכם ובו שתי מדינות לשני העמים, נכונו לנו ימים קשים יותר מהימים שידענו עד כה.

	עוד טרור, אבל פחות כסף לתקציב הביטחון; עוד הצטמקות של המשק, אבל פחות השקעות בתשתית; עוד מובטלים, אבל פחות רווחה. והמשבר הכלכלי והשבר החברתי ילכו ויעמיקו ויאכלו בנו ובכל חלקה טובה שעוד נותרה בשדותינו. 

	חברי הכנסת, הדאגה שמא תוריש ממשלת שרון השנייה ירושה רעה מקודמתה כבר איננה חלום בלהה, והיא שהביאה אותי, אדוני היושב-ראש, לנסות למצוא מכנה משותף עם ראש הממשלה, שיאפשר הקמת ממשלה של שלוש המפלגות הגדולות, ממשלת ליכוד-עבודה-שינוי. ואני, שהתחייבתי בפני הבוחר כי פני אינם לממשלת אחדות, מצהיר עתה מעל דוכן הכנסת, קבל עם ועדה, כי ממשלה כזאת, ליכוד-עבודה-שינוי, היתה בהישג ידו של אריאל שרון. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       למה לא פתחת במשא-ומתן?

עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       הוא ידע זאת, והוא בחר אחרת. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זאת שאלה, לא הפרעה, אבל תסתפק בזה. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       לחבר כנסת חדש מותר להפריע. 

עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       ויוסף לפיד, שהתיימר והתחייב לכינונה של ממשלה כזאת, ממשלת ליכוד-עבודה-שינוי, יוצק מים על ידיהן של המפלגות הקיצוניות הימניות ומרביץ תורת "פוליטיקה אחרת". כך גם מעשה הרכבת הממשלה.

יוסף פריצקי (שינוי):
       
       אתה אשם. 

עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       המסך עלה על הפארסה. הלוואי שלא תסתיים כטרגדיה. 
       
       לכו בדרככם זאת, אדוני ראש הממשלה ואתם השותפים לקואליציה. המשיכו לדבר על הליכה אל האופק המדיני, והתרחקו ממנו; המשיכו לדבר על העתקת תקציבים לחינוך, והשקיעו תקציבי עתק בשטחים; המשיכו לדבר על צמיחה, וקצצו בהשקעות בתשתית; המשיכו לדבר על מרפא לחברה הישראלית השסועה, והגדילו את הפערים בין עניים לעשירים; המשיכו להתנגד להתנחלויות בלתי חוקיות, ועצמו עיניכם מראות קרוונים על כל גבעה; המשיכו להבטיח שלום וביטחון, והדקו את אחיזתנו בשטחים; המשיכו להבטיח הרבה, ועשו מעט. 
       
       ואנחנו, החרדים לעתידה של החברה הישראלית ולדמותה, נלווה אתכם ועיננו צופייה. תעמדו בדיבורכם לאיחוי קרעים, לתפנית מדינית לשלום ולביטחון ולהצגת תוכנית כלכלית נועזת – נחזק את ידיכם. תדבקו בהפרחת הבטחות שווא לציבור ו"ספינים" בתקשורת – נלקה בכם ונייסרכם. כי זאת, חברי הכנסת, לדעת: את הממשלה החדשה שקמה היום תלווה מעתה לא רק ברכת הדרך, גם האופוזיציה תלווה אותה בכל מעשיה. זו, ככל הנראה, החדשה הטובה היחידה שהניבה מערכת הבחירות. וזו, ככל הנראה, הבשורה היחידה שנושא עמו היום הזה: אופוזיציה ממלכתית, אחראית, אבל נאבקת. ואני, עמרם מצנע, מתחייב למלא את תפקידי כיושב-ראש האופוזיציה, בעוד 14 יום, במשך כל ימי כהונת הממשלה, באחריות, ללא הנחות והקלות, כגמולה. 
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עתה, בצאת ממשלה חדשה בישראל לדרך, כבר היא עומדת למשפט הבוחר – חסידים ומתנגדים, קרובים ורחוקים. והעם הרואה את הקולות ידע אם ממשלתו תיטיב עמו, אם תעשה לרווחתו, אם תלך בדרך השלום, אם תלך בדרך הישר, או שמא תתמיד בנוקשותה, ובגבהות לב תוסיף להתעלם מן ההכרח להגיע לפשרה מדינית, להשתחרר מן השטחים שהאחיזה בהם אוכלת בנו ובכלכלתנו בכל פה; אם לבה יוסיף להיות גס במצוקת מאות אלפים מאזרחיה. 
       
       אדוני ראש הממשלה, בחרת בדרך של קצוות, ועל כן יש לך אופוזיציה. אתה אולי אינך רוצה בה, אך מדינת ישראל זקוקה לה מאוד מאוד. סיעת העבודה-מימד תצביע נגד הממשלה שהציג ראש הממשלה בפני הכנסת. 


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה לחבר הכנסת מצנע. חבר הכנסת איתן, תואיל בבקשה לעלות ולפתוח את הדיון. אני מבקש מן השרים ומכל הנוכחים לשמוע את ראשית דבריו של איתן – כמובן כל מי שחפץ ישמע את כל דבריו – שמתייחסים לנאומו הראשון של חבר הכנסת מצנע. 

מזכיר הכנסת אריה האן:
       
       בבקשה לקום. 
       
       כבוד הנשיא!
       
       (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.)

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לשבת. בבקשה, חבר הכנסת איתן. 

מיכאל איתן (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש מסורת בכנסת, שעל-פיה לאחר נאום הבתולין של חבר כנסת חדש, הנואם שבא אחריו נושא כמה מלים לברכו. אז דבר ראשון אני רוצה לומר, שהברכה הראשונה מגיעה על הישג בלתי רגיל: כבר בנאום בתולין, כבר בקדנציה ראשונה, תפקיד של ראש האופוזיציה. בדרך כלל ראש אופוזיציה מגיע לאחר שנים רבות, וראש האופוזיציה הנוכחי עמרם מצנע הגיע לכאן גם כחבר כנסת חדש וגם כראש האופוזיציה. 
       
       חבר הכנסת מצנע הגיע הנה בדרך של שירות לעם, מקיבוץ דוברת לקריית-חיים, אחרי עשרות שנות שירות בצה"ל. הוא הגיע לדרגת אלוף, בדרכו קיבל צל"ש על מעשה גבורה במלחמת ששת הימים, וסיים את שירותו בצה"ל כראש אגף התכנון, לאחר שהיה אלוף פיקוד המרכז. משם, כמו רבים מהבכירים בצמרת השירות הביטחוני, עבר לשירות הציבורי, זכה בבחירות בראשות העיר חיפה. שם הצליח לכונן קואליציה מקיר לקיר, לרבות ליכוד, לרבות דתיים, ועמד בראשה. 

יוסף לפיד (שינוי):
       
       שינוי באופוזיציה.

מיכאל איתן (הליכוד):
       
       בקדנציה הראשונה נדמה לי שהם היו בפנים. 

עמרם מצנע (העבודה-מימד):
       
       יהודית נאות היתה סגנית. 
       
מיכאל איתן (הליכוד):
       
       הוא עזב את ראשות העיר חיפה על מנת להוביל את מפלגת העבודה במערכת הבחירות האחרונה, ומשם הוא מגיע הנה. בעוד 14 יום הוא יקבל את תפקיד ראש האופוזיציה, תפקיד בעל חשיבות רבה. מי כמונו, תלמידיהם של זאב ז'בוטינסקי ושל מנחם בגין, יודעים להעריך את תפקידו של ראש האופוזיציה. אני מאחל לך, עמרם מצנע, הצלחה רבה בתפקידך כראש האופוזיציה לימים ארוכים ורבים. בהצלחה. 

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       הצלחה לא רבה מדי, כי אם הוא יצליח מדי אתם לא תהיו. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת איתן ימשיך בדבריו כנואם ראשון בוויכוח הכללי, הוויכוח הסיעתי שנקבע לארבע שעות. אחריו – חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר. 

מיכאל איתן (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני ראש הממשלה, אתה מציג היום ממשלה שקיבלה את המספר הסידורי בתולדותיה של מדינת ישראל – ממשלה מס' 30. הממשלה הזאת, שאתה מציג היום בפני הכנסת, באה בעקבות מערכת בחירות שנסבה בעיקרה על הנושאים המדיניים. בבחירות שבהן התקבלה הכרעה הועמדו בפני העם שתי אלטרנטיבות: אלטרנטיבה אחת, להמשיך במאבק עיקש נגד הטרור ולקבוע שלא יהיה משא-ומתן מדיני בטרם ידוכא הטרור; אלטרנטיבה שנייה אמרה שהדרך להגיע להסדר צריכה להיות על-ידי ויתורים או בתהליך של משא-ומתן עם גורמי הטרור. ההכרעה בעניין הזה היתה ברורה.
       
       אבל, נדמה לי שכאשר אתה מגיע היום אל ניהול הממשלה הזאת, הנושא המרכזי שיעמוד על הפרק לא יהיה הנושא המדיני ולא הנושא הביטחוני ולא הנושא החברתי, אלא בראש ובראשונה הנושא הכלכלי. אם אנחנו רוצים שהממשלה הזאת תוכל להצביע על הישגים בכל התחומים, נדמה לי שהנושא הבוער ביותר והדחוף ביותר הוא הנושא הכלכלי.
       
       במידה רבה הנושא הביטחוני יוצב מהרגעים שבהם הובלת את הממשלה האחרונה והורדת את להבות הטרור, ואנחנו יכולים לומר היום שעוד לא הגענו למנוחה ולנחלה אבל ללא ספק התייצב המצב או השתפר המצב בצורה משמעותית.
       
       אנחנו נמצאים במצב קשה מאוד מבחינה כלכלית, ואנחנו מצפים שהממשלה תייצב את המצב הכלכלי, ותוביל למצב כזה שההצלחות הכלכליות שלה יוכלו לסייע לנו גם במאבק המדיני, גם במאבק הביטחוני, ולא פחות חשוב, גם במאבק החברתי.
       
       אני מסתכל, אדוני ראש הממשלה, אל הממשלה, אל התקוות הגדולות שיש לכולנו ממנה, ואני מאחל לך ולכל השרים הצלחה בתפקיד. אבל קשה לי מאוד להסתכל ולא להביע חששות. והחשש המרכזי שיש לי נוגע לעניין שרמזתי עליו בפתיחת דברי – נושא היציבות השלטונית.
       
       30 ממשלות, 53 שנה למדינה; כלומר, פחות משנתיים לממשלה. בדקתי מה קרה באחד המשרדים. לקחתי לדוגמה את המשרד העוסק באנרגיה ובתשתיות. המשרד לתשתיות לאומיות באופן טבעי הוא משרד שמחייב תכנון. אני כבר לא מדבר על תכנון לטווח של עשרות שנים, אני לא מדבר על תכנון לטווח של חמש שנים ומעלה, אני מדבר על תכנון של שנתיים, שלוש שנים, ארבע שנים. איך אפשר בלי זה?
       
       מה אני רואה? בדקתי משנת  1993 מה קורה במשרד הזה. שר האנרגיה והתשתיות ב=1993 היה אמנון רובינשטיין, אחריו בא משה שחל, אחריו בא גונן שגב, אחריו בא יצחק לוי, אחריו – אתה, אדוני ראש הממשלה, היית, לאחר מכן היה נתניהו, לאחר מכן - אליהו סויסה, לאחר מכן - אברהם בייגה שוחט, לאחר מכן - אביגדור ליברמן, לאחר מכן - נעמי בלומנטל, לאחר מכן - אפי איתם, ועכשיו - מר יוסף פריצקי.
       
       אני שואל את עצמי, האם ניתן לתכנן, האם ניתן לנהל, האם יש לנו שיטת ממשלה שיכולה לתת איזה סיכוי ליציבות שלטונית, לתכנון לטווח ארוך. מה אומרים לעצמם אנשי משרד התשתיות הלאומיות? הם אומרים, שכל שנה יש להם טקס חדש, קוראים לכולם "בשר חדש", נפרדים מהשר הקודם, בא השר, לומד להכיר את האנשים, מבקש מהם הצעות, מבקש מהם תוכניות, ואחרי פחות משנה בממוצע הוא איננו. נגיד שבפעם הראשונה הם התייחסו ברצינות, בפעם השנייה הם עשו את זה בתקווה, בפעם השלישית – בחוסר ברירה, אבל היתה גם הפעם השישית, השביעית והשמינית. אי-אפשר לנהל כך גוף ביצועי בשום מקום בעולם, בשום הסדר, בשום תרבות, בשום דרך.
       
       אם אני מסתכל על הכלים שיש בידיך, אדוני ראש הממשלה, ובידי הממשלה הזאת, אני חושש מאוד שיש לנו איזה ליקוי בסיסי, יסודי, בשיטת הממשל שלנו, שאינו מאפשר פתרונות לטווח ארוך, שאינו מאפשר ניהול ביצועי, שאינו מפריד בין הכנסת הזאת, שצריכה להיות מקום שבו יש ויכוחים על סדרי עדיפויות, מקום שבו יש ביקורת על מדיניות, מקום שבו יש ויכוח על מדיניות, לבין שולחן הממשלה, שצריך להיות שולחן ביצועי. ובפועל יושבים שם נציגים שמייצגים את הכנסת עם כמה חברי כנסת כאלה או אחרים, כאשר כל החלטה ליד שולחן הממשלה אינה בהכרח מושפעת ממה שצריך לעשות, אלא ממה שאפשר לעשות, כאשר אתה צריך כל הזמן, בכל החלטה ביצועית, להביא בחשבון כמה כיסאות בכנסת יש מול החלטה שהיא החלטה ביצועית.
       
       כפי שאמרתי, אני מאחל לממשלה הצלחה. אני חושב מנקודת התצפית שלי, כחבר כנסת ותיק בבית הזה, שצריך לנסות לפתור את בעיות היסוד האלה, צריך להביא חוקה בהסכמה רחבה, ואפשר, במיוחד על רקע הקואליציה שאתה מייצג כאן בכנסת, שבה יש חבירה של המפד"ל, מצד אחד – ואני רוצה לשבח אותם על הצטרפותם לקואליציה – ושינוי, מצד שני. אני רוצה לומר, שאם נמצא מכנה משותף כזה, המכנה המשותף הזה, לפחות בשאלות שמטרידות מאוד, אבל הן שאלות יסוד, יכול להיות בסיס לתקווה, שהוא יהיה גם בסיס לשאלות חוקתיות שבמסגרתן אפשר יהיה לפתור גם בעיות בתחום זכויות הפרט, גם בעיות של דת ומדינה, וגם  הנושא שדיברתי עליו – היציבות של המשטר הקונסטיטוציוני במדינת ישראל ושל הפרדת הרשויות בצורה הנכונה, שבה הכנסת תקבל את סמכויותיה, והממשלה תוכל להתנהל כגוף ביצועי, בצורה יותר יציבה, יותר חופשית.
       
       אני מאחל לאדוני ראש הממשלה, לך ולשרים – כפי שאמרת, אני מאמין שאמרת בכנות רבה, עיני רבים נשואות היום אליך ואל השרים. הציפיות הן גדולות. המצב הוא מסובך. אמרת שאתה מתפלל לאלוהים שתוכל להצדיק את האמון שניתן בך, ואני אומר לך שאנחנו, חברי הכנסת, נעשה את המירב על מנת שהממשלה תוכל להצליח, אבל נדמה לי שהמצב כל כך קשה, שאכן תזדקק גם לעזרת שמים ולעזרת אותה תפילה.  בהצלחה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אמן. תודה רבה לחבר הכנסת איתן. יעלה ויבוא חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר, שר הביטחון לשעבר.
       
בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לפתוח באיחולים לראש הממשלה לחיים ארוכים ולהמשך העשייה.  אתמול ניסיתי להשיג אותך כמה פעמים כדי לאחל לך חיים ארוכים ומזל טוב ליום הולדתך.  הנה אני עושה את זה פה מעל במת הכנסת. כאזרח במדינת ישראל אני גם רוצה לאחל לך, שמי ייתן וכל נבואות הזעם - ומניסיון אני  גם מדבר על מה שעלול ללוות את ממשלתך - אכן יתבדו ותצליח להגיע לאותם יעדים, כפי שניסית להסביר לנו כאן.
       
       אבל אינני יכול לשכוח אותו יולי שנת 2002, אדוני ראש הממשלה, כאשר הצגת בפני ממשלת האחדות את הצעת התקציב לשנת 2003, הצעת תקציב שמפלגת העבודה לא יכלה לקבלה בשום פנים. לא יכולנו להשלים לא עם גורל האשה החד-הורית, לא עם גורל הגמלאי, לא עם גורל המובטלים ולא עם גורלו של הילד הרעב. התעקשת, אדוני ראש הממשלה, להעביר את התקציב כפי שהוא. חייבת את שרי מפלגת העבודה להתנגד לתקציב, וכפי שידוע לכול החל תהליך שהוביל לפירוקה של ממשלת האחדות.
       
       כבר ביולי שנת 2002, וכמובן באותה הצבעה בכנסת הכרעת, אדוני ראש הממשלה, לא רק לגבי סוף דרכה של ממשלת האחדות, אלא גם ואולי סימנת בעיקר לאן מועדות פניך בהמשך. באותה הצבעה עשית הכרעה לאן אתה הולך, והיום זו רק תחנה נוספת באותו מסלול שגוי וחסר אחריות.
       
       באותה הצבעה, אדוני ראש הממשלה, העמדת את עצמך בראש קואליציה שדאגתה העיקרית היתה מעשה ההתנחלויות בשטחים.  
       
       אין ספק, העם נתן בראש הממשלה אמון בלתי רגיל ובידיך היו – ויש גם היום – כל האפשרויות להקים ממשלה כפי שרצית. יכולת לבחור כמעט בכל אפשרות אחרת, ובכל זאת, מתוך בחירה אידיאולוגית ברורה בחרת בממשלה שלא תוציא את ישראל מהבוץ שהיא נמצאת בו.
       
       זו ממשלה, שבלי כל ספק ולמרות דבריך תמצא כל תירוץ מדוע שלא לקדם את התהליך המדיני.  זאת כאשר הצהרת לאחרונה, לפני שבוע ימים, שבלי פריצת דרך מדינית קשה לראות פריצת דרך כלכלית. זו ממשלה שלא רק שלא תקפיא את ההתנחלויות, בהתאם לנאמר במתווה בוש, אלא להיפך – ההתנחלות בכל שטחי יהודה ושומרון תגדל, תעצם ותפרח. זו ממשלה שלא רק שלא תפנה את המאחזים הבלתי-חוקיים אלא בלי ספק תיתן להם הכשר בד"ץ-טומי, הפעם, אסמכתה משפטית בדוקה להכשרת מעשים בלתי חוקיים הפוגעים בביטחון המדינה והכלכלה.
       
       במקום להשקיע בתשתיות, בתעשיות, בתעשיות טכנולוגיות, תשקיע הממשלה במיזמים תיירותיים בשטחים, שבלי ספק יביאו הר של מטבע חוץ לקופת המדינה. 
       
       אם בעבר הלא-רחוק דיברנו על כמיליארד שקל הטבות המיוחדות לתושבי ההתנחלויות, הרי שבכל הקשור להשקעות בהמשך מעשה ההתנחלות מדובר במיליארדים רבים נוספים. אלה מיליארדים שהתשואה הכלכלית שלהם שלילית, מיליארדים שלא יביאו לתוספת של מקום עבודה אחד. להיפך, הם יגבירו את האבטלה והבזבוז הממשלתיים.
       
       אם לא ישתנה סדר העדיפויות, הציבור, המשקיעים והאנליסטים בחוץ-לארץ פשוט לא יאמינו לנו שאנחנו מתכוונים להביא לשינוי בכלכלה הישראלית.  
       
       וכך, כאשר המשק הישראלי נמצא על סף תהום, כאשר יותר ויותר אזרחים יורדים מתחת לקו העוני, כאשר יותר ויותר מפעלים ועסקים ייסגרו, ימשיך רב-החובל, עם קציניו, להוביל את מדינת ישראל לשום מקום.  
       
       על הספינה הזאת נמצאים לראשונה אנשי שינוי. קודם כול, טומי, השר לפיד, ידידי, ברכות. הגעת בזכות למקום בשולחן הממשלה. אומנם הבטחת כי לא תשב כסמן שמאלי בממשלה ימנית קיצונית, אז הבטחת. אומנם הבטחת להיות נציג מעמד הביניים, אבל ממחר תמשיך הממשלה הזאת להכות במעמד הביניים, וזה שגר בנתניה, אדוני וחברי חבר הכנסת לפיד, לא יקבל חס וחלילה את מה שיקבל זה שגר באלון-מורה. אומנם פרסמת מודעות ענק בעיתונים המכריזות על מחויבותך לממשלת אחדות חילונית, מחויבות שבלי ספק עמדת עליה בתוקף רב. לא נורא, מי במדינה הזאת זוכר מה הבטיחו לפני יומיים, אז מדוע שנזכור את ההבטחות שלך מלפני חודש. כל כך הרבה מים עברו בירדן מאז, העיתונים כבר מזמן נגרסו, המודעות הוחלפו וגם התשדירים.  מי זוכר אותם?
       
       טומי, אתה בממשלה ולנו כמפלגת העבודה תהיה לפחות הנאה קטנה אחת:  להשוות יום-יום בין מה שהבטיח טומי ומה שיקיים השר לפיד.
       
       חשוב לזכור, לא תהיה תקומה לכלכלת ישראל אם לא ישתנה המצב המדיני ולא יתחיל משא-ומתן.  לא תהיה תקומה לכלכלת ישראל אם לא יהיה שינוי בסדר העדיפויות הלאומי. לא תהיה תקומה לכלכלת ישראל אם תימשך ההשקעה המסיבית בהתנחלויות.
       
       שמעתי את ראש הממשלה אומר: אין מה לקחת מההתנחלויות. לא נכון, תושבי ההתנחלויות וההתנחלויות מקבלים יותר מכל תושבי מדינת ישראל.  זוג צעיר – טומי, תאזין – שרוצה לקנות דירה באלפי-מנשה יקבל משכנתה גדולה פי-ארבעה משכנו בכפר-סבא;  שכיר העובד קשה למחייתו וגר בנתניה יקבל פחות בנטו מחברו לעבודה הגר באריאל; זוג צעיר ברמת-גן ישלם הרבה יותר עבור חינוך ילדיו מאשר זוג צעיר שגר באלקנה.
       
       מדובר בהקשר זה בכמיליארד שקל בשנה בבסיס התקציב, כדאי לדעת את זה.  נכון, לא מדובר בהוצאות תקציביות גבוהות, אבל אם לא תקצצו את הטבות היתר הלא-מוצדקות הללו, לא תוכלו לבוא לאזרחי ישראל ולבקש שוב ושוב להצטמצם, לחסוך ולהשתתף במאמץ הלאומי. כוח הקנייה ימשיך לרדת, עסקים ימשיכו להתרסק, המיתון רק יעמיק, גביית המסים תמשיך לרדת, ואז על מנת להמשיך את הפעולות ההכרחיות של הממשלה יבואו עוד קיצוצים שיורידו עוד יותר את כוח הקנייה ויביאו עוד יותר לייאוש וחוסר תקווה.
       
       לצערי, לנו נותרה ההנאה הזאת, ולך, טומי, השר לפיד, ולחבריך, נותרה רק האחריות הכבדה של ניהול ענייני המדינה. מהליכוד, מהמפד"ל, מהאיחוד הלאומי - אין לנו כל ציפיות; יש להם אידיאולוגיה חזקה הגוברת על כל היגיון כלכלי ומדיני. ממך ומחבריך יש לנו, השר לפיד, ציפיות גדולות, אמיתיות.
       
       אני מצפה ממך, מר לפיד, כשר המשפטים, לא לנוח ולא לשקוט אפילו רגע אחד עד שיוסרו כל המאחזים הבלתי-חוקיים.  
       
חיים אורון (מרצ):
       
       זה לא מעניין אותו.
       
בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       אני מצפה ממך שתפעל נחרצות שלא לתת יד לטיהור המעשים הבלתי-חוקיים הללו.
       
       ברכות גם לך, השר פורז, מחברי הכנסת הישרים, האמינים והחרוצים שקמו במדינת ישראל.  ממך אני מצפה שתפעל נמרצות על מנת להביא לכך שתקציבי הרשויות יינתנו בצורה שווה והתקציבים הניתנים להתנחלויות לא יהיו פי-חמישה מהניתן ליישובים אחרים במדינת ישראל.
       
       ממך, השר פריצקי, אני מצפה, שכשם שידעת להילחם על מה שהאמנת בו, תתרום כשר התשתיות לכך שההשקעות בתשתיות בישראל ייעשו מתוך שיקולים כלכליים ולא מתוך שיקולים פוליטיים.

	הצטרפת, מר לפיד, לממשלה שמובילה את ישראל לכיוונים לא נכונים - לממשלה, שלצערי, כפי שזה נראה לעת עתה, תמשיך להשקיע את ישראל בבוץ.
       
       אני מאחל לכם, כמו גם לשאר חברי הממשלה ולראש הממשלה, שלמרות כל מה שאמרתי תפתיעו ותצליחו. אני מאחל לעם ישראל, שאם חלילה לא תצליחו בדרככם, מר טומי לפיד, יהיה לך  הכוח ותהיה לך ההגינות הבסיסית לבוא ולומר: טעינו.
       
       מעבר לכל חילוקי הדעות, כולנו מאוחדים ברצון להביא לשיפור במצבה הכלכלי, החברתי, המדיני והביטחוני של מדינת ישראל. אין לנו בית אחר, ואין לנו מדינה אחרת.
       
       אני מאחל בכל לבי, כי למרות כל הספקות שלנו, הממשלה והעומד בראשה כן יצלחו, כן יהיו אחראיים וכן יפעלו, תפעלו, יחד למען כלל תושבי מדינת ישראל. אם תעשו כן, אהיה הראשון להסיר את הכובע ולהודות לכם. תודה רבה.
       
היו"ר אברהם הירשזון:

	תודה רבה לך, אדוני. חבר הכנסת יוסף טומי לפיד, שר המשפטים בעתיד, אדוני, בבקשה.


יוסף לפיד (שינוי):
       
       אדוני ראש הממשלה, חברי הכנסת, ראש האופוזיציה, משעשע מאוד להאזין לנציגי העבודה, ששניהם כיוונו את רוב חציהם נגדי ונגד שינוי. כנראה יש משהו שמטריד אתכם. קודם כול, ליושב-ראש האופוזיציה: מי זה שסירב להיכנס לממשלת אחדות חילונית? אני? או שאתה הוצאת את כל מנהיגי המפלגה שלך כמו בשבועת צופים, שיישבעו שהם לא יצטרפו לממשלה בראשותו של אריק שרון? אותי אתה מאשים. השארת אותי לבד, ואת חברי שינוי - לבד. היתה הזדמנות להקים ממשלת אחדות חילונית ולשנות את פני החברה הישראלית, ואתם הפקרתם את ההזדמנות, ועכשיו באים אלי בטענה על כך שהלכתי עם אריק שרון? 
       
       ביום רביעי, שבו התקיימה הישיבה הראשונה של ועדת החוץ והביטחון, אדון מצנע, ניגשתי אליך ואמרתי לך: בוא ניפגש. אנחנו צריכים להחליט  באילו תביעות לבוא לאריק שרון. 34 מנדטים מול 40. קבענו פגישה. מי ביטל את הפגישה? אתה ביטלת את הפגישה. לא היית מוכן לדבר אתי, ועכשיו אתה בא בטענות אלי. זאת היתה פגישה של מפלגת העבודה עם ציבור שבחר בה. אז אל תבוא אתה אלי בטענות. תשאל את פרס.
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת טומי לפיד, אל תהיה בלחץ. תדאג לאלה שבחרו בך.
       

היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת איתן כבל.
       
יוסף לפיד (שינוי):
       
       תשאל את פרס.
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אל תדאג לבוחרים שלנו. מה אתה נכנס לאקסטזה?
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת איתן כבל, אני מבקש.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       לא הספקנו. הלכת כל כך מהר.
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חברת הכנסת דליה איציק. חברת הכנסת דליה איציק.
       
יוסף לפיד (שינוי):

       אתי לא הספקתם לדבר?
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       לא. רצינו, אבל אתה נכנסת כל כך מהר לממשלה.
       
יוסף לפיד (שינוי):
       
       רבותי.
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חברת הכנסת דליה איציק.
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       לא הספקנו לעצום עיניים, והיית עם המפד"ל.
       
דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       - - -
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חברת הכנסת דליה איציק.
       
יוסף לפיד (שינוי):
       
       רבותי.
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       חצית את מהירות הקול.
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת איתן כבל, האם אתה לא שם לב ליושב-ראש? זה זלזול?
       
רן כהן (מרצ):
       
       מה אתם רוצים? עכשיו הוא אומר - - - זה מה שהוא אומר.
       
יוסף לפיד (שינוי):
       
       פואד, הואיל וקראת לי "טומי", אני קורא לך "פואד".
       
בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       בכבוד.
       
יוסף לפיד (שינוי):
       
       פואד, מי ישב שנתיים בממשלת שרון, בממשלת שרון, ומימן את ההתנחלויות והסכים לכל מה שמתרחש מעבר ל"קו הירוק"? אני או אתה?
       
חיים אורון (מרצ):
       
       - - -
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       הפעם אתה צודק.
       
יוסף לפיד (שינוי):
       
       אתה בא אלי - - -
       
חיים אורון (מרצ):
       
       למדו לקח.
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת אורון.
       
יוסף לפיד (שינוי):
       
       לא, הם לא למדו לקח, וגם אתם לא למדתם לקח. הציבור לימד אתכם לקח.
       
רן כהן (מרצ):
       
       אם זה נכון, למה אתה הולך - - -?
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת חיים אורון. חבר הכנסת רן כהן.
       
יוסף לפיד (שינוי):
       
       פואד, עם כל הכבוד והחיבה שאני רוחש לך, וקשה שלא לחבב אותך, הרי אתה ניהלת שנתיים את המדיניות שעכשיו אתה פה עומד ותוקף, ואני ישבתי באופוזיציה למדיניות שניהלת, ואתה תוקף אותי על כך שאני אחראי למה שעשית.
       

חיים אורון (מרצ):
       
       איזו אופוזיציה? לא היית באופוזיציה למדיניות הזאת.

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       תגיד לי: מה תעשה בעתיד? מה תעשה בעתיד?
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת חיים אורון.
       
יוסף לפיד (שינוי):
       
       רבותי, אדוני, בדרך כלל אני לא מתווכח עם נציגי מפלגות קטנות.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אני יודע.
       
רן כהן (מרצ):
       
       - - - כשאתה היית עם שישה מנדטים.
       
יוסף לפיד (שינוי):
       
       אנחנו נכנסנו - - -
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת רן כהן. חבר הכנסת רן כהן, תן לו לדבר.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אין דבר. עם שישה מנדטים אפשר לדבר.
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       אדוני, בבקשה.
       
יוסף לפיד (שינוי):
       
       אנחנו נכנסנו לממשלה הזאת, אחרי שהבנו - תסלח לי אם האמנו לך. הרי אני יכול להראות לך עשרות ציטוטים שבהם הודעת באופן חד-משמעי - ואומרים שמצנע הוא איש אמין - שאתה בשום פנים ואופן לא תשב עם אריאל שרון בממשלה. אז  אתה בא אלי בטענה שאני מאמין לך? ואז, נכנסנו לממשלה, כי אף  שהופקר הציבור החילוני, עדיין הצלחנו לבטל את חוק טל, את חוק הלפרט ואת משרד הדתות.
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       שום דבר.
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       שום דבר לא קיבלת.
       
יוסף לפיד (שינוי):
       
       רבותי, לא יעזור לכם. הצלחנו - - -
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       ביטלת את חוק טל. ימשיכו לא לשרת בצבא. איזה בלוף זה?
       
יוסף לפיד (שינוי):
       
       תסלח לי. אתה כבר ניהלת מערכה אחת כושלת לא מזמן. למה לך עוד אחת?
       
       רבותי, אנחנו עשינו דבר שאתם לא עשיתם 30 שנה. הוצאנו את המפלגות החרדיות מהממשלה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       השנאה בעם ישראל.
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, איפה היית עד עכשיו?
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       - - - של כנסת ישראל.
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, חבר הכנסת נסים זאב.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       חרפה לישראל.
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       סלח לי, שנאה ועוד שנאה.
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת נסים זאב, הבנת את העניין?
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אמרתי, הבנתי.
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       אני מבקש ממך לא לחזור, כי  בפעם הבאה זה ילך מהקריאה השלישית.
       
יוסף לפיד (שינוי):
       
       יש לנו התחייבות בכתב מראש הממשלה למתווה בוש. יש לנו התחייבות שכשנגיע, אם נגיע, במשא-ומתן למדינה פלסטינית, נדון בזה בממשלה בראשות אריק שרון. 
       
       אני בטוח שאתם תתמכו בהליכה בדרך זו. אני בטוח שאתם כבר מצטערים שלא הצטרפתם לממשלה. אני עדיין אומר לכם: חברים, חברים בעבודה, טעיתם, שגיתם, זיגזגתם, בזבזתם אנרגיה ובזבזתם אמינות. עדיין לא מאוחר מדי. זו  ממשלה שאפשר להצטרף אליה. אני בטוח, מר שרון, שאני אומר את זה גם בשמך, ואם לאו - אני אומר את משאלות לבי. לכן, עדיין לא איחרתם את הרכבת, אבל היא כבר מתחילה לצאת מהתחנה.
       
       אנחנו הצטרפנו לממשלה בשעה קשה, כדי לעזור לקידום תהליך השלום וכדי לעזור לליכוד בחילוצה של הכלכלה הישראלית מהמשבר הנורא שאליו הבאתם אותה.
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       עם האיחוד הלאומי אתה תעזור? איך תעזור עם האיחוד הלאומי?
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת איתן כבל.
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       ישבתם אתם.
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       - - -
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת איתן כבל.
       
חמי דורון (שינוי):
       
       הרווחת משהו?
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       אדוני, תן לי לנהל את הישיבה. חבר הכנסת איתן כבל, אתה מכריח ומאלץ אותי, ואני מבקש.
       
יוסף לפיד (שינוי):
       
       המאמץ העילאי שאנחנו נשקיע עכשיו בשיפור המצב הכלכלי הוא תוצאה של הניהול הכושל של הכלכלה הישראלית בממשלה הקודמת, שבה אתם הייתם שותפים. עד לריב בין פואד לשרון בעניין הגמלאים שיתפתם פעולה, ועכשיו אתם מדברים על התקופה שבה הייתם בממשלה ובה הייתם אחראים לכל מה שנעשה כאילו זו היתה איזו  תקופה שחורה בתולדות המדינה. אם היא היתה שחורה, אתם הייתם הפרות השחורות בחושך הזה.
       
ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       שחור זה יפה.
       
יוסף לפיד (שינוי):
       
       רבותי, אני, שנשארתי באופוזיציה, צריך עכשיו להצטדק על כך שאני מצטרף לממשלה שאני רוצה שתסייע לעם ישראל לצאת מה"ברוך" שאתם הכנסתם אותו אליו.
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):

- - - 

קריאות:
       
       - - -

יוסף לפיד (שינוי):
       
       איזה מין צביעות זאת לבוא אלי בטענות על מה שאתם עשיתם? 

	רבותי, אני רוצה להקדיש עוד כמה מלים לנושא מאוד כאוב. אני הולך להיות שר בממשלת ישראל,  ולאחרונה אני מרגיש כמו שהרגשתי כילד יהודי בגטו, מפני שתוקפים אותי על מוצאי. תוקפים אותי בגסות ובבוטות ובלי רחמנות ובשנאה על כך שאני אשכנזי. מה לעשות, פעם הייתי צריך להצטדק על כך שאני יהודי; עכשיו אני צריך להצטדק על כך שאני אשכנזי.

קריאות:
       
       - - -

היו"ר אברהם הירשזון:

	סליחה, סליחה, סליחה, מה קרה?

יוסף לפיד (שינוי):
       
       רבותי, אנשים שייסדו מפלגה על בסיס גזעני תוקפים אותי על המוצא שלי. מה לעשות ולא נתמזל מזלי להיוולד מזרחי? נולדתי אשכנזי, אני מודה.

אבשלום וילן (מרצ):
       
       כמה נמוך, כמה נמוך - - -

היו"ר אברהם הירשזון:

	חבר הכנסת וילן, שמענו.

יוסף לפיד (שינוי):
       
       רבותי, רבם של האנשים האלה, הרב שלהם, קורא לנו "זבל"  -  אני שמעתי במו-אוזני ביטויים כאלה ממקור אחר, בזמן אחר – ורק מפני שהמוצא שלי לא מוצא חן בעיניו.

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       - - -  יש עוד כמה דברים.

יוסף לפיד (שינוי):
       
	אני בוש ונכלם, ואני קורא למנהיגות הרוחנית, כי מהפוליטיקאים של המפלגה ההיא נואשתי; אני קורא למנהיגות הרוחנית של היהדות המזרחית והספרדית: רבותי, נקבור את הנושא העדתי הזה לפני שהוא יהרוס אותנו. אנחנו באנו לכאן להיות ישראלים; לא להיות ספרדים ולא להיות אשכנזים. אנחנו ישראלים, יהודים ישראלים, ותפסיקו את מלחמת האחים הזאת, שתהרוס אותנו לפני שהערבים יעשו זאת. תודה רבה.

היו"ר אברהם הירשזון:

	תודה רבה לך, אדוני. חבר הכנסת אליהו ישי - בבקשה, אדוני.

יוסי שריד (מרצ):
       
       מי אחריו?

היו"ר אברהם הירשזון:

	אחריו – חבר הכנסת אביגדור ליברמן, ואחריו – חבר הכנסת יוסי שריד. להמשיך לקרוא, חבר הכנסת שריד, או שזה בסדר?

יוסי שריד (מרצ):
       
       - - -

היו"ר אברהם הירשזון:

	לא, לא, עם כל המכובדות. 

שר הפנים אליהו ישי:
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת היא ששקלתי כיצד להתייחס בנאומי ובדברי פה היום על הקמת הממשלה ליום הזה, שהוא בכל אופן יום חגיגי, אדוני היושב-ראש, שהרי  ממשלה קמה בישראל;  ומצד אחר, לדבר הקשה מכול, הדבר החמור מכול, והייתי אומר גם, היום הקשה מכול מיום שהוקמה מדינת ישראל. מיום שהוקמה מדינת ישראל לא היה מצב שבו בהסכם קואליציוני כזה או אחר – וגם כשש"ס ישבה עם מרצ בקואליציה נכתבה ונחתמה שמירת הסטטוס-קוו -  הונף דגל מעל ראשי הקואליציה כאשר מחקו את מלת הסטטוס-קוו. מחכים ומנסים ליצור דמות של יהודי חדש, עם המודל של טומי לפיד והכיפה של אפי איתם. דבר כזה לא יכול לקרות.
       
       אדוני ראש הממשלה, כשאתה מצטט - - -

אילן שלגי (שינוי):
       
       עם הסטטוס-קוו 300,000 אזרחים לא יכולים לחיות.
       
היו"ר אברהם הירשזון:

	חבר הכנסת שלגי. חבר הכנסת שלגי, אני מבקש ממך.
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       זה חילוני חרד.

קריאה:
       
       בדיוק, חבר הכנסת כבל, אנחנו - - -

היו"ר אברהם הירשזון:

	חבר הכנסת כבל, אתה הצטרפת היום למקהלה הכללית.

שר הפנים אליהו ישי:
       
       אדוני ראש הממשלה, כשאתה מצטט פסוקים מתורת ישראל אתה צריך לזכור, אדוני ראש הממשלה, שהעם היהודי לא היה נשאר עם יהודי מיום בריאת העולם וקבלת התורה במעמד הר-סיני ועד היום לולא שמרנו על תורת ישראל ולו התפשרנו על תורת ישראל. באלפי שנות גלות בני העם היהודי מסרו נפש על קיום תורת ישראל, ולא התפשרו על שום דבר שיכול, חלילה וחס, להחליף את תורת ישראל. היו הרבה ניסיונות בעולם לשנות את תורת ישראל. לצערי הרב, קמה היום הברית החדשה בין שינוי לבין המפד"ל, ומנסים למצוא דמות חדשה של עם יהודי – אולי נעשה שינוי במדינה יהודית, בעם ישראל כמדינה יהודית. 
       
       אני רוצה לומר פה היום שהם לא יצליחו. אדוני היושב-ראש, אנחנו קראנו בפרשת השבוע שעם ישראל חטא בחטא העגל. משה רבנו ירד עם הלוחות, לתת את התורה לעם ישראל. אמרו לו: עם ישראל חטא והקים עגל. למרות הכול משה רבנו ירד עם הלוחות. מה חשב משה רבנו, שהוא יכול לתת את הלוחות לעם ישראל כשלמטה חוטאים בחטא העגל ומקימים עגל וצועקים "אלה אלוקיך ישראל"? אבל משה רבנו אמר: אני יורד בתקווה לעורר אותם מהטעות שלהם. 

מיכאל מלכיאור (העבודה-מימד):
       
       לא, זה לא בשם השם.
       
שר הפנים אליהו ישי:
       
       ירד משה רבנו וראה אותם במחולות, רוקדים סביב העגל. ואז שבר משה רבנו את הלוחות. הדבר המסוכן ביותר היה - - -

קריאה:
       
	- - -

שר הפנים אליהו ישי:
       
       אדוני היושב-ראש, מכובדי ראש הממשלה, הדבר המסוכן ביותר היה לצאת במחולות ובריקודים סביב העגל. הדבר החמור ביותר הוא שיושבים פה בממשלה החדשה אנשים משינוי ואנשים מהמפד"ל שרוקדים סביב ההישג הגדול – ההישג "הגדול", לכאורה,  שהושג ביניהם: איך אין עוד סטטוס-קוו ואיך מתפשרים עכשיו לכאורה וכביכול.

אילן שלגי (שינוי):
       
       להיות עם חופשי בארצנו.
       
שר הפנים אליהו ישי:
       
       עם ישראל, שהתמודד באלפיים שנות גלות, למרות כל הקשיים, בלי ארץ-ישראל,  נשאר עם יהודי, ואף אומה לא יכלה לעם היהודי. וכשבאנו לארץ-ישראל, אנחנו נאבקים פה לשרוד כעם יהודי ולהתגבר על כל האויבים שלנו שרוצים לכלותנו.

אילן שלגי (שינוי):
       
       באוהלה של תורה, אתה מתכוון.

שר הפנים אליהו ישי:
       
       נכון, לא היה קיום לעם היהודי בלי אוהלה של תורה; אתה אומר נכון, אין קיום לעם היהודי בלי  אוהלה של תורה. גם בן-גוריון ידע את זה. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       בן-גוריון דיבר על - - -
       
שר הפנים אליהו ישי:
       
       וכשבן-גוריון ידע זאת, הוא ידע לשמור על הערכים של היהדות, ולפחות שמר על הסטטוס-קוו והבין גם מה זה "תורתו אומנותו" – לשאלתך.
       
       אבל, אדוני ראש הממשלה - - -

רשף חן (שינוי):
       
       אנחנו חותמים על הסטטוס-קוו של בן-גוריון. זה היה 400 - - -

חיים אורון (מרצ):
       
       - - -

שר הפנים אליהו ישי:
       
       אדוני ראש הממשלה, אני לא רוצה להיכנס לפולמוס של טומי לפיד - - 

היו"ר אברהם הירשזון:

	חבר הכנסת אורון, אתה מעורר סערה.

שר הפנים אליהו ישי:
       
       - - אני לא רוצה להיכנס להתלהמות של  טומי לפיד – ספרדים--אשכנזים. אנחנו כולנו עם יהודי. שנים-עשר השבטים, כולנו פה בארץ הזאת חייבים להיות מאוחדים ומלוכדים. אבל מי שסימן, לצערי הרב, והחליט רק לא ש"ס, ומי שאמר לשר לשעבר נתן שרנסקי, שהצביע בעד נשיא המדינה קצב: איך אתה מצביע עבור נשיא מדינה מזרחי – זה לא הייתי אני, אדוני הנכבד, ידידי חברי הכנסת משינוי; זה אמר ראש המפלגה שלכם, טומי לפיד. אני מצטט מדבריו בעיתון. הוא אמר שם: איך אתה מצביע עבור נשיא מדינה ספרדי? נכון, זה קשה מאוד, זה כואב, אבל מה לעשות, הוא אמר את זה.

אילן שלגי (שינוי):
       
       - - -

שר הפנים אליהו ישי:
       
       מי שדיבר נגד המזרחיים ופסל חלק גדול – יותר ממיליון איש בעם ישראל – זה היה טומי לפיד, ולצערי הרב, ראש הממשלה נפל באותה רשת; ראש הממשלה נפל באותה מלכודת משום שראש הממשלה לפחות יכול היה אולי לעשות משהו - - -

יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - -

היו"ר אברהם הירשזון:

	חבר הכנסת כהן. חבר הכנסת כהן, תודה. אתה מפריע לראש הסיעה שלך.

יעקב מרגי (ש"ס):
       
- - -

שר הפנים אליהו ישי:

       אדוני היושב-ראש, אני חושב שהפסילה היא פסילה קשה. כולנו זוכרים את הנאומים, את התקופה הקשה שבה לראש הממשלה לשעבר, ברק, צעקו בכיכר-רבין "רק לא ש"ס". באמת היה לו קשה. הוא קם ואמר: אני לא יכול לפסול חלק גדול מאוד מהעם על רקע עדתי. אומנם הצביעו להם 430,000  איש, אבל יש פה למעלה ממיליון – אולי 2 או 3 מיליוני מזרחיים. איך אני יכול לפסול ציבור כזה. למרות הכול הוא לא הסכים עם האמרה "רק לא ש"ס". לצערי הרב, ראש הממשלה הנוכחי, שהוא מכובדי, קיבל את מה שציבור מצביעי ברק אמר ואת מה שברק לא העז לעשות -  אולי הוא אמר דברים מסוימים בעניין הזהות היהודית, אבל הוא לא העז לעשות. לצערי הרב, ראש הממשלה אריאל שרון, הנבחר ברוב גדול, קיבל את העמדה ואת הטענה "רק לא ש"ס". 
       
       אבל זה דבר חולף. יש לנו הישגים אדירים בכנסת ישראל, בממשלות ישראל, ואנחנו גאים על כך. הדבר הקשה ביותר, אדוני היושב-ראש, מכובדי ראש הממשלה - - -

חמי דורון (שינוי):
       
       תראה מה קורה ברשויות המקומיות. 

שר הפנים אליהו ישי:
       
       הדבר הקשה ביותר הוא הזהות היהודית של מדינת ישראל - - -

קריאה:
       
       - - -

היו"ר אברהם הירשזון:
       
       סליחה, רבותי. אני מבקש. הוא צריך לסיים ואתם לא מאפשרים לו. 

שר הפנים אליהו ישי:
       
       זו השמחה סביב העגל. זה הדבר החמור ביותר. אם חושבים שעל-ידי כך, על-ידי קואליציה כזאת או אחרת ניתן לעקור את התורה, אז אני אומר פה: לא ולא. אם חושבים שעל-ידי שינוי במרשם האוכלוסין אפשר לעקור את היהדות, אני אומר פה לראש הממשלה: לא ולא. ומי שחושב שעל-ידי מסמך קואליציוני כזה או אחר ניתן לטשטש את הזהות היהודית, למחוק את השבת, חלילה וחס, להתיר ולאפשר דברים שהם תחילתה של ההתבוללות של העם היהודי, חלילה וחס, פה במדינת ישראל, אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש: לא ולא. עם ישראל ינצח, תורת ישראל. 
       
       אם אני יכול לקחת עוד קצת זמן מחברי, אני אמשיך עוד דקה. 

היו"ר אברהם הירשזון:
       
       בבקשה. 
       
שר הפנים אליהו ישי:
       
       תורת ישראל תנצח. תורת ישראל משגשגת בארץ-ישראל, ואנחנו נעשה את הכול על מנת לשמור על תורת ישראל. הרבה קמו ורצו להרוס את תורת ישראל ולא הצליחו. כל הניסיון הזה, פה, של ברית חדשה בתוכנו, שבאה לעקור את תורת ישראל,  לא יצלח. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       התורה לא רק שלך. למה אני לא יכול לשבת ליד אשתי בבית-הכנסת? 

שר הפנים אליהו ישי:
       
       אתה מוזמן לשבת לידי בבית-הכנסת. אתה לא יכול ליצור יהדות חדשה. יש יהדות אחת, והיא תורת ישראל, ואם אתה רוצה לשנות את תורת ישראל – לא תצליח. 
       
       לכן, אדוני ראש הממשלה, מכובדי  ידידי היושב-ראש, אנחנו נעשה את הכול, נפעל וניאבק בכל כוחנו ונמסור את נפשנו למען תורת ישראל, שהיא זו ששמרה על עם ישראל ועל העם היהודי לאורך כל ההיסטוריה. ואני אסיים בסיפור. ראש ממשלת רומניה התארח בישראל לפני כמה שנים. ראש הממשלה אז היה בנימין נתניהו. אותו ראש ממשלה, היסטוריון נוצרי-קתולי, קם ונאם בארוחת ערב ואמר: ההוכחה שעם ישראל הוא עם נבחר היא, שהוא עבר את כל הצרות והגלויות, ועבר את השואה, ולא נכחד. זה שאף אומה לא יכולה לעם היהודי, זו ההוכחה שהוא עם נבחר. הוא שאל: האם אתם יודעים למה העם היהודי הוא עם נבחר? – בזכות התנ"ך שלו. זאת אומרת, ראש ממשלת רומניה לשעבר, נוצרי-קתולי, מבין, שמה ששמר על העם היהודי לאורך כל ההיסטוריה זו תורת ישראל. 
       
       לכן, אני רוצה לסיים ולומר: אנחנו נפעל, ניאבק ונילחם לשמור על תורת ישראל. כמובן – אופוזיציה לוחמת, אחראית, אדוני ראש הממשלה, שתדאג בראש ובראשונה לזהות היהודית, לצביון היהודי של מדינת ישראל, שחלילה וחס הולכים לאיבוד בקואליציה הזאת. הם לא ילכו לאיבוד, משום שאנחנו נשמור עליהם. 
       
       הדבר השני – הנושאים החברתיים. אני רוצה לומר פה לחברים הנכבדים, חברי הכנסת - - -
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       אדוני, סליחה, בבקשה. אני איאלץ להוריד זמן, אני מצטער. 

שר הפנים אליהו ישי:
       
       אז תוריד זמן. בסדר. 
       
       מדינת ישראל נמצאת באחת השעות הקשות שלה במישור החברתי, הכלכלי והמדיני. אני רואה שאנחנו התמודדנו בממשלות ונאבקנו נגד כל הגזירות הקשות. ראיתי לנגד עיני את הקשיים האדירים של העם בישראל, איך הם לא עומדים בנטל הכבד שהונחת עליהם, איך העם בישראל אינו מסוגל, אינו יכול לעמוד בגזירות הקשות שגוזרים עליו. לא אחת עמדנו, נאבקנו והצלחנו הצלחה אדירה. ביטלנו גזירות קשות, הוספנו תקציבים גדולים מאוד למשרדי הרווחה. כאדם שבא משכונת מצוקה, ממשפחה עם עשר נפשות בחדר אחד, כשהגעתי לתפקיד כשר העבודה והרווחה לראשונה, ידעתי לאיזו שליחות אני נשלח, והמשכתי לכהן בתפקידים נוספים קדנציה נוספת, ועוד קדנציה גם כשר הפנים. ברוך השם, בעזרת השם, הצלחנו אני וחברי לבטל גזירות קשות ולעשות דברים גדולים למען השכבות החלשות. 
       
       נבחרה ממשלה שאין אדם שיודע בה מה זו מצוקה, מה זה עוני ומה הם קשיים חברתיים. נבחרה ממשלה שיש לה  כל האפשרות, לצערי הרב, לגזור גזירות כלכליות קשות, אכזריות ונוראיות, באין מפריע. אדוני היושב-ראש – באין מפריע. 
       
       אני יודע שאנחנו עוברים תקופה קשה, שחלילה וחס יכולה להביא אותנו לידי התפוררות חברתית. גם על זה אני רוצה לומר לעם ישראל: נפעל וניאבק בכל הכוח. אנחנו מקבלים בשמחה את רצון העם, אבל ברור לנו שהעם לא רצה בשום פנים ואופן, שהדבר העיקרי של העם היהודי, ששומרי התורה  - -

חמי דורון (שינוי):
       
       העם רצה את ש"ס בחוץ. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       איזה עם? 

שר הפנים אליהו ישי:
       
       - - המשך התורה והמסורת ותורת ישראל – ייפגעו. 
       
קריאות:
       
       - -  -
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       מי עכשיו התעורר פה? 

שר הפנים אליהו ישי:
       
       איציק, אני כבר מסיים, תרשו לי. תודה רבה. 
       
       עם ישראל רוצה את תורת ישראל. עם ישראל רוצה את עולם החסד שייבנה. בעזרת השם נעשה ונצליח, נעשה את הכול על מנת להוציא אותם אנשים בקואליציה שרוצים לעקור את היהדות ואת התורה,  אותם אנשים שאין להם טיפת רגישות לשכבות החלשות, אותם אנשים שלא רוצים להכיר בכלל בצד האחר, באנשים חלשים, באנשים שרוצים להתקיים פה בארץ הזאת, שהיא ארץ-ישראל, ארץ הקודש של כולנו. תודה רבה. 
       
היו"ר אברהם הירשזון:

       תודה רבה לך, אדוני. חבר הכנסת אביגדור ליברמן, ואחריו – חבר הכנסת יוסי שריד. חבר הכנסת פרץ, אתה לקחת לתשומת לבך, כן? תודה רבה, אדוני, אני מאוד מודה לך. 

אביגדור ליברמן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה, שר הביטחון, כנסת נכבדה, אני נתקלתי לא מעט בימים האחרונים בשאלות: איך נכנסתם, מה נכנסתם. שמעתי גם פה התרסה מוזרה ביותר: ממשלה ימנית, קיצונית. אני קודם כול רוצה לפנות למפלגת העבודה: אתם שמעתם על תוצאות הבחירות לכנסת? לא הבנתם שהעם הביע אי-אמון מוחלט בשמאל? שהשמאל נכשל בבחירות האלה כישלון הכי מחפיר שרק אפשר? גם מרצ וגם מפלגת העבודה. למי אתם באים בטענות? כנראה עוד הפעם בן-אהרון, "העם טעה". רק זה לא שמעתי מכם – העם טעה. אתם צדקתם. אתם הצדיקים. קודם כול תבינו שהעם הביע אי-אמון מוחלט בשמאל הישראלי. מזה תתחילו להסיק מסקנות. אחר כך תבואו בטענות לאחרים. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       לפי זה, העם רוצה טרנספר, אם כך. 
       
אביגדור ליברמן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       תשמע, את זה אתה אמרת. אני מציע שבאמת היועץ המשפטי ישקול את דבריך. 

היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת ברכה. 
       
רן כהן (מרצ):
       
       עם כל הכבוד, הוא גם לא הצביע לאיחוד הלאומי. 

אביגדור ליברמן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני חושב שהמחנה הלאומי, בסך הכול, זכה בהישג מרשים. אם אני מתייחס לתוצאות הבחירות, אני חושב שהמחנה הלאומי קיבל פה רוב מוחלט, וזה רצונו של העם. תתחילו לקבל את זה, תתחילו לראות את המציאות כפי שהיא. 
       
	דבר שני שהוא חשוב לפחות מבחינתי, אני רואה בממשלה הזו ממשלת חירום כלכלית. אנחנו לא מסוגלים להמשיך במצב הכלכלי הקיים. זה כבר לא שייך לא לשמאל ולא לימין. בסופו של דבר נתרסק כאן כולנו. צריך להבין שיש חובה לעשות מהלכים כלכליים דרמטיים. 
       
       לכן אני מעריך מאוד את החלטתו של בנימין נתניהו לקבל עליו את תיק האוצר. יצא לי לדבר אתו אתמול כמה פעמים וגם היום. אני חושב שהוא קיבל החלטה אמיצה ונכונה. אני חושב שבכלכלה יש הרבה פסיכולוגיה. אני חושב שיש כאן אמון של הציבור. הציבור מאמין שנתניהו מסוגל לייצג את האינטרסים הישראליים בתחום הכלכלי גם בוושינגטון בנושא הערבויות, וגם לטפל כמו שצריך בכלכלת ישראל כאן.
       
       תפיסתי היא שאי-אפשר לדבר רק על קיצוצים. שמעתי את אנשי ש"ס ויהדות התורה. 
אי-אפשר רק לקצץ, חייבים קודם כול לדאוג להביא לכאן משקיעים. חייבים ליצור תנאים כדי למשוך משקיעים לכאן, ולגרום להם לרצות להשקיע. דבר נוסף, צריך לייצר מקומות עבודה. שמעתי לאחרונה הרבה מומחים שאומרים, כי לא משנה איזה שר יתמנה, הוא יצטרך לעשות אותו דבר, הוא יצטרך לקצץ. זה פשוט לא נכון, הרבה תלוי באדם ובמדיניות הכלכלית שינהיג. והדבר הכי חשוב, למשוך לכאן משקיעים. זה לא פשוט במצב הביטחוני והמדיני שאנחנו נמצאים בו, אבל זה בהחלט אפשרי. דבר שני, עוד הפעם, לייצר מקומות עבודה. אי-אפשר רק לקצץ, אף שגם את זה נצטרך לעשות, אבל זה הדבר השלישי בחשיבותו.
       
       מה שאפשר לנו להיכנס לממשלה הוא המכנה המשותף שיש לנו עם שינוי בתחום הכלכלי והמכנה המשותף שיש לנו עם המפד"ל בתחום המדיני. אני חושב שהמכנה המשותף הכפול הזה אפשר לנו להצטרף לממשלה הזאת.
       
       אני חושב שהממשלה הזאת צריכה להציב בפניה שני אתגרים: לשקם את כלכלת ישראל ולמנוע הקמת מדינה פלסטינית. כל מדינה נורמלית נלחמת בטרור. לא ייתכן שנקים מדינת טרור ליד הבית שלנו. נתנו מספיק מבחנים לפלסטינים, מספיק אפשרויות, וראינו איך הם התנהגו.
       
       אין לי שום אשליות, ראיתי בנאום הרצלייה את כל ההתניות ואת כל התנאים - - -

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אתה יכול להיות שקט.

היו"ר אברהם הירשזון:

	הוא נראה לך לא שקט?

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       לא, אחרי שראית, אתה יכול להיות שקט. בצדק הוא יכול להיות שקט ולא לדאוג.

היו"ר אברהם הירשזון:

	היית שר הבריאות, זו הערה רפואית. תודה רבה לך.

אביגדור ליברמן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אני גם מקווה שתרמנו תרומה סופית וסתמנו את הגולל על ניסיונות של כמה אנשים במפלגת העבודה לזחול לממשלה. אני מקווה, שכאשר אנחנו שם, אין לכם מה לחפש שם. אני מקווה שמצנע יהיה גבר ויעמוד במלתו ובהבטחתו לבוחר וישאיר אתכם באופוזיציה. אני מקווה שגם לאחר הקדנציה הזו של הממשלה לא נצטרך עוד להתמודד מול מפלגת העבודה. היא פשוט תהיה מפלגה שולית וזוטרה בכנסת ישראל.
       
       דבר אחרון שכדאי לציין: אני חושב שמלאכת הרכבת הממשלה היתה מאוד מסובכת. פעם עשיתי את המלאכה הזאת, ואני מוצא לנכון להודות פעם נוספת לצוות שניהל את המשא-ומתן בצורה מאוד מסורה ונחושה, עם הרבה תחכום. 
       
       אני רוצה לברך את ראש הממשלה. פעמים רבות היינו בדעות שונות, אבל מבחינת ההרכב הנוכחי של הממשלה והדרך שבה הקמת אותה, בניגוד לכל אלה שמנבאים שינויים בהרכב הממשלה ואי-יציבות, אני מנבא לממשלה יציבות רבה. 
       
       אני חושב שגם החוק החדש של האי-אמון הקונסטרוקטיבי מקנה כלים רבים שלא היו קודם. אני מקווה מאוד שנמשיך באותה דרך ונבחן את נושא היציבות השלטונית. קודם כול צריך להבין, שלא יכולה להיות כלכלה יציבה כאשר השלטון לא יציב. אני רואה איך שרים מתחלפים. הייתי במשרד התשתיות ואני זוכר כמה אנשים התחלפו במשרד זה בשנים האחרונות. אתה לא יכול לגבש מדיניות רצינית לטווח ארוך במשרד כה חשוב, כפי שמתחייב בתחום המקרקעין, בתחום האנרגיה ובתחום המים. אתה חייב שתהיה שם איזו  המשכיות, אתה חייב שתהיה יציבות, ובוודאי במשרדים אחרים.
       
       אני זוכר שבישיבה של כינון הכנסת גם הנשיא דיבר על הקמת ועדת מומחים עצמאית שתבחן את מבנה השלטון ושיטת הממשל שלנו. אדוני ראש הממשלה, חשוב מאוד לבחון את זה. אני כמובן דוגל במשטר נשיאותי, ואני חושב שחייבים להעלות בהקדם האפשרי את אחוז החסימה לפחות ל=3%. מכיוון שאני איש פוליטי, בנושא זה הייתי מעביר את שיקול הדעת וההחלטה לוועדת מומחים חיצונית, שתשקול בצורה אובייקטיבית לגמרי מה טוב למדינת ישראל ואיך יוצרים כאן שלטון הרבה יותר יציב והרבה יותר אמין. תודה.


היו"ר אברהם הירשזון:

	תודה רבה לך, אדוני. חבר הכנסת יוסי שריד, ואחריו - חבר הכנסת שאול יהלום. בבקשה, אדוני. אחריו - חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יוסי שריד (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, נדמה לי שלפני כמה שנים שמעתי סיפור, ציטטה, מפי חבר הכנסת שמעון פרס בשמו של משה דיין, שאמר כי הוא בכלל לא רגיש לכבוד, בעיקר לכבוד של אחרים. זה היה משה דיין שלא היה רגיש לכבוד של אחרים. טומי לפיד הוא איש מאוד-מאוד רגיש, הוא בעצם האיש הכי רגיש בכנסת, אם אתם שמים לב. בכל נאום שהוא נואם, אני מוכרח לומר שבעיני נקוות דמעות.
       
       נשמעו כאן שני נאומים פתטיים בכייניים, האחד של אלי ישי והאחד של טומי לפיד; בכי על בכי. זה בוכה את בכי המזרחיים וזה בוכה – וזה במובן מסוים חידוש – את בכי האשכנזים. אתם יודעים שיש תפילה נפלאה ששמה "שומע קול בכיות". הוא כבר לא שומע קול בכיות, כי כולם בוכים, כולם מייללים. תארו לעצמכם שיום אחד הייתי מופיע כאן או במקום אחר, נניח בתקופת המאבק עם ש"ס, והייתי אומר שרודפים אותי בגלל שאני אשכנזי. הכול היו ממלאים את פיהם שחוק. פתאום טומי לפיד, מחרחר הריב מספר אחת במדינת ישראל, נורא-נורא רגיש לריב ולמדנים, גם הוא נרדף. האשכנזי הנרדף.
       
       שמתי לב גם שלטומי לפיד היו הרבה טענות מוצדקות, דרך אגב, למפלגת העבודה על שותפותה בממשלה. באמת למפלגת העבודה יש בעיה, אין לה פתחון פה. מי שיושב שנתיים בשותפות, צריך לשאת בנטל האחריות, מה לעשות. אבל שמתי לב באותו זמן שמשום-מה לא היו לו בכלל טענות לבעל-הבית, לאחראי עצמו. מילא, על מפלגת העבודה אפשר לומר – וזה הדבר היחיד שיכול לעמוד לזכותה, זכות לא 
מי-יודע-מה – שהיא היתה שותפה, אבל בעל-הבית והאחראי העיקרי היה אריאל שרון, ולא ראיתי שזה מפריע באופן מיוחד לטומי לפיד. בקשר למפלגת העבודה זה היה מאוד משכנע, זה היה קצת פחות משכנע כאשר מדובר בראש הממשלה שהוא בא לחסות עכשיו תחת כנפיו.
       
       תפסיקו ליילל, חברים, תפסיקו ליילל. שכל אחד ייקח על עצמו אחריות ויעשה את המוטל עליו. שיפסיק להתבכיין. טומי לפיד המתבכיין, ממש האיש המקופח והנרדף. אשכנזי.  
       
       טומי לפיד דיבר על מתווה בוש. אין דבר כזה מתווה בוש. הוא קיבל את מתווה בוש, איזה קיבל, מה קיבל. ראיתי את המכתב העלוב הזה של ראש הממשלה לטומי לפיד. הרי לא צריך להיות בעל ניסיון רב בקריאת מסמכים כדי  להבין שאין דבר כזה מתווה בוש. אין מתווה בוש, אין נאום בוש, אין חזון בוש, אין בוש.

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       יש רק יוסי שריד. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       יש רק מפת הדרכים. תחסוך את הערות הביניים שלך, כי עוד תשמע ממני דברים הרבה יותר קשים. 
       
       רבותי חברי הכנסת, בשבועות האחרונים אינני מתבטא בפומבי מטעמים ציבוריים ואישיים שלא צריכים לעניין אף אחד מכם, אבל היום החלטתי לדבר, כי על ממשלה כזאת פשוט אי-אפשר להחריש. אז מה קיבלנו, כפי שקיבלנו? קודם כול, אדוני ראש הממשלה, גם ממשלה אפשר וצריך להרכיב באופן מכובד, הייתי אומר אפילו באופן אנושי, אם אפשר, כי לא תמיד אפשר; ולא כמסע אלונקות מבולבל של יחידה מובסת. עוד זה על האלונקה, וכבר מורידים אותו חבול ומוכה הלם, כדי לפנות מקום ולהעמיס במקומו מיועד אחר שחלשה עליו דעתו וברכיו כשלו. 
       
       מסע  האלונקות הזה מוביל אל תוך הממשלה חבורה של אנשים פצועים והמומים, שלא ממש באים לעבוד, אלא באים לנקום. זאת ממשלת הנקמה הגדולה. לפנינו כמעט חמש שנים של תככים, מזימות וסכינאות. כל שר מצטייד ליתר ביטחון בסכין קופצת, שגם תקפוץ בשעת הכושר. כך, מר שרון, לא בונים ממשלה, אבל לעומת זאת כך הורסים מדינה. 
       
       אז מה עוד יש לנו? שוב קיבלנו ממשלה מנופחת ושמנה, וזה לא הוזכר. ושוב הפר ראש הממשלה התחייבות מפורשת. אדוני ראש הממשלה, אני רוצה להרגיע אותך, ששוב לא הבאתי את נאום המושבים המרופדים בעור צבי, והנגר שיצטרכו לקרוא לו כדי לתקן את השולחן. מילא פעם אחת הבטחת ולא קיימת – ממשלה ראשונה, אילוצים, אבל פעם שנייה זאת באמת לפחות פעם אחת יותר מדי. 
       
       עכשיו מנסים לפזר שקר חדש. אני מחזיק בידי מכתב של מר שרון בכבודו ובעצמו שנכתב ב=6 בינואר השנה, כלומר בערך לפני חודש וחצי, לאדם שאינני מכיר בשם רוני ברט, שמייצג ארגון שגם אותו אינני מכיר, "תקווה לישראל". אבל את ראש הממשלה אני מכיר ואת חתימת ידו אני מכיר, והמכתב הוא מכתב. במכתב נאמר, ואני מצטט: כבר הצהרתי כי בממשלה הבאה בראשותי לא יכהנו יותר מ=18 שרים - ואני מדגיש שרים – ואצמצם את מספר סגני השרים לארבעה. עד כאן הציטוט. למה אני מדגיש שרים? כי עכשיו מפזרים שקר חדש. אומרים: ראש הממשלה מעולם לא הבטיח שיהיו 18 שרים, הוא הבטיח 18 משרדים. לא ספרתי את מספר המשרדים, אף שיש להניח שיש גם יותר מ=18 משרדים.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       20. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       אבל זה לא כל כך חשוב, אז זה שוב שקר. "18 שרים", כתוב שחור על גבי לבן. כל מי שרוצה לעיין במכתב, יבוא ויעיין. יש שקיפות, אפשר להניח אותו על שולחן הכנסת. 
       
       איפה 18 שרים ואיפה פחות סגני שרים? לפי חשבוני – אי-אפשר לדעת, כי סגני השרים עדיין לא מונו – בכל מקרה יש לו ארבעה שרים בלי תיק, זאת אומרת: ארבעה שרים מובטלים, אבטלה על אבטלה; וזה אחרי שהוא הבטיח פעם שנייה, ורק לפני חודש וחצי כ"ספין" של בחירות - וזה היה "ספין" של בחירות, אחרת מה בער לו להגיד את זה לפני חודש וחצי? - שלא יהיו יותר מ=18 שרים. אני כבר יודע על הרבה יותר מארבעה סגני שרים. 
       
       ואתה כותב שם במכתב – לא קראתי את כל המכתב – שהרכב הממשלה וגודל הממשלה צריכים לעלות בקנה אחד עם הבעיות החברתיות ועם הצרכים החברתיים, ושום דבר, כאילו כלום. אותו שרון מתעתע, שמלה שלו היא לא מלה - לך תבנה מדינה עם ראש ממשלה כזה. זה בלתי אפשרי, פעמיים אותה הבטחה. 
       
       לשינוי, אגב, דבר זה לא מפריע בכלל. יש לה טענות למפלגת העבודה – בסדר, זה הכי קל, דרך אגב. אני התמחיתי בזה, אגב, בטענות למפלגת העבודה. זאת המטרה הכי קלה. אפשר לסובב את מפלגת העבודה על הגריל כמו עוף צלוי, כמה שרוצים. 
       
       מה עוד קיבלנו? קיבלנו את הממשלה הכי ימנית, הכי לאומנית בתולדות המדינה - גם מפד"ל של אפי איתם וגם האיחוד הלאומי של אביגדור ליברמן עם בני אלון. כולם טרנספריסטים ידועים לשמצה, ואיך אני יודע? כי כתוב במצע. תקראו את המצע ותיווכחו לדעת. 
       
       אלמלא היתה זאת ממשלה של יהודים – זאת ממשלה של יהודים, ולכן על-פי ההגדרה היא לא יכולה להיות אנטישמית – יש להניח שהיא היתה ממשלה אנטישמית. יש להניח שאנחנו בישראל היינו מגדירים אותה גם כממשלה ניאו-פאשיסטית, ולמה? כי היא גזורה על-פי המודל של מפלגות אירופיות ידועות, שמאוד דומות לממשלה הזאת. חלק  מן הממשלות האלה אפילו הוחרמו על-ידינו, אף שהן נושאות פחות או יותר אותו אופי, ויש בהן תמיד גם יסודות אנטישמיים וגם יסודות ניאו-פאשיסטיים. 
       
       קיבלנו, לצערנו, ממשלה מושחתת, שיש בה יותר מדי תפוחים רקובים, שמשחיתים את כל הארגז, מן התפוח הגדול ועד התפוחים היותר קטנים. אומרים  לנו ששום דבר עדיין לא הוכח משפטית. נכון, לא הוכח. אני יודע, חלק גדול מן הדברים לא הוכח משפטית - אגב, לשינוי זה לא אכפת - ואני טוען שהכול כבר הוכח. שרים וראש ממשלה שהם ובני משפחותיהם מקבלים מאות אלפי דולרים בנסיבות עלומות ולתכלית סתומה, ואולי לא כל כך סתומה אלא לגמרי ברורה, הם אנשים ברורים, שמקעקעים עד היסוד את הנורמות הבסיסיות של אתיקה ציבורית; ואין צורך בכלל בהרשעה של בית-משפט - מדובר באתיקה, ולא בהרשעה, זה לא עניין משפטי – אלא אם אנחנו מתעקשים להיות מדינה של עולם שלישי. במדינות של עולם שלישי יש שליטים שגומרים אומר, שכאשר הם מסיימים את הקדנציה שלהם, הם במצב כלכלי יותר טוב מכפי שהם התחילו. 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       תתחילו לקבל את העובדה שהוא נבחר ברוב גדול. 
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       עד מתי תוכלו לתעתע באנשים?
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       טוב מאוד שאתם צועקים, כי זה נותן לי אתנחתא לשתייה. 
       
       רבותי, זאת גם ממשלה של דלת מסתובבת, ואני אסביר למה אני מתכוון כשאני אומר דלת מסתובבת. 
       
יחיאל חזן (הליכוד):

בבחירות הבאות אתם תיעלמו לגמרי. 
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       רק תסביר לנו על החקירה של החברה שלך. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       כן, זה בדיוק מה שעכשיו אני עומד להסביר. למה אני אומר שזאת ממשלה של הדלת המסתובבת? כי יום אחד נכנסים למשטרה בדלת אחת כנחקרים, וביום השני נכנסים למשטרה בדלת אחרת כשרים הממונים, וכל שר ממונה בא למשטרה כממונה והחשבונות שלו נכנסים אתו. 
       
       קיבלנו ממשלה שלא רק אופק מדיני אין לה, אפילו חוטם מדיני אין לה, כי היא מתקשה לראות כל מה שמעבר לחוטם. מי שלא מאמין – וכבר הזכרנו את זה – יקרא את המכתב של מר שרון למר לפיד, שיותר משהוא מכוון לראש שינוי, הוא מכוון לראשי המפד"ל ולאיחוד הלאומי. ובמכתב הנלעג הזה מתגדרים אנשי שינוי, שכמה מהם גדלו במרצ וב"שלום עכשיו" – לטומי לפיד אין לי שום טענות, טומי לפיד היה בעינינו, וכזה הוא, איש ימין מובהק שאין לי אליו טענות – ואני לא רוצה לנקוב בשמות, אבל אנשים שגדלו אצלנו במרצ וב"שלום עכשיו", בכם אנחנו מתביישים. בטומי לפיד לא צריך, ואולי אפילו אי-אפשר להתבייש. יש אנשים כאלה, שאי-אפשר להתבייש בהם, אבל בכם אנחנו מתביישים. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       לא הסכמנו להתאחד ונפרדנו. 
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       כשאברהם פורז עזב את מרצ, הוא אמר שהוא לא פורש ממרצ בגלל העמדה המדינית, הוא אמר שהוא פורש ממרצ בגלל העמדה הכלכלית והחברתית שלנו. 
       
מיכאל נודלמן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       יש אנשים שמשנים דעה. 
       
אילן שלגי (שינוי):

       - - - 
       
רוחמה אברהם (הליכוד):
       
- - -
       
מיכאל רצון (הליכוד):
       
       - - -
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       אתה פרשת בגלל העמדה המדינית, אבל עדיין אתה צריך לקנות את מקומך.  
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה לספר לך שהסיפור של שינוי הוא סיפור ההונאה הכי מרתק בפוליטיקה הישראלית לתולדותיה. מרוב להיטות לגרש את ש"ס מגן-עדן, נולד בגיהינום הרומן הרומנטי בין יוסף לפיד לבין אפי איתם. הליברל הידוע בא בברית עם המשיחיסט הטרנספריסט הידוע, וזאת הבשורה העיקרית לציבור החילוני בישראל. 
       
       המהפכה החילונית הגדולה מסתיימת היום במתן וטו למפד"ל, לכן לא בוטל שום חוק. אין לי זמן עכשיו, אבל הייתי יכול, כי יש לי כל ההסכמים הקואליציוניים - אני יכול לנתח אותם משפט במשפט. נותנים וטו למפד"ל – פעם ראשונה בתולדות המדינה שנותנים למפלגה דתית וטו. זה עוד לא היה. זה במידה רבה גם לאיחוד הלאומי – על הרכב של ועדות וצוותים ועל המסקנות שלהם, כי לפי ההסכם הקואליציוני הכול צריך להסתיים בהסכמה. בעצם אנחנו צריכים להבין, שעד שהרב שפירא והרב אליהו לא יסכימו, בעצם לא תצא המהפכה החילונית לדרכה. 
       
       ההר הוליד מפד"ל. אני ממש מאושר, מה אני אגיד לכם. האושר מציף אותי. את המהפכה הזאת תתחילו בלעדינו.
       
       הציבור בישראל גם יודע מה המשמעות ומה החשיבות של ועדות. לו היו שינוי ולפיד מודיעים במערכת הבחירות שזה יהיה גורלה של המהפכה – ועדות -  וזאת תהיה הממשלה שלהם וזה יהיה ההרכב, אני משער שהצלחתם היתה פחותה. אני מרשה לעצמי לשער. 
	
	אני רוצה לומר עכשיו הערה אישית ובזה אני מסיים; באמת מסיים. 

היו"ר אברהם הירשזון:
	
       קודם זה לא היה באמת?

יוסי שריד (מרצ):
       
       קודם זה לא היה באמת.

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       זה נאום יציאת ראש האופוזיציה. 
       
היו"ר אברהם הירשזון:
	
       ולכן גם נתתי זמן מעבר.

יוסי שריד (מרצ):
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר משהו אישי. במשך שנים פיזר טומי לפיד שקר, ואולי השקר הזה קנה לו אחיזה במקומות כאלה ואחרים. הוא טען שמרצ מסרה התחייבות של "רק לא ש"ס". זה שקר. מדוע?  כי מרצ – ב=read my lips המפורסם – לא מסרה התחייבות כזאת. המשפט הזה, שאני מוכן לומר שהוא לא היה המשפט הכי שקול שמר שריד אמר בימי חייו, נאמר לאחר הבחירות ולא לפני הבחירות. לכן אין אדם אחד בארץ, אדם אחד בארץ, שיכול לבוא אלי או אל מרצ ולומר: אתם הולכתם אותי שולל. אתם מעלתם באמוננו. נתנו לכם קול על סמך מחויבות של בחירות ואתם לא עמדתם בהתחייבות. 
       
       אבל יש עכשיו מאות אלפי אזרחים בארץ שיכולים להגיד שלפיד הוליך אותם שולל, כי אין התחייבות אחת שהוא לא הפר. ורק ש"ס נשארה בחוץ, זה נכון,  וכל השאר נמחק והיה כלא היה וכל השאר ועדה ברשות ובסמכות המפד"ל. זה מה שנשאר. 
       
       עכשיו אני רשאי לומר למר לפיד, שאם הוא יספר עלי שקרים, אני אספר עליו אך ורק את האמת. 
       
       נראה שבתחום אחד בכל זאת תרגיש שינוי כמו בבית, וזה בתחום הכלכלי והחברתי. זה נכון, בעיקר עכשיו כאשר ביבי נתניהו יהיה שר האוצר. ביבי נתניהו לא יכול היה להתמנות לשר האוצר, אדוני ראש הממשלה, בארצות-הברית. למה? כי הוא יותר מדי קפיטליסט אפילו להשקפה האמריקנית. 

היו"ר אברהם הירשזון:

	כי הוא גם ישראלי. 

יוסי שריד (מרצ):
       
       לידו אפילו מילטון פרידמן הוא ממש סוציאליסט. אז מכיוון שזו בעצם השקפתה של שינוי, אני יכול לצטט את דברי המשורר המופלא, שכאשר ינחתו הגזירות בקרוב, בוודאי בערגה עצומה שינוי תעודד את גוזר הגזירות במשפטים הנהדרים: עוד פגע הב, תלאה שלחיה, ולא אשאל עוד מהיכן תאמר שינוי: אני מוכן, מוכן, מוכן. למי שלא יודע מי המשורר, שייגש אלי ואני אסביר לו - משורר חשוב. 
       
       והמשפט האחרון, אדוני ראש הממשלה, אתה דיברת בראשית דבריך על הלב השומע. ציטטת מן התפילה – "לב שומע". תראה, אתמול התאבד מגדל פרחים. דרך אגב, נדמה לי שהוא מהמעמד הבינוני. מגדל פרחים הוא ממעמד בינוני, לא? התאבד מגדל פרחים. הוא לא הראשון, כבר התאבדו לפניו אנשים שנפלו ולא מצאו מוצא, והרגישו שהם ממש חנוקים ובאו מים עד נפש. אני שואל: האם למגדלי הפרחים ולאנשים אחרים במדינת ישראל, ששקועים עד למעלה מראש ביוון המצוקה, יהיה להם לב שומע בממשלה שלך? על סמך מה אנחנו יכולים לשער את זה? לב שומע, אוזן שומעת, אוזן קשובה? 
       
       ילדה בת 12, אדוני היושב-ראש, התקשרה אתמול למשטרה לאחר שלא אכלה יומיים. ואני שואל: קודם כול, למה היא צריכה לא לאכול יומיים? שנית, למה היא צריכה להתקשר? ושלישית, למה היא צריכה להתקשר למשטרה? 
       
       יהיה לב שומע על-פי התפילה בממשלה או שלא יהיה לב שומע? על-פי מה שהיה בשנתיים האחרונות כנראה לא יהיה לב שומע. תודה רבה. 

היו"ר אברהם הירשזון:

	תודה רבה, אדוני. 

רוחמה אברהם (הליכוד):
       
       בגלל זה הממשלה הכי גדולה - - - 

היו"ר אברהם הירשזון:

	חבר הכנסת שאול יהלום, ואחריו – חבר הכנסת יעקב ליצמן. 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אדוני ראש הממשלה, אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, השרים המיועדים, המפד"ל מצטרפת לממשלה, תומכת בממשלה. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       זו ממש הפתעה. 


שאול יהלום (מפד"ל):
       
       הרבה חברינו בסיעות הדתיות, או כפי שהן נקראות "סיעות חרדיות", מרבים בימים האחרונים לשלוח חצים אלינו ולומר לנו: מדוע זה הצטרפתם, מדוע אתם יושבים עם שינוי. אדוני היושב-ראש, המפד"ל רואה עצמה כגשר, תמיד ראתה עצמה כגשר, תמיד ראתה את חובתה להוריד, לצמצם פערים, בפרט בין דתיים וחילונים. 
       
       מפלגת שינוי שמה על דגלה: אנחנו מפלגה חילונית שרוצה להפוך את מדינת ישראל למדינה חילונית. זה מאוד זעק. אנחנו עצמנו יצאנו במערכת הבחירות נגד המגמה הזאת, אבל קיבלנו שיש אידיאולוגיה כזאת גם במדינה שלנו, בחברה שלנו. אבל השוק שאנחנו קיבלנו כשוק אמיתי, כהלם אמיתי, היה שהמפלגה החילונית הזאת, שינוי, קיבלה 15 מנדטים. לאמור: זאת לא קבוצה קטנה. מאות אלפים, רבים במדינת ישראל יש להם בעיה קשה עם המפלגות הדתיות ועם היהדות כפי שהיא מצטיירת להם. 
       
       לכן באנו ואמרנו: זה האתגר, אולי החשוב ביותר לדורנו, ליצור דווקא את הקואליציה. לא אנחנו הרכבנו, מבחינתנו יכלה להיות קואליציה של כל המפלגות הדתיות. מבחינתנו יכלו להיות עוד כמה אפשרויות. מי שהחליט כך היה הליכוד בראשות אריק שרון. אבל משבאה ההצעה שאנחנו נשב עם שינוי  יחד, ראינו ואנחנו רואים בכך אתגר, אולי האתגר החשוב ביותר לדורנו, לבוא להידברות, לבוא למציאת אותם דברים שיצמצמו את השנאה ואת המאבק ואת הפער הנורא בין דתיים וחילונים. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
- - -

היו"ר אברהם הירשזון:

	שלום לך, מר גפני, איפה היית עד עכשיו?

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אני עונה לך, הרב גפני - - - 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       כמה שילמו לכם על זה?


היו"ר אברהם הירשזון:

	חבר הכנסת גפני, אנחנו לא עושים הנהלת חשבונות עכשיו. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
- - -

היו"ר אברהם הירשזון:

	חבר הכנסת גפני, זה היה בסדר עד עכשיו, תמשיך כך.


שאול יהלום (מפד"ל):
       
       הרב גפני, אני מודה שאצלכם כנראה לשם שמים זה לא מושג בכלל - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - -

שאול יהלום (מפד"ל):
       
- - -  אתם לא מסוגלים להבין מה פירוש לשם שמים.

היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת גפני. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אנחנו רואים אתכם ולא מסוגלים להבין - - -

היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת גפני. חבר הכנסת גפני, אני אתן לו עוד זמן דיבור.

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       הרב גפני, בוא נסכם דבר אחד – שאני מכבד, והמפד"ל מכבדת אתכם, והמפד"ל ודאי שתצרף אתכם למניין, והפעם לא נגיד שלא, אבל לא אתם תלמדו אותנו מהו מוסר.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אנחנו לא מלמדים אתכם, תעשו מה שאתם רוצים. 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אז אל תלמד אותי מהו מוסר. 

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       - - -

משה גפני (יהדות התורה):

- - -

היו"ר אברהם הירשזון:

	חבר הכנסת גפני. חבר הכנסת ליצמן. 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       לפני שאתה מלמד אותנו מהו מוסר, תכה על חטא. לפני שאתה מלמד אותנו מוסר, תכה על חטא, תשאל מדוע יש שנאה לדתיים. מדוע?

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       - - - הרב שפירא מתנגד - - -

קריאות:

- - -

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       תשאל את עצמך. אתה יודע מה תשאל את עצמך? מדוע אריק שרון, שהיה תמיד עם הפנים אליכם, בהצבעה בקריאה ראשונה בחוק טל הוא הצביע נגד, למה? 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       בגללך. 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       לא בגללי. אתם הייתם בקואליציה - - 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       כי אתה נגד החוק הזה. 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
- - אני לא הייתי בקואליציה, הייתי באופוזיציה.


היו"ר אברהם הירשזון:

       
       אתה לא הצבעת נגד?

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא, אני קיבלתי היתר - - -

היו"ר אברהם הירשזון:
       
       מה קרה? מה קרה? אז תהיה רגוע עכשיו. 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       הרב גפני, לא בגללי. אני מודיע לך - בני וחניכי וכל תנועתי משרתים בגאווה בצבא - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
- - -

היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת גפני, אני קורא אותך - - -

שאול יהלום (מפד"ל):
       
- - שומרים עליך, שומרים עליכם, שומרים על כולנו. 

היו"ר אברהם הירשזון:

	סליחה, אדוני. חבר הכנסת יהלום. חבר כנסת גפני, אני קורא לך לסדר בפעם הראשונה. להמשיך?

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא, לא. לא. 
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       אז אני מבקש ממך, ואני מודיע לך שזה ילך מהר עכשיו. אי-אפשר לזלזל ביושב-ראש. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא, חס וחלילה. 

היו"ר אברהם הירשזון:
       
       לא, אני אומר את זה ברצינות. 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אז לחברי שלא יכולים להבין איך המפד"ל עושה דברים לשם שמים, והם כנראה מסיקים מעצמם שהכול, כמו שהם חושבים, רק בתשלום, אז גם אצלנו – ולא כך היא – אני רוצה לקרוא משפט - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אתם הסחטנים הכי גדולים - -

היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת גפני. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
- - הסחטנים הכי גדולים זה אתם. 

היו"ר אברהם הירשזון:

	חבר הכנסת גפני, אתה לא שומר על הסכמים. 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אני רוצה לקרוא משפט מההסכם הקואליציוני. 



משה גפני (יהדות התורה):
       
       אתם הסחטנים הכי גדולים, אנחנו היום נגיד את זה  לכל העם - - -

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       תגיד. 
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת גפני. 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       כל העם יודע - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - - יודע שאתם הסחטנים הכי גדולים.

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       כל העם יודע - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       זה ההסכם, עם כל הסעיפים - - -

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       גפני, כל העם יודע על מי אתה מחפה - -

היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת גפני, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה, בפעם השנייה. 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
- - כל העם יודע. כל העם יודע איפה בנינו נמצאים, שהם לוחמים את המלחמה ומגינים עליך. 



משה גפני (יהדות התורה):
       
       שמענו אותך. 



שאול יהלום (מפד"ל):
       
       כל העם יודע איפה בנינו נמצאים – בין השאר בבתי-הקברות הצבאיים. 

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אתם מסיתים יותר משינוי, אתם שונאים יותר גדולים משינוי. 

היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת אייכלר, שלום לך, גם אתה הצטרפת. 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       הרב אייכלר, זה לא "פופוליטיקה". פה צריך לתת את הדין, פה יש אחריות. איפה אתה במאמץ הביטחוני והלאומי? איפה אתה, איפה אתה? 

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
- - - 

היו"ר אברהם הירשזון:

	חבר הכנסת אייכלר. חבר הכנסת יהלום, אם מדברים על אחריות - - -

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       הרי אתה יודע מה פירוש "חתן מחדרו וכלה מחופתה". אתה יודע. 

ישראל אייכלר (יהדות התורה):
       
       אתה מסית יותר משינוי. 

היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת אייכלר. 

אילן שלגי (שינוי):
       
- - - יותר טוב ממך - - - כל הכבוד למפד"ל - - -



היו"ר אברהם הירשזון:

	חבר הכנסת יהלום, אתה חייב לסיים. 

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       חבר הכנסת יהלום, אל תעליב את אייכלר בגלל "פופוליטיקה" - - -

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אני קורא קטע מתוך ההסכם הקואליציוני.

היו"ר אברהם  הירשזון:
       
       בבקשה, ובזה נסיים. 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       "מתוך אחריות לאומית ועל מנת להבטיח - - - מסכימים הצדדים כי בכפוף להסכמים - - - הם לא ייזמו ולא יסכימו ליוזמות של אחרים לשינוי במצב החוקי או הנוהג בענייני דת ומדינה" - על זה חתומה שינוי.

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       לא יכול להיות...

היו"ר אברהם הירשזון:

	תודה רבה, אדוני. 


מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
-  - - 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       זה הסטטוס-קוו. אני לא אשם. 

היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת פרוש, מחר שבת נכנסת ב=17:00. אני רוצה לסיים לפני כן את הדיון ואתה לא מאפשר לי. חבר הכנסת יהלום, תודה רבה לך. 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       משפט סיום. ולכן, אני אישית מציע לראש הממשלה לקרוא גם לרב פרוש, גם לרב גפני, להצטרף לממשלה – הלוואי. מבחינתי, ברוכים הבאים. אבל אל תעמדו ותזלזלו - - -

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
- - - 


משה גפני (יהדות התורה):
       
       - - - 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       שמע, הרב פרוש – כשאתה ישבת בקואליציה לפני שנתיים והמפד"ל היתה באופוזיציה, לא ירדה דמעה. אל תהיו לי צדיקים גדולים. 

היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת פרוש. חבר הכנסת גפני. 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
- - - הסטטוס-קוו, ודאי, מה ביקשנו? תציין נושא אחד שוויתרנו בו. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
- - -  סטטוס-קוו - - -

היו"ר אברהם הירשזון:

	תודה רבה לך, אדוני. 



שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אז אני מציע לחברי היקרים ששוקלים אם לצרף אותי למניין, לדעת שמי שלוקח ואוחז את השור בקרניו ורוצה לשבת עם אחינו החילונים המוצהרים  ורוצה לבוא אתם תחת גג אחד לעמק השווה – עושה את המעשה החשוב ביותר לדורנו, בדור הזה. 

היו"ר אברהם הירשזון:
       
       תודה רבה, אדוני. חבר כנסת יעקב ליצמן, בבקשה, שלוש דקות לרשותך. אחריו - חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו - חבר הכנסת עמיר פרץ. 

קריאה:
       
       - - -

היו"ר אברהם הירשזון:
       

       אחריו, תתאזר בסבלנות. אחריו - חבר הכנסת עזמי בשארה.
       

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש - - -
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       סליחה, אדוני. חבר הכנסת יהלום, אפשר לתת לנואם להתחיל לדבר? 

שאול יהלום (מפד"ל):
       
       לא. הוא הפריע לי.
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       הבנתי. אתה רוצה להפריע? כמה דקות אדוני רוצה להפריע?

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אני אשמח, אדוני, אם תפריע לי. 
       
       אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, כנסת נכבדה - -
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חבר הכנסת רמון, אתה מדיח לרעה חברי כנסת חדשים. 

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       חס וחלילה. 
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       אדוני, שב בבקשה. 

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       הם הודחו לרעה על-ידי טומי לפיד, לא על-ידי. 

היו"ר אברהם הירשזון:

       הבנתי. תודה רבה. אז אני מבקש לא לעזור להם בזה.

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       - - אנחנו נמצאים היום בחודש אדר, וחודש אדר זה חודש שמרבין בו שמחה. ואין שמחה כהתרת הספקות. היו לנו ספקות כל הזמן. אנחנו בסך הכול מיעוט במדינה – הציבור החרדי – אבל חשבנו לתומנו שעדיין יש מפלגות שרוצות לשמור על הדת במדינה, וזה כולל גם את הליכוד וגם את המפד"ל. 
       
       בבחירות האלו, בהסכם הקואליציוני, נולדה ססמה חדשה – טומי לפיד, המפד"ל לימינך – ססמה חדשה במדינה. 
       
       אין לנו שום טענה שאנחנו באופוזיציה. חברי כנסת נבחרים – פעם בקואליציה, פעם באופוזיציה. לא קרה שום דבר. 



אילן שלגי (שינוי):
       
       אין כסף. 

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אדוני חבר הכנסת החדש, אין לך מושג - - -

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       קוראים לו חבר הכנסת שלגי. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       מה שלא קיבלנו פעם – לא נורא שלא נקבל גם הפעם. לא קרה כלום. זה רק בעיתונות. אנחנו מקבלים אותו כסף חמש פעמים, ובסוף לא מקבלים אותו – זו רק הבטחה.

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       - - -  

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       כן, אדוני.

היו"ר אברהם הירשזון:

       לא, לא, סליחה. אתה לא נותן רשות דיבור. את זה אני נותן. 

חיים אורון (מרצ):
       
       חיים הוא עכשיו על תקן מנחה את הנואמים. 

היו"ר אברהם הירשזון:

       הבנתי, הבנתי, ואתם קהל נכבד, נכון? תודה.



יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אין לנו גם טענות על איבוד תפקידים – פעם יושב-ראש ועדת כספים, פעם סגן שר, פעם לא. לא קרה אסון. 
       
       אנחנו בכלל לא יושבים הרבה בקואליציה – אני בכלל חדש בכנסת – אז סך הכול הייתי שנה וחצי יושב-ראש ועדת הכספים. לא קרה אסון, המכנסיים שלי עדיין לא נדבקו לכיסא.  לא התקלקלתי עדיין, אני חייב להגיד את זה. גם חברי, אגב.
       
       מה שהפריע לי, ומפריע לי מאוד, זה כאשר יש משא-ומתן בחוסר תום-לב. כאשר יושבים – ולא התביישנו לשאול על כך ביום חמישי האחרון, בצוות המשא-ומתן - רבותי, מבקשים תשובות, אנחנו רוצים לדעת, האם אנחנו בקואליציה או לא בקואליציה, לפני שנותנים תשובות. לא קיבלנו תשובה. 
       
       ביקשנו תפקידים פה ושם אחרי שנראה בדיוק אם נסתדר. אגב, התנגדנו לנישואים אזרחיים. עוד מעט אגיד את זה. שאלנו, אמרו שאי-אפשר לתת סגן שר במשרד ראש הממשלה, כי משרד הדתות עומד לחיסול. יפה. שאלנו: כמה זמן? אמר אחד מהצוות: אנחנו רוצים סגן שר במשרד ראש הממשלה לענייני דתות עד החיסול. אמרו: החיסול יהיה בתוך ארבעה חודשים. אמרנו: יפה. עד ארבעה חודשים אנחנו רוצים, לא יותר.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת ליצמן, המשיח יגיע לפני החיסול, אל תדאג.  
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אמרו, בעוד ארבעה חודשים מחסלים. אמרו, אי-אפשר לקבל, מחסלים את המשרד. שאלתי אותם: אדוני ראש הממשלה, האם התפקיד הזה נמסר למישהו אחר? הם הסתכלו זה בזה ואמרו: לא. 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       יש שיר כזה: כשאת אומרת לא למה את מתכוונת. 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אני לא יודע שירים. מספיק לי השיר שאני שר עכשיו. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אתה רוצה לספר לנו ששיקרו לכם? 
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       לא, לא. אני לא יודע מה זה שקר. אין לי מושג בזה. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אני רוצה לדעת מי שיקר לכם.
       
יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אני יודע מה זה תום לב, תמימות.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       מה, זה שקר בתום לב?

היו"ר אברהם הירשזון:

	חבר הכנסת רמון, חבר הכנסת ליצמן עבר את זמנו ואני נותן לו להמשיך לדבר, אבל אתה מפריע לו. 

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, זה שירות לחברי הכנסת. מי שיקר לו?

היו"ר אברהם הירשזון:

	אנחנו נחליט על שירות לחברי הכנסת. תודה לך. אני מאוד מודה לך.

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       אדוני ראש הממשלה, שאלנו אותם: האם אפשר לקבל את התוכנית הכלכלית שהממשלה רוצה שאנחנו נצביע בעדה? אמרו: לא, כי אין עדיין תוכנית כלכלית, כי אין עדיין שר אוצר. אבל דבר אחד אמרו: כן, יש תוכנית כלכלית אחת, לחסל קצבאות ילדים, להשוות את הראשון לשישי, לקצץ בתקציב הישיבות, וזה עוד לפני שיש תוכנית כלכלית, לפני שיש שר אוצר, ואת זה ביקשו מאתנו במשא-ומתן. אם אין תוכנית כלכלית, למה ביקשו את זה מאתנו? למה לא להשאיר לשר האוצר החדש לבקש את זה מאתנו? זאת אומרת, ידעו את כל הדברים האלה לפני כן לא כעניין כלכלי, אלא כדי לפגוע בציבור החרדי. כי אם זה עניין כלכלי, צריך לחכות לשר. 
       
היו"ר אברהם הירשזון:

	
       חבר הכנסת יתום, אולי תארגן שם קצת סדר? 
       
       
דני יתום (העבודה-מימד):
       
       בכוח? 


היו"ר אברהם הירשזון:

	כן, כן, במידה סבירה. 

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       לצערי, צורף לצוות המשא-ומתן איש מפד"ל, יעקב נאמן. הוא שמר על המפד"ל שם.
       
       אני אומר דבר אחד, אדוני ראש הממשלה, בדרך למפת הדרכים החדשה איבדת את הדרך ליהדות, בזה שאתה הראשון שפרצת את הנושא של דת ומדינה, את הסטטוס-קוו. אני לא מדבר על המפד"ל, זה עניין שלהם. הם לא שומעים לרבנים שלהם, אף שהרב שפירא יצא נגד כל התוכנית שלהם. 

אילן שלגי (שינוי):
       
       הם שמעו לבוחרים שלהם. הבוחרים שלהם משרתים בצבא.

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       הוא אומר שהם שואלים את הרבנים. 

היו"ר אברהם הירשזון:

	חבר הכנסת שלגי, אתה באמת קצת יותר מדי מפריע.

יעקב ליצמן (יהדות התורה):
       
       לכן, אני לא בטוח שהדבר הזה יביא כבוד לליכוד. תודה רבה.

היו"ר אברהם הירשזון:

	תודה רבה. חבר הכנסת ברכה, לפני שאתה עולה - הודעה לחבר הכנסת גדעון סער. 

גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס לאחד הנושאים שהועלו על-ידי חבר הכנסת ברונפמן, שנגע בהסכם עם סיעת ישראל בעלייה. 
       
       אנחנו הבהרנו שאנחנו ראינו את זה כהסכם של מיזוג בין סיעות. עלתה טענה שמדובר שם על מינוי שר בממשלה. מחמת הספק, לא חשוב איך רואים את זה, אפשר לראות את זה כך, אפשר לראות את זה אחרת, אבל מאחר שהתעורר ספק וכדי למנוע איזו תקלה, אנחנו נפיץ קודם כול במהלך הערב את ההסכם בין חברי הכנסת, בעוד שעה קלה, ונביא את אישור השר שרנסקי בידי הכנסת ביום שני הקרוב. כתוצאה מכך אני מסייג את הודעת ראש הממשלה בפתח הדיון בכל מה שנוגע למועמדותו של השר שרנסקי כשר בממשלה.    
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       שלא תהיה עוד תקלה, לא לשכוח את הנספח הכספי. זה מאוד חשוב.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       הנספח הכספי לא יישכח. 
       
       עכשיו אני רוצה להגיד לחבר הכנסת רמון עוד משהו. הועלה חשש מצד חברי הכנסת של סיעת העבודה, שהם לא מכירים את חוות הדעת של היועץ המשפטי לממשלה לגבי 242 ו=338, אותה חוות דעת שניתנה בימי ממשלת אהוד ברק, ממשלה שזכורה לך היטב, חיים, וגם לך, דני.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אנחנו מכירים, הכנסת לא מכירה. חבר הכנסת שלגי לא יודע.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אני רוצה להגיד לך, מאחר שבזמנו, אם אני זוכר נכון, נשלח עוד מכתב בעקבות חוות הדעת על-ידי ד"ר רענן כהן, שהביע את מורת רוחו מזה שהסתמכנו על זה, אני רק רוצה להבהיר  עובדה שחשוב שידעו. בהסכם שכתבנו עם סיעת האיחוד הלאומי, שאליו צורף מכתבי לסיעה, שזה הנספח הרלוונטי, לא צורף שום דבר למעט אותו עמוד שהוא מכתבו של ראש הממשלה מלפני שנתיים לחבר הכנסת ליברמן ולחבר הכנסת זאבי, זיכרונו לברכה. זאת אומרת, צירפנו את כל מה שהיה.     
       
 טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       לא גיליתם לאיחוד הלאומי.
       

גדעון סער (הליכוד):
       
       האיחוד הלאומי יודעים את זה. חבר הכנסת אלסאנע, אני רוצה שתדע כל מה שקרה במשא-ומתן בינינו לבין האיחוד הלאומי. תדע שלמכתב שלי, שנכתב אליהם ונמסר להם, צורף רק דבר אחד והוא מכתבו של ראש הממשלה מלפני שנתיים. לא צורפה לו חוות הדעת של היועץ המשפטי לממשלה, וממילא הכנסת קיבלה את כל מה שהיה במסמך. לא הוסתר דבר. פשוט רציתי גם את זה להעיר. 

היו"ר אברהם הירשזון:

	תודה רבה. חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, מדוע ראש הממשלה יצא רק עכשיו כשחבר הכנסת ברכה עלה לדבר? 

היו"ר אברהם הירשזון:

	לא, הוא יצא כאשר חבר הכנסת סער דיבר, והוא לא ידע שחבר הכנסת סער יסיים כל כך מהר. אם הוא היה יודע שחבר הכנסת ברכה עולה לדבר, אין לי ספק שהוא היה נשאר. תודה רבה. בבקשה, חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כנראה מי שאמור לתת את התשובה על השאלה הוא לא        יושב-ראש הישיבה אלא ראש הממשלה, שהודיע מראש שהוא לא רק משתף במשא-ומתן מפלגות ציוניות, כשבכנסת הזאת יושבות סיעות יהודיות אבל לא ציוניות. ראש הממשלה אומר בפירוש שהוא לא מדבר על מפלגות ציוניות, הוא מדבר על מפלגות יהודיות, וכל מפלגה, כל סיעה של ערבים היא סיעה פסולה בעיניו בעצם לניהול משא-ומתן. 
       
       אנחנו לא היינו מועמדים, הוא לא רצה, ולא רצינו, אבל עצם העובדה שבקווי היסוד של הממשלה הזאת מדברים על כך שהממשלה תלמד את הבעיות המטרידות את הציבור הערבי, אלה אותן מלים שנכתבו בקווי היסוד של הממשלה הקודמת, של שרון עצמו, והיום הוא מודיע לנו שהוא רוצה להתחיל פרק חדש עם הציבור הערבי. אני לא יודע איזה פרק חדש. בכל אופן אנחנו למדנו את הפרק הזה על בשרנו באפליה רבה יותר, יותר נידוי ויותר גזענות ממלכתית רשמית מצד הממשלה. 

       
	אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אחרי שנתיים נפלאות של שלום, ביטחון ורווחה, אחרי קיום מלא של כל הבטחותיו ולנוכח הישגיו הכבירים והאדירים בכל תחומי החיים, קיבל אריאל שרון אשראי מחודש ומוגדל להמשיך ולהעניק לנו מטובו, מתבונתו הנדירה ומרגישותו המופלגת. אשרינו הנתינים שזכינו לזמן נוסף תחת הנהגתו של הקיסר המהולל, אריאל שרון. 

היו"ר אברהם הירשזון:

	אמן ואמן, הללויה. 


מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אולי זה הזמן והמקום לברך את העם בברכת סחתיין על הביטחון, מברוכ על השלום, ועל הכלכלה - עלא כיף כיפאכ. 
       
       אני מבקש לא רק לשלוח ברכה לעם, אלא גם ברכה לממשלה, וירשה לי אדוני להשתמש במקורות היהודיים דווקא, עם עדכונים ממש קלים ואקטואליים: אדוני עוז - שלומי - לעמו ייתן, אדוני יברך את עמו ב"בלק ג'ק". דרישת שלום לסיריל קרן ולהתראות בפרק הבא של "סיטי טאואר". 
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ממשלת הדמים השנייה של שרון יוצאת לדרכה. זאת ממשלה שהבשורה המדינית שלה היא שכול ויתמות, ואילו הבשורה החברתית שלה היא קניבליזם. יותר ויותר אנשים יתקוטטו על פחות ופחות. ברוכים הבאים לג'ונגל החדש. 
       
       זו ממשלה לאומנית, בדלנית, לבנה, ואין בה כלל כדי לשקף את המרקם של החברה הישראלית. הממשלה הזאת, כדרכן של כל הממשלות, נקייה כמובן מערבים, נקייה ממזרחים, נקייה ממחנה השמאל, נקייה כמעט מנשים. זו  ממשלה בצלמם ובדמותם של שרון ולפיד, ממשלה שמרנית, כוחנית ונרגנת. זו  לא ממשלת האתמול, אדוני היושב-ראש, זו  ממשלת השלשום. 
       
       על תאוות השררה והכוח של לפיד חבל להכביר מלים. זה היה פשוט מביך לצפות בנחישותו להיכנס לממשלה ויהי מה. אבל שיא הציניות והצפצוף על כל נורמה בסיסית הוא מינויו של שר הטבעות והשלשלאות צחי הנגבי, איש שהאלימות והגנגסטריזם הם מפעל חייו, לשר לביטחון פנים. ממכות לסטודנטים ערבים ל"דרך צלחה" ולשר המשפטים ועכשיו לשר המשטרה. אולי לעבריין יש מקדמה בישראל בימים האלה. 

היו"ר אברהם הירשזון:

	לא הבנתי מה זאת אומרת "לעבריין". האם אדוני מאשים את השר שהוא עבריין?


מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       כן, הוא הורשע. 

היו"ר אברהם הירשזון:

	הוא לא הורשע. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       בהתקפה על הסטודנטים יש לו תיק, זה ידוע. הוא עבריין ברשיון. 

היו"ר אברהם הירשזון:

	אדוני, אני מבקש ממך לחזור מהדברים האלה. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       לא, זה דבר שהוכח משפטית. נכון, חברים?

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       הוא הורשע בוועדת משמעת של האוניברסיטה. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       ועדת האתיקה של הכנסת קנסה אותו בקשר לעמותה. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       בעניין הבריונות כנגד הסטודנטים הוא הורשע. 

היו"ר אברהם הירשזון:

	חבר הכנסת בשארה, הוא לא ביקש מליצי יושר. הוא לא ביקש גם ממך, טלב אלסאנע. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אפילו בלי להתייחס לתיק האחרון הזה של "דרך צלחה", בנושא של הסטודנטים והמכות לסטודנטים הוא הורשע בתיק פלילי. 
       
       אדוני היושב-ראש, הממשלה המושבעת היום היא ממשלת העוני, הניכור והבדידות, האי-צדק החברתי והקטל ההמוני. זו ממשלה ללא בשורה וללא תקווה. זו  ממשלת חושך, שתרחיק את השחר. זו ממשלה שרואה באזרח ברייה שפופה וכנועה, קהת-חושים, מרושעת, שמוכנה להרוג ולהיהרג בלי לשאול למה; ברייה שהפנימה עד תום את כל מערכת הדיכוי המשוכללת שמופעלת עליה. זו  ממשלה שהאזרחים בעבורה אינם אלא בשר תותחים. 
       
       זו  ממשלה שתשקיע בעשירים ותשקיע את העניים, ובמיוחד את האזרחים הערבים, עמוק במצולות האפליה והעוני והרדיפה והגזענות והאבטלה והרס הבתים. בהעדר אופק מדיני, בהעדר נכונות לסיים את המפעל הקולוניאליסטי ולחסל את הכיבוש, לא תהיה תקומה לכלכלה ולחברה. 
       
       החברה הישראלית, אדוני היושב-ראש, צוללת במהירות לתוך תהומות אפלים. היא אלימה, מנוכרת, מקוטבת ומוכת ייאוש כפי שלא היתה מעודה. הצרה עם הממשלה הנוכחית שקמה עלינו לכלותנו נעוצה בעובדה שהיא רק תחריף את כל המגמות האלה. 

היו"ר אברהם הירשזון:

	ולכן?

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       היית נדיב לאחרים.

היו"ר אברהם הירשזון:

	גם לך, תסתכל על השעון. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       שרון יכול להמשיך ולהנדס ולכזב את כולם בכל מיני צירופי מלים וססמאות שקריות: נאום הרצלייה, נאום רעננה, מתווה בוש ושאר כזבים, הונאות והולכות שולל. בפועל ההתנחלויות והמאחזים והמחסומים והחיסולים, החישופים וכל תעשיות המשטמה פורחים, ותעשיית המצוקה והמוות כנגד העם הפלסטיני רק תעמיק ותחריף יותר ויותר. 
       
       אני רוצה לומר גם מלה לחרדים, שרובם אינם באולם, ולמזרחים, ששרון בעט בהם בלי סנטימנטים. אתם שנים נמצאים בכיס שלו, ועכשיו קיבלתם שיעור חשוב, שמצדיק חשבון נפש קטן. הרי ברגע האמת האליל הזה שלכם, שרון, העדיף את התליין שלכם, לפיד, על פניכם. 
       
       אדוני היושב-ראש, מול הממשלה הזאת יש להעמיד חומה פרלמנטרית תקפה ובהירה, לא מגומגמת ולא שפופה. מול הממשלה הזאת יש להעמיד חומה ציבורית לוחמת, יהודית וערבית. אם המצוקות והדאגות הן משותפות, חובה עלינו שהמאבק נגד המצוקות יהיה משותף, יהודי וערבי. 
       
       אדוני היושב-ראש, היות שאני אוהב אדם ואינני מתנכר לחברה שבה אני חי, לא נותר לי אלא להתכסות בעצב גדול ובחרדה עצומה לקראת הבאות. אנו נמצאים ערב חשרת סופה. תודה רבה. 

היו"ר אברהם הירשזון:

	תודה רבה. חבר הכנסת עמיר פרץ, ואחריו - חבר הכנסת עזמי בשארה. 

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבל שראש הממשלה איננו, רציתי לנצל את ההזדמנות - - - 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       זה לא היה משנה הרבה אם הוא כאן או שם, הוא נוכח-נפקד. 

היו"ר אברהם הירשזון:

	חבר הכנסת טלב אלסאנע, הוא יודע להתבטא בעצמו. עוד הערות?

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       חבל שראש הממשלה יצא כשברכה עלה. 

היו"ר אברהם הירשזון:

	באמת תמהתי איפה היית. אתה יכול לתת לו להתבטא?

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       - - - 
       

היו"ר אברהם הירשזון:

       חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה. 

חיים אורון (מרצ):
       
       אבל, אדוני היושב-ראש, פעם היו סוגרים ישיבה אם בדיון כזה לא היה נציג ממשלה. 

היו"ר אברהם הירשזון:

	חבר הכנסת אורון, מאחר ששנינו כבר היינו במספיק כנסות וראינו מספיק דברים, ספר את זה לחברי הכנסת החדשים, לא לי. תודה. בבקשה, אדוני.

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אני בסך הכול רציתי לאחל לו מזל טוב ליום הולדתו ה=75, כי בוודאי אין לי שום כוונה לאחל  אותם איחולים לממשלה שקמה היום. 
       
       הממשלה החדשה הזאת היא הממשלה של כולנו, ממשלה של מדינת ישראל, שזאת המדינה שכולנו רוצים שהיא תתחזק ותביט קדימה. לכן אני מקווה מאוד שהממשלה הזאת אכן תצליח להפתיע. 
       
       אבל לפני שאגש לכמה דברים מהותיים מאוד, ומכיוון שהיום הרי אי-אפשר להתעלם מטומי לפיד, אני רוצה לומר שטומי לפיד הצליח להפתיע אותי בזמן האחרון בצורה יוצאת מן הכלל. מול כל ססמאות ה"סחטנים, סחטנים, סחטנים" שהוא אמר לחרדים שנים, אני מוכרח להגיד לו: טומי לפיד, עלית על כולם, אתה היום מלך הסחטנים. 

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       עשה להם בית-ספר.

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       מול כל האמירות שהוא אמר לכולם: "נהנתנים, נהנתנים, נהנתנים", אני מוכרח לומר לך, טומי לפיד: עלית על כולם. עוד לא ראיתי נהנתנות כזאת. חשבתי שתגיד: שינוי עושה מעשה, לא רוצים "וולבו", לא רוצים שררה. עוד חמש דקות, דקה לאחר הצהרת האמונים, תראו איך אנשי שינוי מזנקים אל חמישה "וולבואים" בהנאה. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       מהמעמד הבינוני. 

היו"ר אברהם הירשזון:

	אתה גם עוזר לו?

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       חבר הכנסת פרוש, אתם לא חסכתם הרבה כדי להצמיח לנו את טומי לפיד, אז תן לנו, תן לנו לעשות את העבודה עכשיו, כי אתם רק עוזרים לו.
       
       הדבר שהכי מדאיג אותי, שאני, שספגתי מטומי לפיד במשך כל הקדנציה האחרונה דברים על כמה שהוא נגד עובדים, כמה שהוא נגד הסכמים קיבוציים - אני מוכרח להגיד לך, טומי לפיד, שההסכם של שינוי עם הליכוד להקמת הממשלה זה ההסכם הקיבוצי הטוב ביותר שהייתי מאחל לכל עובדי ישראל. מה אין בו? יש בו הגנות מכל עבר, יש בו שכר טוב, יש בו מכוניות, יש בו תנאים, יש בו גם נספחים על נספחים על נספחים. טומי לפיד, עלית גם עלינו, לא רק על החרדים, לא רק על הנהנתנים. אני מאחל לך, שאותה צפיחית בדבש שאתה משתוקק אליה, אכן תחשוף את המציאות שאליה אנחנו הולכים.
       
       חברי הכנסת, אומרים על הממשלה הזאת שזאת הממשלה הימנית ביותר שהוקמה. ואני מסכים, אין ימינה מחברנו איווט ליברמן, כי קליינר לא נבחר. אולי אם הוא היה נבחר היא לא היתה הממשלה הימנית ביותר.

חיים אורון (מרצ):
       
       הוא גם היה בפנים.
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       לא יודע. אני מוכן ליהנות מהספק. כרגע זו הממשלה הימנית ביותר. נכון, איווט? ואני מאוד מקווה שראש הממשלה יעשה הכול, שחלילה הממשלה הזאת לא תשדר - - -
       
       חבר הכנסת ליברמן, לזכותך ייאמר שאתה לא מסתיר את זה, שאתה בא לכאן בהנאה גדולה ואומר: סתמתי את הדרך למדינה פלסטינית, סתמתי את הדרך להורדת התנחלויות. מה זה חשוב נאום - איך הוא נקרא - הרצלייה? ואילו נאומים נוספים היו? - כפר-סבא או נאום אחר.

אביגדור ליברמן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       נאום אום-אל-פחם.

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אתה אומר: הממשלה הזאת היא בדמותך, היא בקווים שאתה מנחה.


מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       שמת לב שנאום הרצלייה היה מנוקד?

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, אתה מסוגל להגן עלי או לא?

היו"ר אברהם הירשזון:

	כן. ממי אתה רוצה הגנה? אני רואה שאתה כבר מכתיר את טומי לפיד ליושב-ראש ההסתדרות הבא, ואני מבין שאתה רוצה על-ידי כך להוציא אותו מהכנסת, כי אתה רוצה לחוקק חוק. עכשיו אתה מנהל שיחות עם אביגדור ליברמן. תגיד לי ממי אתה רוצה הגנה? בבקשה. חבר הכנסת אורון, זהו, הוא ביקש הגנה. מרגע זה הוא מקבל הגנה.

חיים אורון (מרצ):
       
       אני ואיווט ליברמן הסכמנו להגדרה שלו, שזאת קואליציה שלהם עם המפד"ל בנושא המדיני, שלהם ושל שינוי בנושא החברתי. וזאת ההגדרה הכי מדויקת.

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אז תן לי. תן לי הזדמנות, מה שנקרא, לפרשן אותו.
       
       אני יודע שיעלו עוד הרבה מאוד לדוכן הזה ויאמרו: איזו ממשלה ימנית זאת, איזו ממשלה ימנית זאת. והעם בישראל יקשיב ויבין שמדובר בממשלה ימנית בתחום המדיני. ואני רוצה להתמקד בממשלה הימנית בתחום החברתי-הכלכלי. כי פעם ראשונה, פעם ראשונה, שמוקמת ממשלה ימנית, שלא רק מגיעים אליה שרים חדשים ורעבים, רעבים לכיסאות, רעבים לג'ובים, מגיעים אליה שרים שהריר נוטף משפתותיהם, הם מחכים לרגע שיוכלו להצביע בעד הקיצוצים והגזירות, כאילו זה הדבר החשוב ביותר שהם הולכים לעשות בממשלה.
       
       אני יודע שהיו ממשלות קודמות, ואני יודע שהממשלות הקודמות גזרו עלינו גזירות שמעולם לא היו – במשך שנתיים וחצי הורידו קרוב ל=25 מיליארד שקל מבסיס התקציב. 25 מיליארד שקל. ואם היה פה ראש הממשלה הייתי אומר לו שאני מוכן לתת לו את הקרדיט שהם עשו זאת מחוסר ברירה. אבל ממשלה שטרם הוקמה, שכל שריה מצהירים שהברירה הכי טובה היא לקצץ ולגזור גזירות קשות על הציבורים החלשים ביותר?
       
       אדוני היושב-ראש, אם תוכל, תעביר בשמי לראש הממשלה, שאני מקווה שמחר בבוקר, אחרי שהוא יעמוד בראש הממשלה החדשה, שהדבר הראשון שהוא יעשה, שבדרכו הביתה, לחווה, ייכנס רגע לשדרות וייגש לאותה קבוצת עובדים מ"רשף טכנולוגיות", שבמדינת ישראל, תחת ראשותו הוא, ריססו אותם בגז מדמיע. וכולנו יודעים מה הקונוטציה של ריסוס בגז, מה זה אומר לכל מי שנמצא כאן. הייתי רוצה שהוא ילך אליהם ויגיד להם מה התקווה שהממשלה הזאת נותנת להם. האם יש להם סיכוי תחת המעטה הקשה הזה של עיר שסופגת "קסאמים", שצריכה לעמוד בחזית הביטחונית, שמשלמת היום את המחיר הגדול ביותר של הקונפליקט.

אתי לבני (שינוי):
       
       מה עם קרן הפנסיה?

אילן שלגי (שינוי):
       
       מה עם הקרן של פועלי הבניין?

היו"ר אברהם הירשזון:

	סליחה, תן לו לדבר.

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       תירגע, עוד לא עשית שום דבר כדי שתתקיף מישהו. אחרי שתעשה משהו, תודיע לי.

היו"ר אברהם הירשזון:

       ניתן לכם את רשות הדיבור.

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       מה אתה עשית?
       
עמיר פרץ (עם אחד):
       
       תירגע.

אילן שלגי (שינוי):
       
       אני עצמי עשיתי כל החיים שלי.

היו"ר אברהם הירשזון:

       חבר הכנסת שלגי.

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       תירגע. בחיים שלך עדיין לא שילמת לנו שקל, אז תירגע. ואנחנו מבקשים לא לקבל לעולם את השקל שלך.

היו"ר אברהם הירשזון:

	בבקשה, אדוני.

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אני מאוד מקווה - - -

משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא אכפת לכם בכלל מהעובדים?

היו"ר אברהם הירשזון:

	אתה חייב להיות מעורב בכל דבר?

משה גפני (יהדות התורה):
       
       סתם שאלתי.

היו"ר אברהם הירשזון:

	סתם אני שואל אותך.

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       אתה עבדת פעם?

היו"ר אברהם הירשזון:

	סליחה, אדוני.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       יותר ממך, ואכפת לי מהעובדים פי מיליון ממך.

היו"ר אברהם הירשזון:

       סליחה. בבקשה.

עמיר פרץ (עם אחד):
       
       אני רוצה להציע לראש הממשלה לשקול את התוכניות שהוצגו בפני האוצר, ואני מקווה שגם שר האוצר החדש יעשה זאת. כבר שבועות רבים אנחנו שומעים על הגזירות ועל האיומים שנמצאים בדרך. אני רוצה ששר האוצר ינסה דרך אחרת. במשך שנתיים וחצי היו שלושה קיצוצים, מהאכזריים ביותר, שלא הוציאו את המשק מהמיתון, רק הגדילו את חוסר הביקושים במשק, רק גרמו לכך שהמיתון הלך והעמיק, אז בואו אולי, פעם אחת, ננסה דרך אחרת, כי הדרך של החברים החדשים בממשלה הזאת כבר נוסתה. הדרך של קיצוצים, של גזירות, של פגיעה בנושאים החברתיים, כאילו הם אלה שמפריעים לממשלה להצמיח את המשק, כבר נוסתה.

	אני חושב שהגיע הזמן שהממשלה אכן תנהל מאבק אמיתי באבטלה, כי האבטלה היא אם כל חטאת. אם יש קיצוניות היא קודם כול צומחת לה במקומות שבהם יש ייאוש חברתי, יש אבטלה. הייאוש החברתי קיים בכל האזור, קיים לצערנו הרב גם בשטחי האוטונומיה, וגם שם הייאוש החברתי-הכלכלי מצמיח את הקיצוניות, וגם אצלנו באזורים רבים. הקיצוניות היא פרי של ייאוש חברתי.

	לכן אני מציע לכל אלה שהססמה של כלכלה חדשה מסתכמת בכך שהם גוזרים גזירות ולא נותנים כלים לאנשים לעבוד ולהתפרנס בכבוד, שיזכרו דבר אחד: כלכלה חופשית היא דבר חשוב, תחרות היא דבר חשוב. אבל כלכלה חופשית היא לא ג'ונגל, גם בכלכלה חופשית צריך כללים, וכלכלה צריכה לשרת את האדם. ומדינת ישראל, לצערנו, צועדת למצב שבו הופכים את האדם עבד לכלכלה. תודה.

היו"ר אברהם הירשזון:

	תודה רבה, אדוני. חבר הכנסת עזמי בשארה - בבקשה, אדוני. אחריו – חברת הכנסת מרינה סולודקין, ואחריהם – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מוזר מאוד שהדיון שמתנהל היום סביב ממשלה שרק הורכבה עם קווי היסוד שיש לה, מתנהל על הרכבה של הממשלה ולא על מדיניותה. אני חשבתי שמעשה הרכבת הממשלה נגמר ואנחנו באים לדון במדיניות, אבל הכנסת מתעסקת כאילו היא מרכיבה קואליציה.  בעצם רבים על נושא אחד:  מי בפנים ומי בחוץ.  האמת, היום לא שמעתי שום דיון אחר חוץ מאשר גיוס כל נושא למטרה אחת: מי בפנים ומי בחוץ. כאילו הכנסת מרכיבה קואליציה ולא מצביעה על מדיניות.  איפה הפרדת הרשויות?  לפעמים מוזר כמה פרלמנטרי הפרלמנט הזה.
       
       על מה רבה ש"ס עם שינוי? על זה שש"ס בחוץ, לא על המדיניות של הממשלה.  על מה מתרברבת שינוי?  על כך שש"ס בחוץ, לא על מדיניות הממשלה. ההישג היחיד ששינוי מביאה לכנסת הוא שש"ס בחוץ.  אם זה הישג גדול, למה אחר כך אסור לציבור גדול במדינת ישראל לפרש את זה כאילו המטרה היא להוציא אותם החוצה? אם ההישג העיקרי של שינוי הוא לבוא לכאן ולהגיד:  הנה, השגנו מטרה – ש"ס בחוץ, איזה מין מטרה זו?  איזה מין ניצחון זה שש"ס בחוץ?  
       
       במה השתקפה שינוי במדיניותה של הממשלה? אני באמת לא יודע, בשום דבר. האמת היא שהיום פעם ראשונה אני שומע שטומי לפיד מידרדר לפוליטיקה של זהות, .politics of identity   אני חשבתי שזה נותר רק כסימבול למקופחים בעולם שמשתמשים בזהותם בשביל להגיע לוועדות כספים בשביל להשתתף בחלוקת העוגה, כי כלכלת השוק לא מותירה להם אפשרות בתחרות. והנה, אבי כלכלת השוק והמגן עליו, מר טומי לפיד, פתאום מזכיר לנו את העובדה שהוא אשכנזי נרדף. אלוהים אדירים, הוא הידרדר עד כדי כך? להשתמש בפוליטיקה של זהות ולגייס זהויות כמו המקופחים בחברה הישראלית שבדרך כלל מגייסים זהויות ככוח פוליטי?  
       
       חשבתי שהמעמד הבינוני פטור מכך מכיוון שהוא שולט בכלכלה. פתאום הוא צריך לגייס לטובתו את הזהות. כאשר מי ששולט כלכלית מגייס לטובתו גם את הזהות, באירופה קוראים לו בדרך כלל "גזען".  כך אנחנו קוראים ללה-פן. אני רוצה לדעת מה ההבדל. אני לא מדבר על כל סיעת שינוי, אני יודע שיש בה כמה אנשים שאין להם שום דבר מדיני משותף עם מר לפיד, אבל אני רוצה להבין מה ההבדל בין לפיד לבין לה-פן.  אולי מישהו יכול להסביר לי הבדל בנושא אחד בין לפיד לבין לה-פן?
       
רשף חן (שינוי):
       
       לא הגזמת בכלל.
       

עזמי בשארה (בל"ד):
       
       בכלל לא הגזמתי. גם באנטי-דתיות שלו, גם באנטי-מזרחיות שלו, בכל דבר  הוא עצמו כבר מדבר פוליטיקה של זהויות. אין שום הישג שהוא הביא חוץ מלהגיד לנו שש"ס בחוץ. אגב, למה לא אגודת ישראל?  למה על אגודת ישראל לא מדברים?  מעניין.  למה היא לא הנושא אף שהיא הוותיקה בין המפלגות החרדיות?  מעניין.
       
       מה עם מדיניות הממשלה שחושבת שההתיישבות היא ערך גדול - גם לחברי שינוי?  אגב, התיישבות - לא בלי הסתייגות – על כל סוגיה. לפחות במושגים של ממשלות העבודה יש שני סוגים של התיישבות:  לא בתוך "הקו הירוק" או מחוצה לו, אלא התיישבות חוקית ולא חוקית.  טוב, אנחנו מתנגדים לכל התנחלות בשטחים. התיישבות על כל סוגיה היא ערך לאומי וחברתי גם לסיעת שינוי. התיישבות על כל סוגיה בשטחים היא ערך לאומי וחברתי?
       
       יש בעיה. לא דיברנו מספיק בישיבה הזאת היום על מדיניות הממשלה. ממשלת ישראל הזאת לא רק שלא מבטיחה כלום - - -
       
היו"ר אברהם הירשזון:

	חבר הכנסת לפיד.


עזמי בשארה (בל"ד):
       
       אגב, מינויו של נתניהו, שאומרים שהוא מקרי או שהוא תוצאה מקונספירציות כושלות של ראש הממשלה - הוא קיבל בסוף את תפקיד שר האוצר. הוא קיבל אותו עם הרבה תנאים שהופכים אותו כמעט לריבון במשרד האוצר. נתניהו הוא ניאו-דרוויניסט מושבע, הוא לא ליברל. אין כיום ליברלים כאלה במערב, יש סייגים לליברלים במערב. הוא ניאו-דרוויניסט, survival of the fittest   בכלכלה, אבל הוא צירוף בלתי אפשרי בין דמגוגיה חברתית, שהוא צריך עדות מזרח ועניים, לבין כלכלה אליטיסטית מהסוג הכי גרוע. לכן הוא נכשל כראש ממשלה, ואני אומר לכם, הוא ייכשל עוד הפעם.  על זה הוא נכשל כראש ממשלה, כי הוא רצה גם כלכלה ליברלית פר-אקסלנס וגם דמגוגיה חברתית. אז ש"ס עזרה לו, עכשיו אין מי שיעזור לו; שינוי לא תעזור לו בדמגוגיה החברתית, והוא ייכשל.
       
       אפילו בממשלות ליברליות קיצוניות יש לובי לחלשים. אין לובי של חלשים בממשלה הזאת. לערבים ממילא מעולם לא היה לובי, אבל לחלשים בחברה הישראלית אין שום לובי בממשלה הזאת.
       
       אבל העיקר זה העניין המדיני. ראש הממשלה אומר במכתב לליברמן – אגב, ליברמן עצמו קיבל פעם את נאום בוש. אני זוכר שאחרי נאום בוש המברך הראשון בטלוויזיה היה ליברמן, אבל הוא בירך בגלל החצי הראשון של נאום בוש, שדוחה את המשא-ומתן למועד לא ידוע.  למה? - עד שבעיית הטרור תיפתר והרפורמה ברשות תיפתר ואז נגיע למשא-ומתן. כלומר, הוא זרק את הכדור לפלסטינים וליברמן בעד, ורק בעד זה. מר שרון שולח מכתב לליברמן ומפנה אותו למכתבו אל המנוח זאבי, הוא שולח מכתב לשינוי ומפנה אותם לנאום שלו בהרצלייה ב=10 בדצמבר. אם אתה מסתכל טוב טוב - אין שום תוכנית מדינית. להיפך, הוא נתלה בכך שגם בוש אומר: כשיגיע המשא-ומתן נראה מה יהיה. יגיע המשא-ומתן רק אם א', ב', ג', ד' יתממשו, אבל גם אז מדינה פלסטינית בשטחי א'-ב' אם ערפאת ילך.  
       
       אני שואל את ראש הממשלה:  המסר הפוליטי שלו לעם הישראלי ולפלסטיני - הלעולם תאכל חרב?  מה המסר המדיני שלך לעם בישראל ולעם הפלסטיני? אם העם הפלסטיני יעשה את כל הרפורמות הדרושות וגם לא יהיה יאסר ערפאת, מה אתה מבטיח לעם הפלסטיני? גם במקרה הזה מה אתה מבטיח לעם הפלסטיני? מדינה פלסטינית בגבולות ה=4 ביוני? שום דבר, אין תוכנית מדינית ולכן אין לנו למה לצפות. הוא הרי אומר לעם הפלסטיני: אם הטרור ייפסק – הטרור במושגים של ראש הממשלה – ואם ערפאת לא יהיה, ואם ואם ואם - לא אתן לכם כלום, גם כך לא אתן לכם כלום – התנחלויות יישארו, ההתיישבות תישאר, תהיה מדינה פלסטינית על שטחי א' וב'. זה מה שאומר ראש הממשלה בתוכנית המדינית.  מה הוא מבטיח?
       
מיכאל רצון (הליכוד):
       
       בשביל מה יהיה משא-ומתן אם אתה חושב - - - את הכול?
       
עזמי בשארה (בל"ד):
       
       לא, לא. מה התוכנית המדינית שלו? מה הפתרון שהוא מציע לעם בישראל ולעם הפלסטיני?  הרי אתה יודע שבסופו של דבר הפלסטינים גם בלי ערפאת וגם בלי אלימות לא יקבלו את דעתכם שכל הדם הזה נשפך בחינם. אחרי כל האינתיפאדה וכל הקורבנות שהעם הפלסטיני הקריב בהיסטוריה שלו, הוא לא יבוא ויקבל את תוכניתו של שרון כפי שהיא – מדינה פלסטינית בשטחי א' וב'. זה מרשם להמשך הטרגדיה ולהמשך הסכסוך. זה הדבר הכי איום.
       
       אגב, עלה פה מר ליברמן. לא ייאמן, מר ליברמן, לפעמים הוא פתוח, הוא אומר שהוא רוצה משטר נשיאותי, כוחני וכו', אבל הוא עומד כאן ואומר: אפשר גם אפשר שהאינתיפדה תימשך ובעיות הביטחון יימשכו ויהיה שגשוג כלכלי. אני לא יודע איך.  הוא בדרך כלל פתוח, שיסביר לנו איך.
       
       שמעתי פעם את נתניהו.  שאלו אותו:  איך?  אמר להם:  איך בהודו,  הרי יש בעיות בפנג'ב וכלכלת הודו משגשגת. גיאוגרפית ישראל בגודל של הודו, בעיות בפנג'ב ושגשוג בהודו. אתה יכול לתאר לעצמך?  ישראל זה הודו? השטחים זה פנג'ב מבחינת המרחקים הגיאוגרפיים? כלכלית אי-אפשר להבטיח כלום. אי-אפשר להבטיח שום דבר כל עוד המצב המדיני הוא כזה.
       
       אבל יש לנו עכשיו שר תיירות, בני אלון, ושר לביטחון פנים צחי הנגבי. יהיה הרבה ביטחון פנים ותהיה הרבה תיירות, יש לנו בני אלון. כל אזרחי מדינת ישראל יהיו תיירים כתוצאה מהצלחותיו של שר התיירות החדש בני אלון, הוא ימשוך את כל העולם לבקר במדינת ישראל, הוא הרי קוסמופוליט, גם אוהב אדם, הוא ימשוך את כל העולם מבני כל הדתות לבקר בארץ הקודש, לעשות חיים, לעשות תיירות. וצחי הנגבי כשר לביטחון פנים גם ישליט ביטחון פנים והכול יהיה מצוין. 
       
       רק האוכלוסייה הערבית היא הבעיה היחידה שהממשלה עוד צריכה ללמוד אותה, כי לא הספיקו 53 שנים.  אגב, הבעיה היחידה בכל קווי היסוד שהממשלה עוד צריכה ללמוד היא של האוכלוסייה הערבית.  הממשלה מבטיחה לערבים בישראל ללמוד את בעיותיהם אחרי 53 שנים. כנראה לממשלה הזאת יש לקויות למידה. יש בעיה כזאת בבתי-הספר, ניתחנו את זה בוועדת החינוך, את הבעיה של לקויות למידה.  ממשלת ישראל עוד לא מכירה את הבעיות של האוכלוסייה הערבית, או שהיא עוד צריכה ללמוד אותן.  את ההבטחה הזאת אנחנו מקבלים מממשלת ישראל.

       אדוני היושב-ראש, אם זו באמת המדיניות, אני אומר לך – אלה תהיינה שנים קשות, גם בבחינת יחסינו כאזרחים ערבים עם רשויות המדינה ועם המדינה. כל מה שממשלת ישראל מבטיחה לאוכלוסייה הערבית זה ללמוד את הבעיות? יש בעיות ממש בוערות. למשל – הורסים בתים. 13 מבנים בנגב נהרסו לאחרונה, ועוד פעם, ועוד פעם, יהיה פיצוץ בסוף. 
       
       הם לא יכולים, אדוני היושב-ראש, לבוא רק עם הישג אחד, ש"הנה, הרכבנו ממשלה". אנחנו צריכים לדון במדיניות שלה, ובאמת, שאנשי ש"ס ירחמו עלינו קצת, בכל הדיון הזה, שכל הבעיה שלהם היא שהם לא נכנסו לממשלה, לרבות אלי ישי. באמת, הוא מזכיר את דרעי – אנחנו בוכים על ש"ס, על מצבה. עם נאומים כאלה ועם מצב כזה, זה מה שיש לו להגיד. תודה רבה. 
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       תודה רבה, אדוני. 
       
       

מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       הודעה לסגן מזכיר הכנסת, ולאחר מכן – חברת הכנסת מרינה סולודקין.
       
סגן מזכיר הכנסת דוד לב:
       
       ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונח על שולחן הכנסת ההסכם שנחתם בין הליכוד - תנועה לאומית ליברלית, לבין ישראל בעלייה. 
       
       נוסח ההסכם נמסר לידי מזכיר הכנסת היום, יום חמישי, כ"ה באדר א' התשס"ג, 27 בפברואר  2003, בשעה 18:50. תודה. 
       
       

       
כינון הממשלה והרכבה
       
היו"ר אברהם הירשזון:
       
       חברת הכנסת סולודקין, בבקשה.
       
מרינה סולודקין (ישראל בעלייה):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול אני רוצה לנצל הזדמנות זו ולברך את חברי הכנסת החדשים. לפני שבע שנים התחלתי כאן, ואני רוצה לומר לכם: כל ההתחלות קשות, ובמיוחד ההתחלה בכנסת. 
       
       דבר שני, אני רוצה לברך את ראש הממשלה על כך שעבר פחות מחודש, ויש לנו ממשלה חדשה. אתמול היה יום הולדתו. אני לא רוצה לומר בן כמה שנים הוא, אבל הוא בטח לא כל כך צעיר. אבל הוא מהפכן. מה שהוא עשה בהרכב הממשלה – שינוי, מפד"ל, ליכוד, האיחוד הלאומי -  זו מהפכה. 
       
       אני רוצה לומר לכם, שבפני הממשלה יש כמה מטרות, ואנחנו במשבר עמוק, גם בביטחון, גם בכלכלה, גם ביחסים בין המגזרים בחברה, וגם בין דת למדינה. יש הרבה ביקורת עכשיו, כאשר החרדים בחוץ, אבל אני רוצה לומר לכם שזו לא קפריזה רגעית של ראש הממשלה. אני חושבת שבקדנציות האחרונות עשינו הרבה כדי להגיע להסכם עם המפלגות החרדיות בנושאים כמו גיור, נישואים אזרחיים לפסולי חיתון, פתיחת מוסדות תרבות בשבת. לא הגענו לשום הסכם, שום פשרה. אני אומרת שאולי בצדק הם בחוץ, כי אי-אפשר לעמוד כאבן על דרכם של מיליוני אנשים. 
       
       עכשיו יש לפחות כוונות אצל שינוי והמפד"ל לפתור בעיות של דת ומדינה. אבל אני אומרת לחברי בליכוד ובאיחוד הלאומי: אם שינוי והמפד"ל לא יצליחו, יש מפלגת שלטון, שהיא הליכוד, עם 40 איש. הליכוד צריך לתת פתרון של נישואים אזרחיים לאלה שלא יכולים להתחתן בארץ. מה הפרקטיקה הזו, שאנשים צריכים לנסוע למולדובה, לקזחסטן, אפילו תוך סיכון חייהם, כדי להיות זוג? זה לא נורמלי. המדינה לא יכולה לאפשר את הדברים האלה. 
       
       גם השינויים הפרסונליים בין שרי האוצר והחוץ נכונים, מבחינתי, וכאן הייתי רוצה להזכיר לשר האוצר החדש, שצעדים שהם מוניטריים בלבד לא יתאימו למדינה הנמצאת במלחמה ובמשבר כלכלי עמוק. שום קיצוצים בקצבאות של נזקקים או פיטורי אלפי עובדים בשירות המדינה לא יצילו כיום את המשק שלנו. בזמן מלחמה חייבים לנהל כלכלת מלחמה, שמשמעותה הטלת מלווה ביטחון, השקעות מסיביות בתשתיות וביצירת מקומות עבודה. רק אלה יכולים להציל את הכלכלה הישראלית במצבה הנוכחי. 
       
       לפנינו ימים קשים מאוד. לכן, גם מפלגת העבודה תצטרך לתת כתף ולא תוכל ליהנות הרבה מהישיבה באופוזיציה, אני בטוחה בזה. המדינה תזדקק לשותפות של כולם בקואליציה רחבה. 
       
       אני מאחלת מכל הלב לממשלה כולה עבודה פורייה והצלחה, למען החברה הישראלית והעם היהודי. תודה רבה. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחברת הכנסת סולודקין. אני מזמין את חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       כבוד היושב-ראש, חבר הכנסת אלי בן-מנחם, אני רוצה לברך אותך בתחילת דברי. זו הפעם הראשונה שאני נמצא פה ואתה מנהל את ישיבת הכנסת כסגן יושב-ראש. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       זו הפעם הראשונה שלי. אני חבר כנסת ותיק, אבל זו הפעם הראשונה מאז שאני בכנסת שאני סגן       יושב-ראש. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אז לעילא ולעילא. אני מקווה שתמלא את תפקידך על הצד הטוב ביותר. לי היה הכבוד והניסיון  לפניך. אני יודע שלשבת במקום הזה זה גם משנה אחריות, יתר התחשבות ויתר מתן ופוריות בכל עבודה וכל מה שקשור לפועלו של הבית הזה. אני סמוך ובטוח שתמלא את תפקידך על הצד הטוב ביותר. עלה והצלח. 
       
       כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מסתכל על שולחן הממשלה, הממשלה הנכנסת, הממשלה היוצאת. ראש הממשלה הואיל לכבד את הנואמים הראשונים בשבתו פה, שמע והאזין. אני קינאתי בו – איך הוא שומע, מאזין, לעקיצות ולדברים, שאומנם היו במקומם, דברים נכונים, ביקורת חריפה אך צודקת. היתה לו סבלנות לשמוע. עכשיו, כאשר הגדולים – גם קואליציה וגם אופוזיציה, אני רוצה להסביר את זה כך ולא להגיד שמשום שהגיעו הסיעות הקטנות, שרובן הן סיעות ערביות, אנחנו לא רואים אותו. לא פלא. אנחנו רגילים שמתעלמים מהערבים בממשלה הזאת. אבל אנחנו לא רגילים שמתעלמים מהבית כולו. ראוי שיהיה כאן לפחות שר מקשר – יוצא או נכנס, שר בממשלה, אני יודע? מישהו מטעם הממשלה. מישהו לכאורה חייב להאזין לנאומים שלנו ולהעביר את זה לראש הממשלה - - -



היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת דהאמשה, סליחה. אדוני סגן מזכיר הכנסת, אני מבקש להזמין נציג ממשלה שייכנס לאולם. פורז עדיין לא הושבע. תמשיך בבקשה. 

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אז  הוא יזמין? בסדר. עד שיזמין אנחנו, בכל אופן, לא נעצור את עבודת הבית, אדוני 
היושב-ראש. אני יודע שאם ראש הממשלה היה רוצה הוא היה יכול, ויש לו  כל האמצעים, שבסוף יוכל לסכם את הדיון כאשר יש לו מושג מה אמרו כל הקטנים האלה. אבל שוב – הרי זו לא הפעם הראשונה שראש הממשלה גם לא מתחשב, לא רק בערבים אלא גם בציבור העניים בכלל. 
       
       ראש הממשלה לפעמים אפילו לא שומר על אמרתו, על הגינותו, על האמינות שהוא כל כך מתפאר בה, לפעמים. אבל אתה יודע מה? יכול להיות שהוא כן אמין. מבחינה מסוימת הוא גם אמין. גם כאשר הוא משקר הוא עושה את זה באמינות. הוא אמר פעם, בהתנחלויות שם, בעמק-הירדן – תראו, נעשה דברים ונכחיש אותם. "נעשה" – לפלסטינים, הכוונה. נעשה בהם דברים, נעשה שפטים ולא נודה בזה, לעולם לא נודה בזה. ומבחינה זו הוא אמין. עכשיו הוא מיישם את זה. נכון. יום-יום. 
       
       אני לא יודע אם הוא אמין כאשר הוא אומר שיהיו ויתורים כואבים. הוא אומר את זה גם בקווי היסוד הפעם. מה זה "ויתורים כואבים"? האם מר שרון מתכוון באמת אי-פעם, גם כדבריו, לאפשר הקמתה של מדינה פלסטינית? השאלה לאיזו מדינה הוא מתכוון. יכול להיות שהוא רוצה מדינה בגודל של הרצלייה, אולי, או איזה יישוב קטן, או כמה יישובים מבודדים וקטנים, אז הוא גם אמין. הנה, הוא אמין. ויתורים כואבים? הוא יגיד לך – כל שעל שאני ויתרתי עליו זה ויתור כואב. אז הוא גם אמין. אפילו בהנחה של האמינות שלו, ראש הממשלה הזה, לפי הניסיון ולפי כל הסימנים שאנחנו רואים, איננו מתכוון, פשוט מאוד, לבחור בדרך אחרת. 
       
	אנו נכווינו ברותחין שלו. נכווינו במדיניות הלוהטת שלו. נכווינו בשפיכות הדמים המתמשכת זה שנתיים פלוס. הוא כבר התחיל את השנה השלישית עכשיו. לממשלה הראשונה הוא נבחר ב=6 בפברואר, והרכיב אותה אולי בזמנים האלה ואולי כמה ימים אחרי, ומלאו בדיוק שנתיים מאז והוא מתחיל עכשיו, אולי בימים הקרובים, את השנה השלישית.
       
       עוד הוכחה לאמינות לראש הממשלה - כאשר מפלגת העבודה בחרה משורותיה, ובזכות, שר ערבי בממשלה הקודמת, שמעתי אותו מתפאר, והתפארה כל הממשלה, שיש שר ערבי בממשלה של שרון. הוא מינה שר ערבי. כנראה הדברים השתכחו מאוזניו או שמא הוא לא התכוון ברצינות שבממשלתו היה ויהיה שר ערבי. 
       
       הוא בכלל דיבר עם ערבים? מישהו הוזמן? אפילו ככה כדי לצאת ידי חובה, האם פנו מהממשלה? הם שמו לב שיש פה מפלגות נוספות, שיש סיעות בבית הזה שבכלל לא הזכירו אותן? היינו עומדים בתור כדי להיכנס לממשלה שלו? הוא חושב כך? ודאי שלא היינו עומדים בתור. ודאי שלא היינו נכנסים. אבל, דרך-ארץ, אלף-בית של נימוס ודמוקרטיה: כשאדוני פונה לכל סיעות הבית ומזמן אותן לשיחות ולהתייעצויות - לצאת ידי חובה לפחות. תאמינו לי שלא נעמוד בפתח דלתו, לא נריב על התור, לא ניכנס לקואליציה ולא ניכנס לממשלה כזאת. ודאי שלא. אבל, זו חובתו, מתוך נימוס, לפחות. אתם יודעים מה? לא רק נימוס - כזכות שבדין, כדמוקרטיה ומדינת חוק. כשאתה מתייעץ עם הסיעות, אתה חייב להתייעץ עם כולן, להזמין את כולן. תזמין אותנו, ואגיד לך: אדוני, תודה רבה. ואז לפחות יצאת ידי חובה. אבל, אצלו זה לא בא בחשבון. מה פתאום?
       
היו"ר אלי בן-מנחם:

	חבר הכנסת דהאמשה, אני מבקש שתגיע לסיום, כי עברו חמש דקות.


עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):

	לסיום?  עדיין לא התחלתי.


היו"ר אלי בן-מנחם:

	לחצתי על השעון אחרי - - -


עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       חמש דקות?
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       מלאות.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       בסדר, אנסה לסיים.
       
כאשר  יש לו  אפי איתם וליברמן מצד ימין, משיחי השקר, וכאשר יש לו  לפיד משמאלו, גם הוא משיח שקר אבל מצד אחר; שם משיחי שקר לאומנים, וכאן משיח שקר חברתי. הוא מופיע כאילו באצטלה של איש שלום ואיש חברה, וגם כדי להעשיר את הממשלה הזאת.
       
       אדוני היושב-ראש, אסיים בדבר אחד, ואתחשב בהערתך. אני לא מקנא בממשלתו של מר שרון ולא במר שרון עצמו. אין לקנא בהם. הם לא יאריכו ימים מסיבה אחת פשוטה: העם עכשיו נוחל אכזבה. העם רצה שינוי, וקיבל את ליברמן ואת אפי איתם. העם רצה שינוי גם בתחום המדיני, וקיבל אפילו לא את ממשלת האחדות, שהיה בה איזה סמן שמאלי או בינוני או אמצעי. הוא קיבל ממשלה קיצונית ביותר. אני מתנבא, ואני מרשה לעצמי לומר, שהממשלה הזאת, במהירות שיא תתגלה ערוותה. היא תיראה בדיוק כפי שהיא באמת,  חסרת תוכנית מדינית, חסרת תוכנית חברתית, חסרת ישועה, ודינה ללכת כמה שיותר מהר. אני מקווה שזה יהיה לא יותר מאשר חודשים, אולי לא רבים. אדוני, תודה רבה.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       רק אל תבנה על זה.
       
עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       אני כבר בניתי על זה. אל תדאג.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה. אני מזמין את חבר הכנסת אהוד יתום, ואחריו - את חבר הכנסת חיים רמון.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, הונח על שולחן הכנסת ההסכם בין ישראל בעלייה לבין הליכוד. ההסכם הוא    מ=11 בפברואר. צריך להודיע מייד לכנסת, והודיעו רק עכשיו, ב=27 בפברואר.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת גפני, זה עלה להם כל כך ביוקר. תעזוב אותם. 15 מיליון שקל.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):

       - - -
       

היו"ר אלי בן-מנחם:

       חבר הכנסת גפני, המסמך הובא בפני מזכירות הכנסת והכנסת, והונח על שולחן הכנסת עכשיו, היום. חבר הכנסת שרנסקי יושבע ביום שני. סליחה, שרנסקי הוא לא חבר הכנסת.

משה גפני (יהדות התורה):
       
       אבל, בחוק-יסוד: הממשלה כתוב שצריך להניח זאת בתוך 48 שעות. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       הם הניחו את זה היום, והצהרת האמונים תהיה ביום שני.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       עברו על החוק. הליכוד עבר על החוק.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       שלטון החוק.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת גפני, אני מבקש: אל תנצל את זה שאני חדש פה בתפקיד. חבר הכנסת גפני, אני מבקש ממך: אם יש לך טענות ומענות, תפנה בבקשה ליושב-ראש הכנסת, רובי ריבלין, שנמצא בחדר סמוך. תודה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אני מודה לך.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת אהוד יתום, בבקשה.
       
אהוד יתום (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מאחל לך הצלחה עם מינויך לסגן יושב-ראש הכנסת באופן זמני.
       
חברי חברי הכנסת, מדינת ישראל יוצאת היום לדרך חדשה. בפני הממשלה החדשה ניצבים אתגרים רבים. לא ביום אחד ניתן לתקן עיוותים, ונקדם את המדינה בשטח החברתי, הכלכלי והמדיני-הביטחוני. זה בוודאי ייקח יותר מיום או יומיים. עז רצוננו לעשות כן, ועלינו לשנס מותנינו, לעשות מאמץ עליון, ובעבודה קשה יהיה בכוחנו להגשים את היעדים הרבים - שאותם או את מקצתם אפרט בהמשך - שהצבנו לעצמנו ולמען ביצועם קיבלנו ברוב גדול מאוד את אמון העם.
       
       בראש דאגותינו ומאוויינו: השבת הביטחון האישי לתושבי המדינה. זהו תנאי בסיסי בדרך להשגת שלום אמת בינינו לבין שכנינו. הממשלה תחתור לסיום האלימות המתחוללת בארצנו תוך עמידה על התביעה הבלתי-מתפשרת של כל אומה ריבונית: לא ניתן יהיה לכפות עלינו שום מהלך מדיני כזה או אחר ללא תנאי של שקט וסיום האלימות וההסתה. בעטיו של עיקרון זה נפל דבר בישראל. העם הכריע באופן שאינו משתמע לשתי פנים בעד דרכו האידיאולוגית ותפיסת עולמו של הליכוד. תוצאות הבחירות מראות שהעם מאמין שביכולתה של ממשלה בראשות הליכוד לנווט את מדינת ישראל אל חוף מבטחים. העם רצה ובחר שרון.
       
       הממשלה, בראשות הליכוד וביחד עם שינוי, האיחוד הלאומי והמפד"ל, תעמוד על עיקרון זה. תוך עמידה על זכותם של אזרחי מדינת ישראל לחיות בביטחון בארצם, ניתן יהיה להכשיר את הקרקע לקראת מאמץ מדיני שבסופו הסכם שלום יציב ובר-קיימא.
       
       האדונים לפיד, ליברמן ואיתם, הוכחתם ביחד עם ראש הממשלה שרון מנהיגות ואחריות, ותשמשו ביחד עמנו, תנועת הליכוד, לפיד שהולך בראש המחנה.
       
       הממשלה החדשה צפויה להתמודד, ייתכן שכבר בשבועות הקרובים, עם איום על העורף האזרחי של מדינתנו - איום של ירי טילים, שייתכן שיהיו בעלי ראש קרב בלתי קונבנציונלי. המערכה המתרגשת עלינו, וכולי תקווה שלא יהיה לישראל חלק בה, היא חלק ממערכה עולמית כוללת, שבחובה האמירה הבלתי-מתפשרת של הקהילה הבין-לאומית, התובעת ממשטרים העוסקים בטרור או הנותנים לו חסות לחדול מכך, ולא - יישאו הם בתוצאות. במערכה זו נגד הטרור העולמי יש למדינת ישראל חלק חשוב. חתירתה של ממשלת ישראל להסכם שלום יציב, שבבסיסו מונחת התביעה לזכותם של אזרחי המדינה לחיות בביטחון, היא חלק מאג'נדה בין-לאומית בהנהגת 
ארצות-הברית והעולם החופשי.
       
       הישגה ההיסטורי הראשון של הקואליציה החדשה הוא בעצם הישיבה יחד עם המפלגות שינוי ומפד"ל. תחת קורת-גג אחת יושבים נציגיה של הישראליות החילונית ונציגיה של הציונות הדתית ביחד עם חובשי הכיפות מהאיחוד הלאומי חמושים ברצון עז למנוע את התרחבותו של הקרע בעם, שבלט מאוד במערכת הבחירות שהסתיימה. תוך הפגנת מנהיגות יוצאת מגדר הרגיל, ישבו מנהיגי המפלגות והגיעו להסכמות היסטוריות מרחיקות לכת. ביכולתה של ממשלה זו בהרכבה זה להביא לאיחוי הקרעים וליצירת הקשר בין דתיים לחילונים.
       
       היותה של מדינת ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית צופן בחובו קשיים רבים, סתירות ומחלוקות עמוקות. בידי הקואליציה החדשה הכלים, הנכונות והנחישות להתמודד עם הבעיות הללו ולטפס על ההר הגבוה -  בשום פנים ואופן לא להידרדר – לטפס ולהגיע לשיאו.
       
	ממשלות רבות שאפו להוביל לאיחוי הקרעים בעם, לטפח את הסובלנות ואת קירוב הלבבות בין אזרחי המדינה. היום יכולים אנו לומר, שבידינו היכולת ליצוק תוכן אמיתי ומעשי לתוך היעדים הללו ולהביא להגשמתם. 

	אני מקווה כי מפלגות נוספות תצטרפנה למאמץ חשוב זה, ואני בהחלט מתכוון לחברי בש"ס ובאגודת ישראל. 

	אני מצטרף לדברי ראש הממשלה לקירוב לבבות בין יהודים לערביי ישראל. הגיע הזמן לעשות גם זאת, וביתר שאת. אני זועק מכאן לאהבת חינם, כיבוד תורת  ישראל, מגן ולא ייראה של עמנו. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת יתום.

אהוד יתום (הליכוד):
       
       אני כבר מסיים.
       
       בתוכנו פנימה עלינו לפעול לחיזוק עוצמתנו החברתית. הממשלה העמידה בקווי היסוד שלה את המאבק בעוני ובאבטלה, את צמצום הפערים החברתיים ואת חיזוקן של הפריפריה וערי הפיתוח. הקואליציה בהרכבה הנוכחי נכונה להעמיד את האחריות הלאומית מעל כל אינטרס סקטוריאלי והיא מבינה את החשיבות של ההכרעות הקשות שעל הממשלה  ליטול גם בתחום הכלכלי ובתחום החברתי.
       
       מבין אני שלחיזוק עוצמתנו והלכידות החברתית בבית פנימה חשובות גם ההשקעה ושימת הדגש בחינוך לערכים ציוניים, יהודיים ודמוקרטיים ובהשרשתם בקרב הנוער והדור הצעיר. בקווי היסוד של הממשלה מונח יסוד חשוב זה, שהוא מרכזי לביצורה של החברה הישראלית על כל גווניה. על הממשלה החדשה להמשיך בתנופת העשייה בתחום זה ולהרחיב את הפעולות להקניית חינוך טוב וערכי לכל ילדי ישראל. חינוך ערכי היום מניב תוצאות של אזרחות טובה יותר מחר. 
       
       כאיש ההתיישבות אני מוצא לנכון להעלות על נס את תרומתה וחשיבותה של החקלאות הישראלית. החקלאות עיצבה את פניה של הארץ הזאת ואת גבולותיה, נתנה לה את צביונה והעניקה ליושביה את הזכות עליה. אין לי ספק כי ממשלה זו תעמיד את הטיפול בסוגיה זו במקום הראוי והמתאים. 
       
       ברכתי נתונה לכם, אדוני ראש הממשלה, נכבדי השרים וחברי הכנסת. עיני העם נשואות אלינו, ועלינו לעמוד בציפיות הרבות של אזרחי המדינה, שנתמודד עם האתגרים הרבים שניצבים בפנינו בתחום הביטחוני, בתחום המדיני, בתחום הכלכלי ובתחום החברתי. מי ייתן ונבצע את התמורות הדרושות ונוביל את המדינה להישגים חשובים ורציניים. אדוני היושב-ראש, רוב תודות.

היו"ר אלי בן-מנחם:

	תודה לחבר הכנסת אהוד יתום. אני מאחל לך הצלחה בכנסת כחבר כנסת חדש.

	אני מזמין את חבר הכנסת חיים רמון, ואחריו – חברת הכנסת, השרה לעתיד, יהודית נאות.

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לברך את ראש הממשלה על הרכבת הממשלה. שקלתי מה להגיד על הממשלה החדשה הזאת, ואני רוצה לומר שיש לו מזל, והמזל הוא שהקדנציה הקודמת של ראש הממשלה היתה כל כך גרועה, שהסיכוי שזאת תהיה יותר טובה הוא מאוד גדול – מאוד גדול. אבל מה, גם בזה ראש הממשלה יכול להפתיע, כי הממשלה הקודמת היתה ממשלה מהגרועות ביותר לפי מבחן התוצאה – לא מבחן הכוונה, חס וחלילה. התכוונו לטוב, באמת. מה, לא התכוונו לטוב? לא רוצים שיהיה טוב? – יצא מאוד רע. אני מקווה שהממשלה הזאת – לא שזה נראה, אבל אני מתפלל למען כולנו – תהיה יותר טובה. זה לא נראה, אבל אני מקווה שאני אטעה. ובכך אני מברך את ראש הממשלה.
       
       אני רוצה להגיד שלראש הממשלה הזה יש הרבה מזל. איזה מזל יש לו? – שיש אנשים שהפכו אותו – תאמינו, לא ברצונו -  לאחר מראשי "שלום עכשיו". כל היום אני שומע על ראש הממשלה הזה שהוא       או-טו-טו נותן לפלסטינים, עושה מהפכים – הכול. והוא – צדיק, לא אומר מלה. וכשהוא אומר, לא מיניה ולא מקצתיה. 
       
       ראיתי את נאום הרצלייה. לפי מה שדיברו, חשבתי שנאום הרצלייה הוא לפחות הצהרת העצמאות של העם הפלסטיני, בלפור של הפלסטינים. אתה בא לקרוא – תאמין לי, עד שהפלסטינים יראו ממנו משהו, המשיח יגיע.


אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       נו, זה יהיה מהר.

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אל תדאג.  כלום. הרי אם הייתם חושבים שיבוא, לא הייתם נכנסים. אתה יודע את זה. 
       
       הם צריכים כלכלת שוק, הם צריכים חוקה, הם צריכים רפורמה, הם צריכים לעשות, ורק אז אולי – אולי – יהיה להם מה שיש להם עכשיו. 

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       - - -

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       וחינוך. תאמינו לי, יותר קל להם להצטרף לליכוד מאשר לעשות מה שהוא מבקש.

רוני בר-און (הליכוד):
       
       כשיבוא המשיח כל ההתחייבויות יהיו בטלות, לרבות נאום הרצלייה.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אבל זה בסדר, אני לא בא אליו בטענות. אני בא בטענות לאלה שמתארים אותו באופן כזה. הוא בסדר. הוא בסדר, הוא נשאר בימין הקיצוני. האחרים הפכו אותו לאיש מרכז.

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       מי זה, פואד?
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       כן. לצערי, גם. 
       
       ואני רוצה להתייחס בכמה מלים לשינוי, כי לראש הממשלה עוד יהיה לי הרבה זמן להתייחס, והיום הוא יום שהוא כולו שינוי. ראשית, הערה אישית לחבר הכנסת לפיד. יש חטא אחד שהוא הכי גדול, זה חטא היוהרה. אני יושב פה בכנסת לא מעט שנים, אני רואה אנשים עולים ויורדים ואני רואה מפלות, אלה למעלה ואלה למטה, ואנשים שכבר מחקו אותם נהיים לראשי ממשלה; ואנשים שהיו שרים ונראו ראשי ממשלה הם חברי כנסת מן השורה. הכול קורה, וחטא היוהרה הוא החטא הכי נורא, שבו טמון זרע הפורענות. אז אני מציע קודם כול לטומי לפיד, גם בניצחון הגדול שלו, קצת צניעות – קצת צניעות. זו עצה ידידותית. הוא לא חייב לקבל אותה, אבל קצת צניעות. 
       
       הדבר השני: תראה מה אתה עושה, טומי לפיד. באה מפלגה והתחייבה על משהו בפני הבוחר. אתה חושב שזו היתה שטות, אתה חושב שזה לא בסדר, אבל היא התחייבה בפני הבוחר. אתה מסביר שאתה הפרת את כל ההבטחות שלך לבוחר כי מפלגה אחרת שמרה על עמדותיה. שמעתם דבר כזה?  ואני אראה לכם, שאת כל מה שהבטחתם לבוחר, חברי תנועת שינוי, כמעט בזה אחר זה - אתם הפרתם, ויש לכם הצדקה, כי מפלגת העבודה לא הפירה את התחייבותה לבוחר. אבל אתם התחייבתם. פרסמתם מודעות גדולות. מה פרסמתם? עזבו מה שאומר מצנע, עזבו מה שאומרים חברי מפלגת העבודה; הם ילכו לממשלת אחדות. תעזבו את זה, תשמעו מה יש לטומי להגיד. ופתאום זה לא קורה. וכיוון שזה לא קורה, לכם מותר לא להשאיר כמעט אבן על אבן ממה שהבטחתם לבוחר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה (רע"ם):
       
       הכול בגלל העבודה.

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       זה נותן לכם את ההיתר? סליחה, טומי עמד במערכת הבחירות וישב על הכיסא ואמר: אני אוותר על גיוס בחורי ישיבות, אני אוותר על תחבורה בשבת אם מפלגת העבודה לא תיכנס? הוא אמר את זה? אם הוא היה אומר את זה, אני מניח שאולי חבר הכנסת שלגי היה בכנסת, אבל חברת הכנסת לבני היתה רואה את הכנסת רק מרחוק.

היו"ר אלי בן-מנחם:

	חבר הכנסת רמון, אני מבקש.

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       הוא לא אמר את זה. עכשיו תראו מה עשיתם. הלכתם ונכנסתם לממשלה. אין מלה על גיוס בחורי ישיבות. כמה מנדטים הרווחתם? 


אילן שלגי (שינוי):
       
       ביטול חוק טל.

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       כן, ביטול חוק טל. מה יהיה במקום חוק טל? לא גיוס בחורי ישיבות. חס וחלילה. 

חמי דורון (שינוי):
       
       - - -

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       נעודד – גם היום מעודדים. ויתרתם על גיוס בחורי ישיבה. 

חמי דורון (שינוי):
       
       - - -
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       סליחה, לקרוא לך? אתם פרסמתם באינטרנט –  כך התחייבתם – יהיה שינוי בממשלה, בחורי הישיבות יתגייסו. לא יעודדו אותם, יתגייסו. אמרתם או לא אמרתם? אמרתם: יגייסו. אפילו הוועדה לא מחייבת לגייס אתכם.

יהודית נאות (שינוי):
       
	- - -

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       זה קשה לשמוע, חברת הכנסת נאות - - - 

היו"ר אלי בן-מנחם:

       חבר הכנסת רמון, צריך לסיים. 

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       אני מסיים, בתוך שתי דקות אסיים. דיברתם: הקצבות לבחורי ישיבות – אין, לא קיים, אפילו לא הזכרתם את זה. נלחמתם: רפורמים. שתיתם את הדם למרצ; רפורמים – אין רפורמים, אין קונסרבטיבים, אין שוויון זרמים, כלום. בשום תחום. לא היתה הפרה בוטה כל כך, בזמן קצר כל כך, על-ידי תנועה שכל הבסיס שלה היה אמינות. 
       
       באחד התשדירים היה נהג מונית שאמר: כשמצביעים שינוי, אנחנו יודעים שכל מה שמבטיחים מקיימים. אני רוצה לומר לאותו נהג מונית: רימו אותך, הונו אותך, שום דבר. שום דבר ממה שהבטחתם. שום דבר ממה שאמרתם שתעשו באמת. לא בזה שזרקתם את ש"ס מהממשלה, לא בחורי ישיבות, לא בחוקים, לא בשום דבר. אז נכון, יש טומי לפיד בממשלה, ויש נאות בממשלה, ויש פריצקי בממשלה, ויש פורז בממשלה, אפילו מודי זנדברג בממשלה; דבר אחד שכחתם, אין שינוי בממשלה - את שינוי שכחתם בבית. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני מודה לחבר הכנסת חיים רמון. אני מזמין את חברת הכנסת יהודית נאות, ואחריה – חבר הכנסת נסים זאב. 

יהודית נאות (שינוי):
       
       עמיתי חברי הכנסת, דברי היום יהיו בבחינת חלום שמתגשם עבור חברי הכנסת, שכן אדבר בקיצור נמרץ, לא משום שאין לי מה להשיב לחבר הכנסת רמון, אלא כיוון שיש לי בעיה עם מיתרי הקול. לכן אני מקווה שכל מה שלא אומר, מעשי העתידיים ידברו בעצמם. 
       
       אני רוצה להסביר, שבחרתי לכהן דווקא במשרד לאיכות הסביבה, משום שבעיני זה אחד המשרדים לא רק החשובים אלא גם הבכירים ביותר בכל הקשור לקביעת עתידה של מדינת ישראל והיכולת להשפיע על חיי האזרחים. יש תנאים רבים להבטחת איכות חיים – חינוך והשכלה, מקורות הכנסה, היכולת להתפתח, שוויון, קידמה וסביבה ירוקה. זהו לדידי אחד התנאים כדי להגיע למצב של מדינה מודרנית ומתקדמת. ללא שימור וללא שיקום הסביבה לא נוכל להשתוות באמת למדינות מתקדמות ונאורות בעולם. 
       
       לדעתי, איכות הסביבה רלוונטית לכולנו, כל הזמן. יש לה השפעה עלינו היום, ויש לה השפעה על ילדינו ונכדינו; על המרכז ועל הפריפריה, על הים, על המים, על משאבי הטבע, על המים שאנחנו שותים ועל האוויר שאנחנו נושמים; על כל הסקטורים, על כל הלאומים, על בני כל הדתות במדינת ישראל, על נשים וגברים, על אשכנזים ומזרחים, על עולים וותיקים. המשרד לאיכות הסביבה הוא אכן המשרד של כולנו. 
       
       אני לא אמנה את כל הדברים שאני חושבת שיש צורך לעשות, אני רק רוצה לומר במשפט מסכם, רבותי, שבעיני ההגנה על הסביבה איננה מותרות, אלא היא כורח קיומי לטווח הקרוב ולטווח הרחוק. אני מודה לכם על הקשב. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה רבה לחברת הכנסת יהודית נאות. אני מזמין את חבר הכנסת נסים זאב. אחריו – חבר הכנסת יצחק  הרצוג.  חבר הכנסת הרצוג, אני מבקש ממך לעלות, כי חבר הכנסת נסים זאב לא נמצא. 

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית אני מצטרף לאיחולים לשרה המיועדת, יהודית נאות, מכיוון שאני חושב שהתחום שהיא נטלה לאחריותה הוא אחד החיוניים ביותר בישראל, והוא באמת סובל מפיגור עמוק. לפחות אתגר גדול בפנייך. אני גם מצטרף לכל קודמי בברכות לשרים המיועדים ומאחל לראש הממשלה ולממשלה את ההצלחה בלשון המנומסת הנדרשת. 
       
       אבל לצערי, רבותי, אין כל בשורה בקווי היסוד של הממשלה המוצגת היום בפנינו ואין כל בשורה בהסכמים הקואליציוניים שהוצגו בפנינו, להיפך, יש בהם הרבה מלל, הרבה מלים יפות, הרבה טיח, הרבה עמעום מכל צד. והדוגמאות - למכביר, אני אשמח למנות אותן. בבקשה: למשל, המלים "מתווה בוש", מתווה בוש לא מוזכר בשום מקום במסמכים, יש רק הפניה לנאום הרצלייה, נאום רווי סתירות, נאום רווי שלבי ביניים שאין בו כל כיוון אמיתי. מתווה בוש בכלל מופיע בהקשרים אחרים לגמרי מהמתווה של קידום תהליך השלום. מכתב ראש הממשלה לחבר הכנסת לפיד רווי סתירות, מעומעם, מדבר על הסתייגויות ותיקונים במתווה בוש לטיוטות הרבות. הכול הכול "פארש", כמו שאומרים, אין שום מתווה. ומנגד, שורת מכתבים למפד"ל ולאיחוד הלאומי, מכתבים מדהימים שאני מציע לכל אחד לקרוא אותם, כי הם מראים שאין שום סיכוי לקידום תהליך השלום, בעצם אין שום מתווה ואין שום דבר. ממש ערפל מוחלט. 


יחיאל חזן (הליכוד):
       
       גם הסכם אוסלו היה "פארש". 

אלי אפללו (הליכוד):
       
       הכול "חארטה ברתה". 

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת חזן, זה "פארש" אמיתי. אדוני היקר, חבר הכנסת אפללו. אדוני היושב-ראש, אני מבקש הגנה. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת חזן וחבר הכנסת אלי אפללו, אני מבקש מכם. 

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       כל מי שעיניו בראשו יודע, שכדי להוציא את הכלכלה מהבוץ צריך להניע תהליך מדיני; גם ראש הממשלה הודה בזה בריאיון ביום שישי. אבל אין מלה חצי מלה בקווי היסוד. על הקפאת הבנייה בהתנחלויות - אף לא מלה אחת; להיפך, רק עידוד הבנייה בהתנחלויות. 

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       זה עוד חלום שאתם מוכרים לעם. 

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אין אף מלה על הסטת משאבים, מיליארד וחצי ש"ח, שצריכים לעבור מההתנחלויות לסעיפים אחרים, אף לא מלה. 

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       לא יעזור לכם, הפסדתם. 

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת חזן ידידי, כדאי שתהיה מודע לדבר הזה, הכול מוביל למבוי סתום.
       
        אשר להסכמים עם שינוי - למשל, לשינוי הבטיחו שהמועצות הדתיות תחדלנה מלהתקיים במתכונתן הנוכחית. והפלא ופלא, אני מפנה אתכם לסעיף 23 להסכם עם המפד"ל, כנציג ראש הממשלה בוועדה לפי סעיף 5 לחוק שירותי הדת היהודיים, כלומר, המועצות הדתיות, הדנה בנושא הרכב המועצות הדתיות, ובוועדה לפי סעיף 9 הדנה בתקציב המועצות הדתיות, יכהן נציג המפד"ל. כלומר, המועצות הדתיות נשארות. ושוב עובדים על כולכם בעיניים, המועצות הדתיות תישארנה, תישארנה לעולם ועד, כי הובטח למפד"ל שנציג ראש הממשלה בכל תהליך המועצות הדתיות יהיה נציג המפד"ל. 
       
       רוצים דוגמאות נוספות? בבקשה. 

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       זה ההמשך מברק. 

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       ביטול משרד הדתות - כתוב שיוקם צוות שיגיש בתוך עשרה חודשים המלצות. בינתיים הודיע ראש הממשלה היום, שהוא שר הדתות. זוגות פסולי חיתון, שהנושא שלהם נזקק לפתרון - תוקם ועדה שתגיש המלצות בתוך תשעה חודשים. חוק טל, בהסכמת כל הצדדים לקואליציה - ואני אומר לכם שהאיחוד הלאומי מתנגד לביטול חוק טל - לרבות האיחוד הלאומי, יבוטל בתוך שנה. אני מתחייב, בעוד שנה נעמוד פה, חוק טל לא יבוטל ולא יקרה לו כלום. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת הרצוג, אני מבקש, חרגת מהזמן. 

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       ועכשיו לגברתי שרת החינוך, את התחייבת לתקצוב פר-תלמיד לעומת תקצוב פר-כיתה. בהסכם עם המפד"ל חזרת לתקצוב פר-כיתה. 

שרת החינוך, המדע, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       לא, ממש לא. אני אשיב עוד מעט. 


יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       אולי תשיבי.  דבר נוסף, אין מלה וחצי מלה על תוכנית ליבה למערכת החינוך לרשתות העצמאיות המתוקצבות. 
       
       בקיצור, זו לא דרך, זה לא כיוון; זה מתכון מובהק לכישלון, זה מתכון לנפילתה של ממשלת שרון. תודה. 

שרת החינוך, המדע, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד משפט אחד, כי אני לא יכולה להתאפק ולא להתייחס לעניין החינוך. יש פה הרבה דברים, אבל חשוב לי להגיב על עניין החינוך. 

היו"ר אלי בן-מנחם:

       תודה לחבר הכנסת הרצוג. אני מאחל לך הצלחה בתפקידך כחבר כנסת חדש. 
       
       גברתי השרה לימור לבנת, בבקשה, אנא תעשי זאת בקצרה. 

שרת החינוך, המדע, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       אעשה זאת בקצרה. אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על שאפשרת לי לדבר. אני שמעתי כאן הרבה דברים שהם חסרי שחר, אבל אני אתייחס רק לנקודה אחת, לדברים שאמר חבר הכנסת הרצוג בקשר לנושא החינוך ולהסכם הקואליציוני בעניין החינוך. אני רוצה להעיר שתי הערות מאוד קצרות. 
       
       אגב, זה מופיע גם בהסכם עם המפד"ל. 
       
       תוכנית שושני, שמעבירה את כל המערכת של החינוך היסודי לתקצוב פר-תלמיד ולא פר-כיתה, תיושם במלואה בדיוק כפי שנכתבה על-ידי ד"ר שמשון שושני, ואין בזה שום שינוי. אני מוכנה להסביר לך אחר כך מדוע אין בזה שינוי, בלי להלאות את הציבור בהסברים. התוכנית תיושם, ואנחנו עובדים על זה במרץ רב מאוד. 

היו"ר אלי בן-מנחם:

	השרה לבנת, אני רוצה לוודא שחבר הכנסת יוסף פריצקי יגיע, כי הוא הנואם הבא והוא לא נמצא פה. אחריו יעלה חבר הכנסת יאיר פרץ. 

שרת החינוך, המדע, התרבות והספורט לימור לבנת:

       
       לראשונה זה 54 שנים – והיו בעבר שרי חינוך רבים ממפלגת העבודה - בשבועות הקרובים תובא ותוצג בפני הממשלה תוכנית ליבה. היא מוכנה. רק הבוקר ישבתי שוב כמה שעות עם הצוות על התוכנית, לאחר עבודה שהתבצעה במשך שנה וחצי. אנחנו ישבנו עליה, והתוכנית מוכנה למעשה. היא תהיה תוכנית יסוד, שמחייבת את כל הזרמים. התקצוב של בתי-הספר יותנה בלימוד תוכנית הליבה בהיקפים שונים על-פי החוק. בשבועות הקרובים אני מתכוונת להביא את זה לממשלה, כפי שהודעתי לראש הממשלה. לאחר מכן  נתחיל להפעיל את זה החל מהתשס"ד. 
       
       אני מודה לך על שהעלית את הנושא הזה כאן. היה חשוב לי שכל הציבור ישמע את הדברים וידע אותם. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       סעיף 16 בהסכם עם המפד"ל אומר, שדוח-שושני ייושם בדרך שבה לא תהיה פגיעה בחינוך הממלכתי-דתי. כתוב שכמות השעות שמוקצבות - - -
       
שרת החינוך, המדע, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       נכון מאוד, אני אעזור לך ואומר "יחיד ביישוב". אני אסביר לך, שמשון שושני עמד בראש הוועדה כבר כאשר הוא הכין את הדוח הזה, והוא ישב ועשה סימולציות ופנה למשרד האוצר. השתתפו גם נציגים של משרד האוצר, והוחלט יחד אתם, שמשרד האוצר יוסיף שעות תקן כדי ששיטת התקצוב תשתנה, אבל אף סקטור לא יקבל פחות ממה שקיבל עד עכשיו. אין כאן שום בעיה בעניין הזה. 
       
       לכן, תהיה תוספת של כ=100,000 שעות תקן לכל המגזרים, ואז החינוך הממלכתי-דתי יקבל לא פחות ממה שהוא קיבל קודם, אבל יתר כל ההקצאה כולה יוקצה בצורה שונה בתקצוב פר-תלמיד ולא פר-כיתה, ואני אשמח להסביר לך את זה. זה דוח-שושני ככתבו וכלשונו, בדיוק כפי שהוא. 
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       חצי משפט שלך סותר את החצי השני שלו. 
       
שרת החינוך, המדע, התרבות והספורט לימור לבנת:
       
       ממש לא. חבר הכנסת רמון, אתה לא כל כך הבנת. מכיוון שאנחנו רוצים להשביע את הממשלה הזאת עוד הערב לפני חצות, אני אסתפק בזה. אני מאוד אשמח לבוא ולהסביר את זה, גם לך, גם לחבר הכנסת הרצוג, גם לוועדת החינוך, גם לממשלה וגם למליאה. אני מזמינה את עצמי לדיון במליאה בעניין הזה. תגישו הצעה לסדר-היום, ואני אסביר את זה באריכות. תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם: 

	תודה לשרה לימור לבנת. אני מזמין את חבר הכנסת יוסף פריצקי, ואחריו - את חבר הכנסת יאיר פרץ. 


יוסף פריצקי (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש, אדוני היושב-ראש, ברשותך, להתייחס לנושא אחד בקווי היסוד, שלפחות לטעמי ולשיטתי הוא אולי החשוב מכולם. לא, אני לא מזלזל בביטול חוק טל; להיפך, אני חושב שאם החוק הנורא והמתועב הזה ייעלם מספר החוקים של מדינת ישראל ונהיה מדינה שוויונית יותר, שבה האזרחים נושאים בנטל שווה, גם אלה שהם יהודים שומרי תורה ומצוות וגם אלה שאינם, עשינו הרבה. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       בעזרת המפד"ל. 
       
יוסף פריצקי (שינוי):

       אני גם חושב שהאפשרות להינשא לבני-זוג, שהיום הדין האישי החל עליהם אינו מאפשר להם להינשא, גם זה צעד אחד קדימה. 
       
       אבל אני גאה בדבר אחד, אדוני היושב-ראש, והוא בשוויון בקצבאות הילדים. הכנסת האחרונה, הכנסת החמש-עשרה, העבירה חוק ואחר כך תיקנה אותו והוסיפה חטא על פשע ועיוות על עיוות ואפליה על אפליה. ואנחנו, מעל הדוכן הזה, אמרנו: כל הילדים שווים. כל הילדים שווים – הילד הראשון שווה לילד החמישי, והילד החרדי שווה לילד החילוני, והילד הערבי שווה לילד היהודי, ובקווי היסוד של הממשלה, שחתמנו עליהם, נכתב במפורש שקצבת כל ילד תהיה שווה. זהו יום השוויון, אדוני היושב-ראש. 
       
       אני לא רוצה לדבר ולהרחיב על ההשלכות החברתיות האדירות שיש לדבר כזה, מה זה אומר, איך זה משפיע. אני לא רוצה להיכנס לכל הדבר הזה, אבל סוף-סוף פעם אחת במדינת ישראל נוהגים בשוויון כלפי כולם. 
       
       אז אני מבין. אני מבין את הכעס ואת הזעם של הסיעות החרדיות, את זה אני מבין בהחלט. עכשיו את האפליה ביטלו להם, והרי הם בלי אפליה לא יכולים לחיות, אין להם זכות קיום. אבל ידידי חבר הכנסת מח'ול, אתה היחיד מן הסיעות הערביות שיושב פה, אתה לפחות בשקט. צריך לומר "כל הכבוד". 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
- - -
       

יוסף פריצקי (שינוי):
       
       לא, מותר לך וזה לגיטימי, אבל שינוי נלחמה והשיגה, חבר הכנסת מח'ול, הישג שהילדים שלך והנכדים שלך והנכדים שלי יהיו שווים במדינת ישראל בקצבאות. 

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       סלח לי, חבר הכנסת פריצקי, זה קיים מ=1993. 
       
יוסף פריצקי (שינוי):
       
       עם כל הכבוד הראוי, חבר הכנסת שוחט, אני  מאוד מעריך אותך, אדוני שר האוצר לשעבר. 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אל תספר מעשיות, זה קיים מ=1993.
       
יוסף פריצקי (שינוי):
       
       אבל בכנסת שעברה, ועל זה דיברתי, שינו את זה. הביאו חוק שנקרא על שם חבר כנסת שאיננו כאן, חוק הלפרט, חוק מבזה, חוק מביש, ואחר כך הוסיפו חטא על פשע ואמרו, קצבת יוצא צבא ולא קצבת יוצא צבא. עם כל הכבוד הראוי - - - 
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת מח'ול רצה מאוד את חוק הלפרט. 
       
יוסף פריצקי (שינוי):
       
       לא אתה, אבל גם אנשים מסיעתך הצביעו על קי"ץ. לא אתה, אבל גם אנשים מסיעתך. אז עם כל הכבוד הראוי, לפחות בעניין הזה אני גאה. 
       
       אני חושב, שבשקט – לא ברעש – אפשר לומר "שאפו". תודה רבה. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת פריצקי. אני מזמין את חבר הכנסת יאיר פרץ, ואחריו - את חבר הכנסת בנימין אלון. חבר הכנסת יאיר פרץ, שלוש דקות. 
       
יאיר פרץ (ש"ס):
       
       ארבע דקות. 
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, כנסת הולכת וכנסת באה, ממשלה עולה וממשלה נופלת, והעולם כאילו על מקומו עומד, אבל עמיתי חברי הכנסת, רק כאילו. 
       
       אדוני ראש הממשלה, מדינת ישראל בת 54, ואילו העם היהודי קיים כבר למעלה מ=3,000 שנה. העם היהודי, שלא אחד ולא שניים קמו עליו לכלותו, שרד. העם הזה ישרוד, בעזרת השם, גם את הממשלה הזאת. 
       
       המשורר הלאומי של העם היהודי הוא לאו דווקא חיים נחמן ביאליק או אורי צבי גרינברג. המשורר של העם היהודי הוא לא אחר מאשר דוד המלך, וכך אומר המשורר בספר תהילים: היתה יהודה לקודשו, ישראל ממשלותיו. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני עומד כאן לפניכם, על הדוכן בבית-המחוקקים של מדינת ישראל, מביט על חברי הממשלה החדשה, משפשף את עיני ומסרב להאמין. האם על הממשלה הזאת אמר דוד המלך: היתה יהודה לקודשו, ישראל ממשלותיו? איפה יהודה? איפה הקודש? ואיזו ממשלה?
       
       אדוני ראש הממשלה, עמוד האש ביקשנו ולפיד קיבלנו. הלכת, אדוני ראש הממשלה, לחפש מלוכה, ומי יודע מה מצאת. טבלת וכמה עלי תאנה בידיך. הוא שאמר שלמה המלך בספר משלי: כסיל שונה באיוולתו. זה כל השינוי. 
       
       על מה נחפזת? לאן רצת? לממשלה חילונית? לממשלה אנטי-חברתית? אנטי-דתית? מה בער לך לטאטא החוצה את אלה ששכבו למענך על הגדר לאורך כל הדרך? מה דחף אותך להתעלם מרצון בוחריך?

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       תלמדו  משהו. 
       
איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       יאיר, קשה לך.

יאיר פרץ (ש"ס):
       
       לא קשה. 
       
       אדוני היושב-ראש, אומרים מטאטא חדש, מטאטא טוב. אבל אתה, אדוני ראש הממשלה, כבר לא כל כך חדש. זו אולי ההזדמנות לברך אותך לרגל יום הולדתך ה=75. עד מאה ועשרים. 
       
       אדוני היושב-ראש, אני מביט בך, אדוני ראש הממשלה, ואני תמה איך הסכמת לשבת למשא-ומתן עם מפלגת שינוי, שפסלה מפלגה שכל חטאה הוא בכך שביקשה לשמור על הצביון היהודי במדינה יהודית. זו כל בקשתנו. ולצערי הרב, כבר ברור למה. ואולי, ואני אומר את זה בכאב, אולי בגלל צבע העור שלנו. אדוני ראש הממשלה, אני מודה ומתוודה, שמהיכרות בינינו ובהכירי אותך, לא האמנתי שאתה כראש ממשלה, שהיית גאה תמיד בצביון היהודי, תיתן את ידך לפסילה מעוותת שכזאת. אפילו עלה התאנה בדמות המפד"ל לא יספיק כדי להסתיר את הוויתור המוחלט של הממשלה הזאת על ערכי היהדות. 
       
       האחדות היחידה שמביאה המפד"ל בכנפיה היא האחדות בין הגוף לכיסא. אוי לעיניים שכך רואות. לא עוד גדולי יראה ומעשה. חברי חברי המפד"ל, האומנם לילד הזה התפללתם? מדינה חילונית? נישואי תערובת? גיור אוטומטי? תחבורה ציבורית בשבת? אלו ההישגים המדהימים שתזקוף ההיסטוריה בדפי הזהב שלכם.  ומה עם המורשת, המסורת ורוח ישראל סבא? מה יהיה עליהן? מדינה דמוקרטית, ניחא, אך מה עם מדינה יהודית?
       
       אדוני ראש הממשלה, את התעלה צלחת בהצלחה, אבל את הממשלה לא כל כך. על מעשה המרכבה שלך אומר הנביא: וסוס דוהר ומרכבה מרקדה. חשבנו כי אחרי אלפיים שנות גלות: בשוב השם את שיבת ציון היינו כחולמים, וקיבלנו: הלוך ילך ובכה נושא משך הזרע.
       
       חברי חברי הכנסת, כבר אמר מי שאמר, כי מי שאינו יודע לשבת באופוזיציה, אינו ראוי לשבת בקואליציה, אבל "האפליה המתקנת" הזאת שבחר בה ראש הממשלה בדמות שינוי, עלולה חלילה וחס להמיט אסון על הערכים היהודיים שבזכותם הגענו עד הלום. הלפיד עלול לשרוף באש את אוצרות הרוח, את הנשמה היתירה, ששמרו על העם הקטן והמיוסר הזה, שעה שהאימפריות שקעו זו אחר זו. 
       
       אדוני היושב-ראש, מאז התפרקה הממשלה ועד הקמתה של זו החדשה חלמנו על "המאור הגדול לממשלת היום", לצערנו קיבלנו את "המאור הקטון לממשלת הלילה". תודה רבה. 

היו"ר אלי בן-מנחם:

	תודה רבה לחבר הכנסת יאיר פרץ. חבר הכנסת אריה אלדד, במקום חבר הכנסת בנימין אלון. אחריו – סגן יושב-ראש הכנסת אברהם הירשזון.

אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היו לי הרבה לבטים - - - 

היו"ר אלי בן-מנחם:

       אני מבין שזה הנאום הראשון שלך.

אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לא, היו כבר נאומים  ומותר להפריע.


היו"ר אלי בן-מנחם:

	שיהיה לך בהצלחה.

אריה אלדד (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       היו לי הרבה לבטים לפני שחשבתי אם ראוי שמולדת, בתוך האיחוד הלאומי, תצטרף לקואליציה על בסיס קווי היסוד האלה, משום שעצם אזכור נאום הרצלייה מבחינתי עלול היה להיות קו אדום. נכון שבנאום הרצלייה יש התניות  מרובות – הרשות הפלסטינית צריכה לעשות הרבה מאוד דברים, לדכא את הטרור, לעבור רפורמות לפני שבכלל יהיו ראויים למדינה. הם בעצם צריכים להיות שבדים לפני שהם יהיו משהו אחר. אבל עצם העובדה שמישהו מציע להם מדינה היתה רעה מאוד בעיני. ארץ-ישראל שייכת, להבנתי, לעם ישראל ולא לשום עם אחר זולתו בעולם, ולכן לא יכול שמישהו מאתנו ייתן זכות לעם אחר בארץ-ישראל. ולכן הייתי צריך להגדיר את הדבר הזה כקו אדום. 
       
       אבל אני עזבתי את בית-החולים שבו עבדתי ושבו הרגשתי שאני מביא לפעמים קצת תועלת לכמה אנשים, ואני בא למקום שבכלל לא ברור לי שאצליח להביא בו תועלת רק בשביל דבר אחד: לא לתת למדינה פלסטינית לקום. נכנסנו לממשלה בשביל הדבר הזה, כדי שנוכל כאן, כמאמר אותם חברי אופוזיציה שדיברו כאן, ונדמה לי שגם יושב-ראש האופוזיציה אמר כך; כמו שנאמר על משה בשעת המלחמה נגד עמלק, שכשהיה משה מרים את ידיו היו ישראל מנצחים, וכשהיה נחלש והיה מוריד את ידיו היו עמלק גוברים, היו יהושע וכלב או – הזכיר לי הרב פרוש – אהרן וחור תומכים בידיו והיו ישראל מנצחים. אם שרון ייחלש, איתם וליברמן יתמכו את ידיו. המפד"ל והאיחוד הלאומי לא ייתנו לו להיחלש ולא תקום מדינה פלסטינית. תודה רבה. 

היו"ר אלי בן-מנחם:

	תודה רבה לחבר הכנסת אריה אלדד. אני מזמין את חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל ובאמת לברך את הממשלה. לברך – ואני אומר את זה מכל הלב – שתצלח דרכה, כי בסופו של עניין, מעבר לכל מחלוקת, מדובר במדינה של כולנו. אני באמת מתכוון לזה. 
       
       עם זאת, אני רוצה לגעת כאן, חברי חברי הכנסת, במפלגה אחת. אין לי ציפיות מהחבורה שמסמנת את הצד הימני הקיצוני של הפוליטיקה בישראל. במידה רבה גם אין לי טענות אל אריאל שרון, שאני חושב שהוא ראש ממשלה אולי הגרוע ביותר שהיה למדינת ישראל, אבל בינינו יש מחלוקת, מחלוקת פוליטית. אני רוצה לדבר על מפלגת שינוי.
       
        חברי חברי הכנסת, אני לא רוצה לעסוק בהיבטים שהעלה כאן היום חבר הכנסת טומי לפיד על ההתייחסות אליו. מעל הבמה הזאת אני אומר ביושר ובכנות, שבמידה רבה ההתבטאויות של חלק מהפוליטיקאים כלפיו אינן ראויות. אבל עם זאת, אני חושב שהאופן שבו מפלגת שינוי – ואני זוכר את תשדירי הבחירות של שינוי, את ההתחייבות, את ההתלהמות של טומי לפיד שהיה כוכב עליון, את ההתחייבויות שלו. והוא עמד כאן היום ושיקר לכולם על אופן ההתנהלות שלו. זה לא היה לפני אלפיים שנה - - -

חיים אורון (מרצ):
       
       - - - 

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       כי זה מה שהיה ואני בדרכי שלי אומר את האמת שלי.

חיים אורון (מרצ):
       
       - - - 

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       הוא דיבר על ביטול חוק טל. חברי חברי הכנסת משינוי - מה זה ביטול חוק טל, אם לא המשך      אי-גיוסם של בני הישיבות? 

צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):

- - -

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       מה המשמעות של זה? מה שהיה הוא שיהיה, והממשלה החדשה הולכת לטבוע בוועדה ועוד ועדה ועוד ועדה, ומוועדה לוועדה כוחנו עולה.
       
       אתם שברתם שיא, עברתם אפילו את מהירות האור בריצה שלכם לממשלה הזאת. כל ההתחייבויות שהיו לכם – ואני אומר לך את זה כאזרח, חבר מפלגת העבודה, חבר כנסת מטעמה, שבחלק לא קטן מהנושאים אני מסכים אתכם  ובחלק מהנושאים יש לי טענות כלפי מפלגתי שזנחה אותם, אבל אם למפלגת העבודה לקח כל כך הרבה שנים כדי להתבלבל ולא לעשות את הדברים האלה, לכם לקח זמן קצר, ולא תעזור הדמגוגיה של טומי היום כאן מעל הבמה.
       
       ביטול מועצות דתיות, נישואים אזרחיים, ביטול ההקצבות ללומדי תורה. ומה עם מעמד הביניים? קראתי את ההסכם הקואליציוני, מלה אין על מעמד הביניים.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת כבל, אני מבקש שתסיים.

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אני כבר מסיים.
       
       ומה עם התחבורה הציבורית? ומה עם האמירה שהוא לא יהיה הסמן השמאלי? חברים יקרים, בשביל זה לא צריך לנבור בארכיונים. כל הדברים האלה נאמרו לא מזמן.

אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       זה בגללכם, אתם לא רציתם להיכנס. 



איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אני מצליח להרכיב משפט שלם לבד, חבר הכנסת הירשזון. תודה על העזרה, בכל מקרה.

אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       על לא דבר.

צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):
       
       זה לא קל לך, תודה.

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אני מודה, אבל אתה רואה – במאמצים רבים אני מסתדר.

אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       אבל בשביל מה יש חברים?

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       תודה, תודה. בכל מקרה, אני אומר לכם – עוד לא התחלתם, וכבר מלתכם איננה מלה. אז למה אני צריך להאמין לחבר הכנסת טומי לפיד, שפיו ולבו היו שווים בקריאה אלינו להצטרף יחד עמו לממשלה הזאת?
       
       ושוב, למרות הכול, אני באמת מאחל לממשלה שתהיה ממשלה טובה, ואם לא – לא ירחק היום, ואני מאמין, כדרכה של פוליטיקה, שאם לא תעשו את העבודה טוב, תתחלפו הרבה יותר מהר משנדמה לכם. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת איתן כבל. 

אלי אפללו (הליכוד):
       
       ארבע שנים ושמונה חודשים. 

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       אפללו, לאט לך. 

רן כהן (מרצ):
       
       אם הם לא יעשו את העבודה טוב, אנחנו נעשה אותה.

איתן כבל (העבודה-מימד):
       
       זה ברור כשמש - - -
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני מזמין את חבר כנסת משה כחלון. אני מאחל לך הצלחה כחבר כנסת חדש. האם זה נאום הבכורה שלך?

משה כחלון (הליכוד):
       
       כן. 
       
היו"ר א' בן-מנחם:
       
       אני מבקש מחברי הכנסת שלא יפריעו, כי הנוהג הוא שחבר כנסת חדש – לא מפריעים לו בפעם הראשונה. יש לך חמש דקות. בבקשה.

משה כחלון (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, קודם כול ברכות גם לך.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה.

משה כחלון (הליכוד):
       
       כנסת נכבדה, הערב בעזרת השם תושבע ממשלה חדשה – הממשלה ה=30 בתולדות מדינת ישראל. המצב המדיני והכלכלי בפתח פעילותה של ממשלה זו מזכיר לנו יותר מאי-פעם, כי מדינת ישראל,  מדינת העם היהודי, חייבת להתקיים כמדינה ציונית. אבל המשך קיומה מותנה בפריחה ובשגשוג כלכליים וחברתיים לא פחות מאשר בחוזק ובביטחון מדיניים. הסוגיות החברתיות-הכלכליות נדחקות לשולי סדר-היום הפוליטי, ולמרות הצלחות מרשימות עדיין ההידרדרות החברתית נמשכת.
       
       נכון ומוצדק הוא בעתות חירום לתת לסוגיות הביטחוניות עדיפות לאומית גבוהה. אולם בעיות הביטחון של ישראל – אשר לא נראה לצערנו שייפתרו בקרוב – אינן סיבה מוצדקת להמשיך ולהימנע מהתמודדות עם בעיות חמורות לא פחות, הכלכלה והחברה בישראל. 
       
       אם בעבר דובר על פערים כלכליים, על ישראל השנייה, קווי עוני ובעיות בין מרכז לפריפריה, היום יש בישראל, בפעם הראשונה, אנשים רעבים – לא עניים אלא רעבים ללחם. המציאות הכלכלית הרת-אסון והפערים בין עשירים לעניים מדליקים נורה אדומה, וראוי להתייחס לכך במלוא הרצינות. 
       
       קיים קשר עמוק בין חוסן חברתי וכלכלי לבין ביטחון. במקום שבו אנשים דואגים לפת לחמם ועוסקים בשאלות קיומיות אמיתיות – שם הביטחון נפגע; במקום שבו אין יציבות כלכלית – שם המורל הלאומי נרמס והיכולת לשמירה על הביטחון פוחתת; במקום שבו הפרנסה קשה – שם המלחמה באויבים מחוץ נפגמת והמשאבים שניתן להפנות להגנת המדינה פוחתים.
       
       הגיע הזמן ליזום פעילות חברתית-כלכלית נמרצת להוצאת החברה מהבוץ הכלכלי העמוק, ובמקביל להמשיך ביוזמות ביטחוניות-מדיניות ולהגיע להסדרים מדיניים אשר יבטיחו את ביטחונה של ישראל. במקום להתייחס למשאבים המיועדים לחברה ולכלכלה כמסכנים את המשאבים המיועדים לביטחון, אנו צריכים לראות אותם כמשלימים. ללא חברה בריאה וכלכלה מבוססת ופורחת הנשענת על חינוך מתקדם ותודעה טכנולוגית כבסיס למורל הלאומי,  לא ניתן לדבר על ביטחון לאומי. 
       
       כמי שגדל במשפחה ברוכת ילדים בגבעת-אולגה, זכור לי לטובה פרויקט שיקום השכונות שיזם מנחם בגין, עליו השלום, אשר תרם במידה רבה לכך שהגעתי לאן שהגעתי עד היום. אני רואה בכך הוכחה שאפשר וניתן להצליח בקידום החינוך, ההשכלה והמודעות החברתית כדי לקדם תשתית כלכלית יצרנית לצד איכות חיים גבוהה. לקחתי על עצמי משימה להקנות אותם ערכים גם לדור הבא, ועקרונות אלה ינחו אותי בפועלי בכנסת. 
       
       ברצוני לסיים בהבעת תודה אישית לשר עוזי לנדאו, המשמש לי כמודל לחיקוי בכל הקשור לשירות הציבור באופן המונחה על-ידי ערכים ועקרונות. נפלה בחלקי הזכות ללמוד מהישגיו ומניסיונו של השר לנדאו, אשר שינה את דפוס המחשבה ואופן הפעולה של המשרד לביטחון הפנים והביא לצמצום דרמטי של הפעילות הפלסטינית בירושלים המזרחית, לרגיעה ב"ימי  האדמה", לשיתוף פעולה ייחודי בין הממשל האמריקני והישראלי ועוד ועוד. תודה רבה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת משה כחלון. אני מזמין את חבר הכנסת אפרים סנה. מוקצבות לך שלוש דקות. אחריו – חבר הכנסת אליעזר זנדברג.
       
       חבר הכנסת סנה, חבר הכנסת משה כחלון דיבר כאן בפעם הראשונה. אני מבקש שתברך אותו, כפי שנהוג בכנסת.

אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חובה נעימה היא לי לברך את חבר הכנסת משה כחלון. יש לנו אולי משהו מן המשותף – משה כחלון הוא מגבעת-אולגה, ואמי זיכרונה לברכה היתה רופאת ילדים בגבעת-אולגה, ולכן המקום מוכר לנו. היות שיצקת מים על ידיו של חבר הכנסת השר עוזי לנדאו, אני גם בטוח שתלמד ממנו את כל הדברים הטובים. אני מאחל לך הצלחה.

משה כחלון (הליכוד):
       
       תודה רבה.

צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):
       
       יש בו רק דברים טובים. 

אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       הרבה דברים טובים. חוץ מהדעות, הכול "פרפקט". 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הממשלה שתוצג פה היום לא מביאה לישראל, לצערנו, לא בשורה, לא ישועה ולא נחמה, כיוון שניתן להוציא את המדינה ממצבה הנוכחי רק בדרך שכוללת לא רק מלחמה בטרור אלא גם יוזמה מדינית. בלי זה, לא נצא מהבוץ. 
       
       והרכב הממשלה, העובדה ש=13 מתוך 68 חברי הקואליציה נמנים עם הימין הקיצוני, מונע ממנה לעשות כל מעשה מדיני חיובי. 
       
       כבר היום אני יודע – כולנו יודעים – שצוות שמינה ראש הממשלה הציג 100 תיקונים למפת הדרכים. עשרה תיקונים – אני מבין; 100 תיקונים מגישים כאשר לא רוצים לקבל דבר. וסופה של המפה הזאת, שהיא תצטרף אל תוכנית טנט ותוכנית מיצ'ל ותהיה עוד נייר אחד בספרייה הגדולה של ההסכמים וההצעות, וכל זה למה? כיוון שאין בממשלה הזאת רצון פוליטי אמיתי להגיע להסכם. 
       
     	מפת דרכים תמיד מוליכה למקום כלשהו,  ליעד של הסכם, שאליו ההרכב הזה איננו רוצה להגיע. בלא התקדמות מדינית אין שום סיכוי, שום סיכוי, לאיזו הקלה כלכלית; לא שיפור כלכלי, הקלה כלכלית. אמר את זה הנגיד לשעבר פרנקל, אבל יודעים את זה גם אנשים שהבנתם בכלכלה פחותה מזו של פרופסור יעקב פרנקל. כל אדם היום יודע, שאם לא תהיה תזוזה מדינית, לא תשתפר הכלכלה. כך שגם הכלכלה בממשלה זו, בהרכב זה, נידונה להמשך הקיפאון וההידרדרות. 
       
       הממשלה הזאת, חוששני, תרחיב התנחלויות ותפנק אותן. אם השר אפי איתם הוא שר השיכון, אני כמוכם מנחש איפה הוא יבנה ובזול, בזול על חשבון אלה שאין להם.
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):
       
       תסיתו, תסיתו. תמשיכו להסית. בזה אתם מומחים.
       
אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       אני מסית? אני חושב שזה דבר רע לעם ישראל. 

אלי אפללו (הליכוד):
       
       כשהייתם בקואליציה זה היה טוב לעם ישראל?
       
אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
        כשהיינו בקואליציה שאנחנו שלטנו בה, אנחנו בלמנו את התרחבות ההתנחלויות. בהעדר בלם בקואליציה הזאת, תהיה יותר בנייה ויהיה יותר ערבוב של אוכלוסיות ויותר קושי בהפרדה. 
       
יחיאל חזן (הליכוד):
       
       כן ירבו, כן ירבו המתיישבים ביש"ע. 

היו"ר אלי בן-מנחם:

	חבר הכנסת סנה, אני מבקש שתתקדם לסיום כי זמנך עבר. 


אפרים סנה (העבודה-מימד):
       
       לכן הממשלה הזאת - והקריאות האלה רק מאשרות את מה שאני אומר - תרחיב את ההתנחלויות ותפנק את יושביהן על חשבון כלל עם ישראל. אך סופכם שתהיו במסלול התנגשות עם הבוחרים שלכם. הבוחרים שלכם לא יישאו את האפליה הזאת, יבינו שהכלכלה תקועה בגלל קיפאון מדיני, והם יהיו אלה שבסוף יבואו אתכם חשבון.
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       זה מה שקרה לכם עם הבוחרים שלכם.

היו"ר אלי בן-מנחם:

	תודה רבה לחבר הכנסת אפרים סנה. אני מזמין את חבר הכנסת מודי זנדברג. אני מאחל לך הצלחה בתפקיד החדש כשר. אחריו – חבר הכנסת נסים דהן. חבר הכנסת זנדברג, יש לך ארבע דקות. בבקשה.

אליעזר זנדברג (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני אולי אחסוך שתיים מתוך ארבע הדקות כי הזמן קצר ושמתי לב לתופעה אולי מבורכת, שאין אחד שלא נרשם לדבר. זה אומר שלכולם יש מה לומר, ואולי אפילו הם התבקשו לעשות כן.
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אולי אפתח בברכה לראש הממשלה אריאל שרון גם ליום ההולדת וגם להצלחת הממשלה החדשה. 
       
       שמעתי חלק מהדיון, שמעתי חלק מהדוברים של מפלגת העבודה. היה כאן חבר הכנסת איתן כבל לפני כמה דקות, עלה ואמר בנימה באמת של זלזול: חוק טל, אז מה יהיה עם חוק טל, יבוטל בעוד שנה? ועדה?  
       
       רבותי, חשוב שהציבור ידע את האמת וחשוב שהציבור יבין מה עומד לקרות כאן. נכון שחוק טל יבוטל בעוד שנה, יוחלף בחוק אחר שינוסח על-ידי ועדה. אבל ברור לכולם גם שלא ניתן בעשר שניות, ב=20 שניות או ביום אחד לשנות את המצב הקיים היום. אף אחד לא ערוך לכך, גם אלה שמבקשים את הגיוס. 
       
       התפלאתי שבעתיים לשמוע את חבר הכנסת כבל, כי אני זוכר שהוא היה בקואליציות שבהן יכלו גם יכלו, לו רק רצו, ליישם חלק נכבד מהדברים שהממשלה הזאת לקחה על עצמה ליישם. אבל זאת היתה החלטה אסטרטגית של מי שעמד בראש המפלגה שלו שלא ללכת בכלל בכיוון. איפה היה איתן כבל אז? איפה היתה הביקורת הגדולה שהוא משמיע כלפינו כאן והיום בזמן שאנחנו קיבלנו בממשלה הזאת הסכמה על סדר-יום חברתי שעתיד לשנות את מדינת ישראל?
       
חיים אורון (מרצ):
       
       אתה בעצם באת משם, אבל מה אתם?
       
אליעזר זנדברג (שינוי):
       
       בואו לא נזלזל בהחלטה על נישואים אזרחיים לפסולי חיתון, שתביא פתרון ל=300,000 בני-אדם במדינת ישראל, תקדים שלא היה כמותו. בואו לא נזלזל בביטול המועצות הדתיות במתכונתן, והן בבחינת בזבוז גדול של כספי ציבור ואף אחד מהאנשים שישבו בממשלות הקודמות לא חשב לבוא ולשנות זאת. בואו לא נזלזל בעניין חוק טל ובביטול התיקון שנקרא חוק הלפרט, שהמפלגות הגדולות, שתיהן, ברחו ממנו בקדנציה הקודמת ואפשרו את חקיקתו.  
       
יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       הם לא יבוטלו. תקרא את סעיף 23.

אליעזר זנדברג (שינוי):
       
       אלה הדברים שעומדים על סדר-היום, וזה שינוי מהותי של סדר-היום שהיה נהוג עד היום. נכון שזה לא קל ויש חילוקי דעות בין המרכיבים השונים של הקואליציה, וכבר שמעתי פה את אלה שאומרים: היא לא תחזיק מעמד. אבל יש לי חדשות לאלה שאומרים שהיא לא תחזיק מעמד. אלה אותם אנשים שאמרו שהיא לא תקום. אלה שאמרו שהיא לא תקום, אומרים עכשיו שהיא לא תחזיק מעמד. 
       
חיים אורון (מרצ):
       
       לך אין חילוקי דעות, אתה שייך לימין. לחברת הכנסת מלי פולישוק יש בעיה.
       
אליעזר זנדברג (שינוי):
       
       כמו שהקואליציה הזאת קמה, ובעוד כמה דקות היא תזכה לאמון הכנסת, אני אומר לכם שהיא תחזיק מעמד על אפכם ועל חמתכם. כל פעם שישבתם בשלטון לא עשיתם דבר על מנת לקדם את הדברים שהבטחתם לפני כן. הלכתם בדרכים אחרות וכרתתם בריתות פוליטיות הפוכות מרצון הבוחר. הפעם הבוחר שילם לכם כגמולכם, ואנחנו נלך קדימה, ברוח הדברים שהבטחנו, עד שנצליח ממש את המטרות כולן. תודה, אדוני היושב-ראש.

היו"ר אלי בן-מנחם:

	תודה רבה לחבר הכנסת מודי זנדברג. אני מזמין את חבר הכנסת נסים דהן – איננו. אני מזמין את חבר הכנסת רוני בר-און. יש לך חמש דקות. גם לך אני מאחל הצלחה בתפקידך החדש כחבר הכנסת. אחרי חבר הכנסת בר-און – חבר הכנסת דני יתום. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש לברך את ראש הממשלה ואת השרים הנבחרים בברכה נאמנה להצלחה. מדינת ישראל באמת זקוקה להצלחתכם.
       
       הייתי מצפה מהממשלה הנכנסת לטפל לאלתר ובלא דיחוי בביורוקרטיה השלטונית שאוכלת בנו בכל פה ומסכלת כל יוזמה. מסדרונות השלטון והמנגנונים המנופחים והמשתקים יוצרים על כל צעד ושעל חסמים ומכשלות, מסכלים יוזמות ומבריחים יזמים וכספים למחוזות רחוקים מעבר לים.
       
       הייתי מצפה מהממשלה הנכנסת לטפל לאלתר בעידוד הבנייה הציבורית והפרטית, במיוחד בבנייה להשכרה לזוגות צעירים, לעודד שחרור קרקעות של המינהל לבנייה ובכך לנסות להציל את ענף הבנייה, ענף שעליו תלוי המשק הישראלי כולו, ענף המצוי בשפל נורא, שלא ידענו כמותו. 
       
       הייתי מצפה מהממשלה הנכנסת לבצע שינויים מרחיקים לכת ורפורמות במערכת המשפט ובמערכת אכיפת החוק במדינת ישראל. בית-המשפט העליון אמר לא אחת שצדק מאוחר הוא צדק מעוות. בתי-המשפט בישראל קורסים תחת הנטל, מתדיינים אזרחיים ונאשמים בפלילים מחכים שנים לפסקי-הדין שלהם, ובין לבין הם נטחנים ונכתשים עד דק.
       
       לא ייתכן שאלפי תיקים יעוכבו בפרקליטות במשך שנים בלי שהחשודים יוכלו לדעת מה יעלה בגורלם וחייהם ישותקו בגלל סחבת. אסור שעל שולחנם של פרקליטת המדינה ופרקליטי המחוז השונים יעלו אבק תיקים התלויים ועומדים כנגד אנשי ציבור, בלא שתתקבל בהם החלטה והם יהיו כלהט החרב המתהפכת מעל לראשם של אנשים מרכזיים בציבוריות הישראלית. 
       
       אני חושב שחובה לטפל לאלתר בקריסה הטוטלית של מערכת אכיפת החוק במדינת ישראל, במיוחד בנושאים שנזנחו לחלוטין, כמו הבנייה הבלתי-חוקית ומשיכת שיקים ללא כיסוי. 

	חברי הכנסת, היום שבו מוצגת ממשלה חדשה בכנסת הוא יום חג לדמוקרטיה. הכנסת          השש-עשרה, שנבחרה זה לא כבר, תביע בעוד זמן קצר את אמונה בממשלה המוצגת היום ותיתן לה את ברכת הדרך. אבל על אווירת החג מעיבה עננה. דווקא לאחר שהבחירות האחרונות הוכיחו שהציבור הישראלי ברובו המכריע הוא בעל אוריינטציה לאומית ימנית, דווקא לאחר שהבוחר הישראלי השאיר את השמאל מדולל ומצומק והותיר לו בבית הזה רק 33 מושבים, דווקא בעת הזאת מן הראוי היה שהקואליציה תהיה מורכבת על בסיס רחב יותר, שלם יותר ואיתן יותר. 

	הקואליציה המוצגת היום, אדוני היושב-ראש, חסרה לטעמי מרכיב נוסף, חשוב, שחסרונו בולט כבר היום ויבלוט, למרבה הצער, עוד יותר בהמשך הדרך. המפלגות החרדיות היו כל השנים שותפות נאמנות של הליכוד. 

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       זה לא יעזור לך בבחירות בירושלים. 

היו"ר אלי בן-מנחם:

	חבר הכנסת בייגה שוחט, זה נאום הבכורה שלו ואני מבקש מכם לכבד את הנוהג בכנסת. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       אמרתי לך, אדוני שר האוצר לשעבר, במזנון לפני שעה, שחרף 40 שנות העיסוק שלך בפוליטיקה, עוד יש דברים שניתן ללמד אותך. שמעת  את היושב-ראש?

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       זה נכון, אבל כדאי להגיד את האמת, למה אתה אומר את זה. 
       
רוני בר-און (הליכוד):

       אז מצאנו אותך פעם אומר אמת, SO WHAT? חבר הכנסת שוחט, אנחנו נדבר על עובדות, הדעות שלי לא מעניינות אותך ושלך לא מעניינות אותי. בוא נחליט על זה כך. 
       
       המפלגות החרדיות, כפי שאמרתי, היו כל השנים שותפות נאמנות של הליכוד. אמת, נכון הדבר, מפעם לפעם היו לנו עם המפלגות החרדיות חילוקי דעות ומשברים, אבל תמיד המשברים היו על רקע של דאגת המפלגות החרדיות לצורכי הבוחרים שלהן, ולא על עניינים הנוגעים לשאלות הקיומיות הפוליטיות של מדינת ישראל. בעניינים אלה ראינו תמיד, ובצדק, עין בעין עם המפלגות החרדיות ומצאנו בהן בעלות ברית נאמנות. 
       
       ש"ס ויהדות התורה, כל אחת בדרכה, הבטיחו ב=1996 בבחירות הכלליות את בחירתו של בנימין נתניהו לראשות הממשלה, וגם את בחירתו של ראש הממשלה שרון לפני כשנתיים. הברית הזאת הולכת עוד הרבה אחורה, אבל לא כאן המקום לסקור אותה. 
       
       ועכשיו, רבותי חברי הכנסת, בגלל שנאת חינם, לא שלנו, חלילה וחס, לא של הליכוד, בגלל שנאת חינם הופרה הברית. על שנאת חינם חרבה ירושלים, חבר הכנסת שוחט, וחבל שלא נמצאה הדרך למנוע משנאת החינם להרים ראש. חבל שלא נמצאה הדרך ליתן את הדעת, ליתן את המשקל הנכון וליתן את הכבוד הראוי למידה הנעלה של הכרת הטוב. חבל שנשארו מיטיבינו ושותפינו ההיסטוריים מחוץ לממשלה ה"כמו חילונית" שמוצגת כאן. 

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       זה היה בידיכם, יכולתם להכניס אותם, מה אתה רוצה?

רוני בר-און (הליכוד):
       
       הגברת פרופסור תמיר, לא שמעת את ההערה לחבר הכנסת שוחט? 
       
       ניתן היה וצריך היה, אפילו ממש לקראת חתימת ההסכמים הקואליציוניים, להניח בפני השותפות ההיסטוריות את קווי היסוד של הממשלה, כפי שגובשו, ולהציע להן להצטרף על בסיס קווי יסוד אלה, ולא לטרוק בפניהן את הדלת. יכול שהיו מקבלות ויכול שהיו מסרבות, ויכול שהיו מבקשות תיקון פה ושם, אבל לא נעשה ניסיון, ואולי בכך מנענו מעם ישראל ממשלה יציבה יותר, ממשלה חברתית יותר, וגם ימנית יותר, ממשלה רחבה ככל הניתן, כפי שביקש לעצמו ולעם ישראל ראש הממשלה במהלך הבחירות.
       
       אני שב ומאחל לכם, השרים, שאינם פה, ולנו, חברי הכנסת, ולכל עם ישראל ממשלה יציבה, מוצלחת, יעילה, פעילה, וגם טיפת מזל לא תזיק. תודה רבה. 

היו"ר אלי בן-מנחם:

	תודה לחבר הכנסת רוני בר-און. אני מזמין את חבר הכנסת דני יתום. מוקצבות לך שלוש דקות. אחריו - חבר הכנסת יחיאל חזן. 

	גם לך, חבר הכנסת דני יתום, אני מאחל הצלחה בכנסת, ואני סמוך ובטוח שתצליח.


דני יתום (העבודה-מימד):
       
       תודה רבה. 
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, תחילה ברצוני לברך את קודמי, חבר הכנסת עורך-הדין רוני בר-און, איש ירושלים, איש רב-פעלים, גם בתחום עריכת-הדין וגם בתחום החיים הציבוריים. למיטב ידיעתי, חבר הכנסת בר-און עוסק שנים ארוכות בחיים הציבוריים, לא הכול ידוע, לא הכול גלוי, למען החברה, למען הקהילה ולטובת ירושלים הבירה. 

ג'מאל זחאלקה (בל"ד):
       
       גם חברון. 

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת רוני בר-און, אני משוכנע שתהיה חבר כנסת ומחוקק מצוין. בהצלחה. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       תודה רבה. 

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       בהמשך דברי ברצוני לברך את ראש הממשלה, אריק שרון, לרגל היותו בן 75, ולאחל לו עוד הרבה שנים של בריאות שלמה ומלאה. 
       
       חברי מסיעת העבודה, אני מבקש את הקשבתכם. 

רוני בר-און (הליכוד):
       
       תפסיקו להפריע, זה היתום שלכם על הבמה. 

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       מדינת ישראל ניצבת היום בפני מציאות מורכבת וקשה. התהליך המדיני קפוא, הביטחון איננו, המשק הולך וקורס. ממשלה חדשה בישראל תהיה חייבת לטפל בדחיפות ביצירת אופק מדיני, בהשגת הפסקת הטרור והפסקת אש, בעצירת הקריסה הכלכלית ובבניית תוכנית כלכלית שתצליח להביא לצמיחה ולהצלת המשק. 
       
       בנאומו של ראש הממשלה בהרצלייה, שכולו מצוין בקובץ הדפים שקיבלנו, אמר ראש הממשלה: "אנחנו גם יודעים, כי כניסה למשא-ומתן מדיני שיוביל לשלום, היא הדרך האמיתית להאצת הצמיחה ולשגשוג כלכלי". יודעים. אבל הקואליציה שבנה ראש הממשלה, שעיקרה אנשי הימין הקיצוני בקשת הפוליטית בישראל, קואליציה שכזאת לא מתכוונת וגם לא יכולה להתמודד עם הבעיות הקיומיות שלנו. ממשלה כזאת הרי תתנגד לכל משא-ומתן עם הפלסטינים, תעמיק את הכיבוש והמעורבות שלנו בשטחי יהודה, שומרון וחבל עזה ולא תצליח לנצח את הטרור, מכיוון שלצד הצעדים הצבאיים והמכות שמנחיתים על ראשי הטרוריסטים יש צורך להאיר את האופק באור של תקווה, גם לעם בישראל וגם לפלסטינים. מאחר שאיננו רואים עתיד מדיני ואיננו רואים תהליך של הידברות בינינו לבין הפלסטינים, נעמוד בפני קיפאון, נעמוד בפני נסיגה בכל מה שקשור למצב המדיני, והממשלה לא תוכל להבריא את המשק ולא רק לא לקדם את התהליך המדיני. אנחנו נהיה עדים להמשך קריסתה של הכלכלה, להמשך קריסתו של המשק. 
       
       ההסכמים הקואליציוניים שבהם עיינו מלמדים, שהקואליציה בעצם מושתתת על כרעי תרנגולת, והבסיס דומה יותר לגבינה שוויצרית, שרבים בה החורים על החומר. 

	עוד הפעם אני נדרש לנאום הרצלייה. שם אמר ראש הממשלה, שבשלב השני של מתווה בוש תאפשר ישראל הקמתה של מדינה פלסטינית.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת יתום, אנא ממך, אתה צריך לסיים.

דני יתום (העבודה-מימד):
       
       אני כבר מסיים.
       
       הרי האיחוד הלאומי והמפד"ל שוללות הקמת מדינה פלסטינית, והדברים באו לידי ביטוי במכתבים שנכתבו. לא רק שהסתירה בין עמדת המפד"ל והאיחוד הלאומי והעמדה שדיבר עליה ראש הממשלה זועקת לשמים, זועקת עוד יותר העובדה שעמדות אלה מהוות מכשול בלתי עביר, אפילו לתחילתו של תהליך הידברות עם הפלסטינים. 
       
       כיצד יכולים לשבת יחד, באותה ממשלה, חברים ממפלגת שינוי, שלפחות חלקם דוגלים בקו מדיני יוני, עם חבריהם לממשלה ולקואליציה הנמנים עם המפד"ל, האיחוד הלאומי ואפילו הליכוד? מה עם הבטחות שינוי לבוחריה? הרי כל ההבטחות האלה עלו בעשן אל מול הכיסאות והתפקידים שחולקו ביד נדיבה לנציגי שינוי.

	הממשלה טענה בקווי היסוד שלה, או טוענת, שהיא תחתור לטפל בשכבות החלשות באזורי הפריפריה והמצוקה. כיצד הממשלה מתכוונת לטפל באלה כאשר היא בוודאי מתכוונת להמשיך ולהשקיע סכומי עתק בשטחי יהודה, שומרון וחבל עזה? איך יכול העם בישראל לתת אמון בממשלה שספק אם בקרב חבריה שלה קיים אמון? הרי ראש הממשלה ושר האוצר נדרשו להסכם כתוב, להבנות כתובות, שהוצגו בפנינו היום, כדי להבטיח שהאחד לא יפעל בסתר נגד האחר.

	אני מבקש לסיים ולומר, שחוששני שהממשלה שמוצגת בפנינו היום תוביל אותנו, לא מהישג אל הישג, אלא מדחי אל דחי, אל מקומות יותר נמוכים. אבל לטובת העם בציון, לטובת העם בישראל, למרות דברי אלה, אני מתפלל ומאחל שאכן הממשלה, על ראשה ושריה, יהיו מסוגלים להתמודד בהצלחה מול האתגרים העצומים שעומדים בפנינו. תודה.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה לחבר הכנסת דני יתום. אני מזמין את חבר הכנסת יחיאל חזן. הוקצבו לך חמש דקות. אחריו – חבר הכנסת אברהם בייגה שוחט. חבר הכנסת חזן, גם לך אני מאחל הצלחה מכל הלב.


יחיאל חזן (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ברצוני לברך את ראש הממשלה ואת הממשלה הנכנסת שיביאו בשורה לעם ישראל. אני חושב שצריך לתת לפחות מאה ימי חסד, ורק אחרי כן ללכת ולהטיח ולהגיד: איזו בשורה מביאים היום? הגיע הזמן שתלמדו, הגיע הזמן שתלמדו שצריך גם  לכבד, ולא רק לבוא ולהחליף את הכיסאות. הרי יש פה כיסאות מוזיקליים. כאשר אתם מקימים ממשלה, זה בסדר. אבל כאשר מישהו אחר מקים ממשלה, פתאום לא מביאים בשורה לעם ישראל.
       
       בראש ובראשונה אני רוצה לחזק את חברי מהמפד"ל. אדוני, חברי לכנסת, הרב פרוש, שמעתי פה היום כיצד אתה כועס ואומר: איך יכול להיות שהיא התחברה עם שינוי למען חיזוק עם ישראל? למדתי בישיבה, ובראש ובראשונה צריך לקיים את "ואהבת לרעך כמוך". אני לא הולך להטיף לך מוסר, מי אני שאטיף לך מוסר - - 
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אפשר. למה לא?

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       - -  אבל כאשר יש אפשרות לחזק את עם ישראל, גם בעניין המהותי כל כך בין חילונים לדתיים, צריך לתת את ההזדמנות. לא בכדי עשו ראש הממשלה וראש עיריית ירושלים מאמצים גדולים על מנת שגם המפד"ל וגם תנועת שינוי יצטרפו לממשלה.

	אני רוצה לברך את חברי משינוי בברכת יישר כוח. אני חושב שאתם ראויים לכהן בממשלה הזאת. קיבלתם כמעט 400,000 קולות, וכאשר מקבלים 400,000 קולות, כנראה שהציבור רוצה איזה שינוי. אני אומר לכם את זה, כי אם 400,000 איש אמרו שצריך לטפל בעניין הזה, דיינו. תנו הזדמנות, תנו צ'אנס, וכאשר הדברים באמת יפגעו בשורשים של היהדות, גם אני לא אתן לכך יד.

אילן שלגי (שינוי):
       
       גם אנחנו לא ניתן.

יחיאל חזן (הליכוד):
       
       וגם החברים שלנו משינוי לא ייתנו לכך יד.
       
       כולי תקווה שהממשלה הזאת תיתן ביטחון אישי לכל אזרח ואזרח במדינה, כיוון שלי ולכל אזרח אחר בראש ובראשונה חשוב הביטחון האישי. כבר ראינו את הממשלה שלפני הממשלה של שרון, שנתנה כבר כמעט את הכול, אבל המנהיג של הרשות לא רצה בשום פנים ואופן לחיות אתנו בשלום. מה הוא נתן לנו במקום זה? אותה מלחמת טרור שבאמת לא מגיעה לעם היהודי שהושיט את ידו לשלום.
       
       אני מאחל לעם ישראל ולראש הממשלה ולממשלת ישראל דרך צלחה, ובעזר השם הממשלה הזאת תוביל את עם ישראל לחוף מבטחים. תודה רבה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת יחיאל חזן. אני מזמין את חבר הכנסת אברהם בייגה שוחט. הוקצבו לך חמש דקות. אחריו – חבר הכנסת ויקטור בריילובסקי.

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בזמן הקצר שעומד לרשותי אומר שתיים-שלוש מלים על הממשלה, ואחרי זה אני רוצה להתייחס באופן מיוחד לסיעת שינוי.
       
       אני קורא את המכתב שאריק שרון כתב לביבי, ואני אתייחס רק למשפט אחד שאומר: "אנחה את כל עובדי משרדי כי כל פעולה כלכלית המצויה בתחום סמכותם והנוגעת בסמכויות משרדך תיעשה בתיאום ובהסכמה עם עובדי משרדך". נער הייתי גם זקנתי, והייתי יותר מחודש או חודשיים שר האוצר, תחת שלושה ראשי ממשלה, ואני יודע בדיוק איך עובד שר האוצר עם ראש הממשלה. ועם שלושתם בכל המשברים, והיו משברים, מעולם לא היה גרם של חוסר אמון, מעולם לא היתה היסטריה והיסטוריה שמחייבת מכתבים מהסוג הזה.
       
       אני אומר לכם, שבתוך חודש או חודשיים תהיו עדים לפגישות דרמטיות, כנראה של 
עורך-הדין יעקב נאמן יחד עם עורך-הדין שימרון, יחד עם עורך-הדין דובי וייסגלס, כדי לטפל בשרפות שייווצרו חדשות לבקרים, שכן שני האנשים האלה, יש להם - - - 

צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):
       
       כמו מיסוי הבורסה, למשל.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       צבי הנדל, אני יכול שלא תפריע לי הפעם?


צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):
       
       היה לך גיבוי מראש הממשלה, לא רבתם אף פעם.

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אני מבקש ממך, אל תפריע לי.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת צבי הנדל.

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       לא היו מסמכים, לא היה חוסר אמון. היו מחלוקות.

צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):
       
       כך זה נראה.

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אני מציע לך שלא תפריע. אני מבקש שלא תפריע לי.

צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):
       
       כשאני רואה אותך, קשה לי.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אם אתה יכול בכלל. אם אתה מסוגל. אני יודע למה, כי אני מכיר אותך ויודע מה אתה שווה.

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת צבי הנדל, תאפשר לו. הוא לא רוצה שתפריע לו, אז אל תפריע לו.


אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       ההיסטוריה של שני האנשים האלה רוויה מאבקים, טריקים, לכלוך וחוסר אמון. כך היה בעבר, כך ההווה ביניהם וכך יהיה העתיד ביניהם. ומי שחושב שקומבינציה מהסוג הזה יכולה לגרום לכך שהמשק הישראלי יצא איכשהו לדרך טיפה יותר טובה, יש לו טעות גדולה.
       
       הסיבה השנייה, כמובן – היא כבר נאמרה ולא אתייחס לזה בהרחבה – היא, שלא יכול להיות פתרון כלכלי למשבר הקטסטרופלי שאנחנו נמצאים בו, שלצערי הרב רק ילך ויעמיק, רק ילך ויחמיר, כאשר קובעים את קווי היסוד של הממשלה הזאת, את גלגול הלשון וגלגול המכתבים, חוסר האמת, ההתכחשות לאיזה תהליך מדיני. אני אומר לכם, חברות וחברים, רבותי חברי הכנסת, בתוך חצי שנה כל הפרמטרים הכלכליים - שכבר היום הם גרועים פי כמה ממה שהיה לפני שנה, ופי כמה וכמה ממה שהיה לפני שנתיים - יהיו יותר גרועים.
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       רק אם הייתם יושבים בקואליציה הכול - - -
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       זאת אחיזת עיניים ושום דבר לא יקרה.
       
       מכאן אני רוצה לעבור לסיעת שינוי ואני ארפה מהממשלה.  אני מדבר עכשיו אל 386,520 "פראיירים" שהאמינו לטומי לפיד ולליכוד. לא פחות – 386,520.
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       כמה למפלגת העבודה?
       
היו"ר אלי בן-מנחם:

       חבר הכנסת אפללו. חבר הכנסת בייגה שוחט, אני מבקש. אנשים הצביעו במדינת ישראל, במדינה דמוקרטית, אל תקרא להם "פראיירים".
       

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אני אקרא להם "פראיירים" כי הם "פראיירים".  תיכף אוכיח למה הם "פראיירים".

היו"ר אלי בן-מנחם:

	אני מבקש שלא תקרא להם כך, הם אזרחי מדינת ישראל והם הצביעו - גם אם זה לא מוצא חן בעיניך ובעיני.

צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):
       
       אל תגיד לו מה להגיד.

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, אני אקרא להם "פראיירים", מכיוון שהם האמינו שתקום ממשלה כפי שטומי לפיד וחבריו הבטיחו, ובבקשה, הבה נראה מה קרה בהסכם.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       קראת הבוקר את השקר בעיתון "הארץ"?
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       קראתי את ההסכם הקואליציוני, לא הייתי צריך לקרוא את עיתון "הארץ".
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       הבוחרים נותנים לנו עכשיו עוד קול.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       מה אין בהסכם - אחרי זה אגיע למה שיש בו. אני מתפלא אם שינוי תמשיך לשכור אוטובוסים ביום שישי כדי להסיע את אלה שאין להם תחבורה ציבורית. זה מה שעשיתם לפני הבחירות, יפה מאוד, ובצדק.  השאלה שאני שואל אתכם, חברי שינוי:  מכיוון שלא התייחסתם ולו במלה אחת להבטחה הזאת, האם שירות האוטובוסים שלכם ימשיך להתקיים בתל-אביב בימי שישי או לא? זו השאלה הראשונה. השאלה השנייה:  איזו תשובה תיתנו לאותם 20,000--25,000 זוגות שנישאים כמעט מדי שנה בנישואים אזרחיים?  אגלה לכם סוד:  אני נגד הנהגת נישואים אזרחיים במדינת ישראל, לתפיסתי, למעט לפסולי חיתון. אבל אתם אמרתם שזה הדבר הכי חשוב שצריך לעשות. מה תגידו לאותם אנשים שהבטחתם להם את זה?  מה תגידו לאנשים שאמרתם להם שבלי ליבת חינוך במערכת של החינוך החרדי לא יתוקצבו המערכות האלה?  אין מלה אחת על העניין הזה.
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       יש בג"ץ על - - -
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       מה תגידו על ההסכם של המפד"ל, שמדבר על מה שקבע היועץ המשפטי לממשלה בעניין המימון הכפול של מערכות החינוך השייכות לדתיים ולחרדים - שזה מימון לא שוויוני, וכתוב במפורש שתימצא דרך לעקוף את החלטת היועץ המשפטי לממשלה?
       
       לכן אני אומר, שאותם 386,520 "פראיירים" שהצביעו בשבילכם הם באמת אנשים מסכנים. אלה שהצביעו ליכוד, קיבלו בדיוק את מה שהם רצו; אלה שהצביעו לאיחוד הלאומי, קיבלו את מה שהם רצו; אלה שהצביעו מפד"ל, קיבלו יותר ממה שהם רצו; אלה שהצביעו עבודה, קיבלו את מה שהם רצו.
       
אלי אפללו (הליכוד):
       
       הם קיבלו פחות.
       
אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       היחידים שרימו בצורה בוטה ובצורה שלא תתואר, הייתם אתם.  על כך אתם עוד תשלמו.
	
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת בייגה שוחט, תודה רבה. אני מזמין את חבר הכנסת ויקטור בריילובסקי. מוקצבות לך ארבע דקות.  אחריו – חברת הכנסת לאה נס.

ויקטור בריילובסקי (שינוי):
       
       אני רואה שהיום מפלגת שינוי פופולרית ביותר, כולנו מדברים על מפלגת שינוי ורק עליה.
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, במשך הקדנציה האחרונה קיבלתי מאות פניות מעולים, ו=85% מהן היו קשורות לבעיות עם משרד הפנים. מזמן לזמן אנחנו שומעים סיפורים קורעי לב על אמהות של חיילים, על קורבנות טרור לא יהודים, המגורשים מן המדינה.
       
       בדיוק היום שמעתי על מקרה שבחורות צעירות, שחקניות, פשוט פוחדות להגיע למדינת ישראל במסגרת התיאטרון שלהן, כי הן פוחדות שיראו בהן זונות ויגרשו אותן. זו פשוט בושה וחרפה.
       
       בתפקיד של סגן שר במשרד הפנים אני לא מתכוון לעשות מהפך, אני מתכוון לפעול במסגרת החוק ובקפדנות רבה. אני מתכוון לשנות את היחס אל העולים שפונים למשרד הפנים ליחס ידידותי, מה שקוראים user friendly. בכל מקרה שאפשר ללכת לקראת הדרישות או הבקשות של העולים צריך לעשות זאת, בניגוד למה שקרה בשנים האחרונות, כאשר בכל מקרה שאפשר לסרב – סירבו, והתוצאות היו בעיות וטרגדיות רבות. אני חושב, שלטובת העולים, לטובת המדינה ולטובת העלייה העתידית צריך לשים קץ לסיטואציה הזאת. בפעילות של משרד הפנים אנחנו צריכים להגיע לנורמות המקובלות במדינות מערביות ודמוקרטיות.  אנחנו צריכים ליצור אווירה שמעודדת עולים ועלייה.  בזה אני רואה את התפקיד שלי.
       
       לבסוף, אני רוצה לברך את הממשלה החדשה ולומר שעכשיו אנחנו זקוקים מאוד להצלחות ואני מקווה שההצלחות יגיעו. תודה רבה.

היו"ר אלי בן-מנחם:

	תודה לחבר הכנסת ויקטור בריילובסקי. אני מזמין את חברת הכנסת לאה נס. הוקצבו לך חמש דקות.  אני גם מאחל לך הצלחה בכנסת. זו הפעם הראשונה שאת נואמת?

לאה נס (הליכוד):
       
       הפעם השנייה.

היו"ר אלי בן-מנחם:


	אז אל תפריעו הרבה.  בהצלחה.

לאה נס (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, השבעתה של ממשלה חדשה היא תמיד שעת חג, חג לדמוקרטיה, חג לחסידי המינהל הציבורי התקין, ובמיוחד חג לעם ישראל שנושא את עיניו להנהגה אחראית, מסורה וקשובה לצרכיו.
       
       בניגוד לממשלה הקודמת, שהיתה ממשלת אחדות לאומית, הוקמה ממשלה צרה, ואני חושבת שראוי להצטער על כך במיוחד. ראש הממשלה אריאל שרון עשה מאמצים גדולים להקים ממשלה כזו.  מדינת ישראל נמצאת באחת משעותיה הקשות ביותר. אנו נמצאים בצומת של הכרעה מדינית, כלכלית וחברתית, ואין ספק שהעם רצה לראות ממשלת אחדות לאומית ששותפות בה כל המפלגות הציוניות. רק ממשלה כזאת, שכל חבריה נותנים כתף ומושיטים יד איש לחברו, מסוגלת לפעול ביעילות ובעוצמה בתקופה כזאת.
       
       אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה הושיט יד למפלגת העבודה והזמין אותה להצטרף לממשלה החדשה. חבל מאוד שיושב-ראש מפלגת העבודה, חבר הכנסת עמרם מצנע, לא השכיל לראות את גודל השעה ודחה את הפנייה על הסף.
       
       אני סבורה שראוי להצטער גם על כך שהמפלגות החרדיות אינן שותפות בממשלה.  כאשה דתייה אני חרדה לגורל היחסים הפנימיים בין כל חלקי הציבור הישראלי – מאמינים וחילונים, אשכנזים וספרדים, ותיקים ועולים חדשים. אני מאמינה שהמפתח לשמירה על אחדות העם הוא שיתוף כל הגורמים הרלוונטיים בעשייה הציבורית. אני נגד פסילות מכל סוג שהוא. אנחנו חייבים לקרב ולא להרחיק, כדי למנוע קרע ושסע פנימי בעם. במקום להכריז עם מי לא נשב ועם מי לא נלך, כדאי שנתרגל לחשוב בצורה חיובית, איך בכל זאת אנחנו יושבים וחיים זה עם זה. ההכרזה של שינוי ערב הבחירות כי לא תשב עם החרדים, אינה תורמת לפיוס הפנימי ולחיים המשותפים. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת מלכיאור, אני מבקש. אתם מפריעים לה. 

לאה נס (הליכוד):
       
       אני מאמינה שבמשך הזמן תימצא הדרך לצרף את המפלגות החרדיות לממשלה. זה מתבקש, זה חיוני, וזה יתרום רבות לאיחוד הכוחות בציבור ולטובת המדינה. השעה היא שעה גורלית, ולמען כולנו אנו חייבים לפעול יחד בכוחות משותפים, כי אנשים אחים אנחנו. 
       
       עם זאת, חברי הכנסת הנכבדים, צריך להתבונן בחצי הכוס המלאה. ממשלה שחבריה מייצגים את הליכוד, את שינוי, את המפד"ל ואת האיחוד הלאומי, נותנת הרבה מקום לתקווה. אנחנו צריכים להגיע לעמק השווה, לדו-קיום, לפשרות ולהבנות בחיי היום-יום שלנו. 
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, אני מבקשת לברך מכאן את ראש הממשלה אריאל שרון על הרכבת הממשלה החדשה. אני מאחלת לו ולשרים החדשים, שישכילו לנווט את המדינה לביטחון ולשלום, שלום אמיתי, למען עם ישראל ומדינת ישראל; שיצליחו להחזיר את הצמיחה הכלכלית ולמצוא פתרונות תעסוקה למאות-אלפי המובטלים; שישכילו להביא לצמצום הפערים החברתיים החמורים שנוצרו בשנים האחרונות. 
       
       באופן טבעי, הזירה הביטחונית-המדינית והזירה הכלכלית ממקדות את עיקר תשומת הלב, אבל אסור לנו להזניח גם שטחים אחרים שהם הבסיס לקיומנו במדינה הזאת. כבר הזכרתי את הצורך לאחות את הקרעים בין דתיים לחילונים, ומלבד זאת יש לקדם את מערכת החינוך, להקנות לדור הצעיר ערכים ציוניים, יהודיים, כלל-אנושיים, לפתח את מערכת הבריאות ולהרחיב את שירותי הבריאות הניתנים לאזרחים, לדאוג לשמירה על איכות הסביבה ולטפל בסוגיות רבות נוספות שהן בנפשנו. 
       
       איכות החיים שלנו בארץ הזאת, במדינה הזאת, דורשת פתרונות מהירים ויצירתיים. באופן אישי, אדוני היושב-ראש, אני מתכוונת להקדיש זמן ומאמצים כדי להתמודד עם הנושאים הנכבדים שציינתי. אני מקווה שאזכה יחד עם יתר עמיתי חברי הכנסת לשיתוף פעולה ולסיוע מצד משרדי הממשלה, מכיוון שלא ניתן לקדם נושאים חשובים אלו ללא גיבוי מצד הדרג הממשלתי. ביחד נפעל לפיתוחה ולשגשוגה של מדינת ישראל. תודה רבה. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה רבה לחברת הכנסת לאה נס. אני מזמין את חבר הכנסת איציק כהן - איננו. אני מזמין את חבר הכנסת מיכאל רצון – איננו. חבר הכנסת נסים זאב, בוא תעלה במקום חבר הכנסת כהן. הוא היה רשום, הוא היה בחתונה, ואפשרו לו. בוא תעלה במקומו, יש לך ארבע דקות. אחריו – חבר הכנסת צבי הנדל. 
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       אדוני היושב בראש, חברי חברי הכנסת, אינני יודע על איזו אחדות ראש הממשלה מדבר. את מי הוא מאחד? אני רוצה לקרוא בפניכם את מסמך העקרונות למסגרת ההבנה. תבינו, סוף-סוף יש הבנה. בין מי למי? - מי שהניף דגל ומרד בתורת ישראל, טומי לפיד. אגב, טומי יוסף לפיד זה בראשי תיבות – טי"ל. אנחנו פוחדים מהטילים שיבואו מעירק. אני אומר לכם, הטיל נמצא פה, בתוך הכנסת הזאת. 
       
       אז מה מוסכם? הדבר הראשון, מוסכם עקרונית, בסעיף א', רבותי, כי משרד הדתות יפסיק להתקיים כמשרד עצמאי. צריך למחוק אותו. זה הדבר החשוב ביותר למדינת ישראל – שלא יהיה עוד משרד הדתות. עם הקמת הממשלה הוא יסופח למשרד ראש הממשלה. ואנחנו מבינים מה זה הנספחים. אנחנו מבינים מה זו ספחת, ומה זו צרעת, ומה המשמעות של אותו נספח. 
       
       הדבר השני, רבותי, באותו סעיף: לא יאוחר מעשרה חודשים, צריך, תיכף ומייד, לאלתר, זה דבר שבוער למדינה הזאת. ואחריו, הרב גפני, שכל כך שמחת - ואני אמרתי לך, על המועצות הדתיות. הן תחדלנה להתקיים. תחדלנה. חלילה וחס אסור להשאיר אותן. הנה, עזרו לך בממשלה הזאת. אני אמרתי לך, בזמני, שזו תחילת הדרך, ואם נצא נגד המועצות הדתיות, סוף הדרך יהיה שמשרד הדתות יימחק ולא המועצה הדתית. לא הייתי, אולי, נביא שקר, וכך יצא, למעשה. 
       
       והכול, רבותי, עם צוות מקצועי. אני לא חשבתי לרגע שלא אנשי מקצוע ישבו שם, אבל ראש הממשלה מדבר על עניים, ובסעיף ג' אומר: חוק משפחות ברוכות ילדים (תיקון), מאת חבר הכנסת הרב הלפרט – יבוטל. זה המסר שנותנים לעם ישראל. משפחות ברוכות ילדים, רבותי. אני רוצה להזכיר לכם, כאשר באו לשכנע אותנו למה חוק הלפרט טוב, אמרו לנו: תשמעו, הערבים נהנים מזה. ולערבים באו ואמרו: תשמעו, החרדים נהנים. לא רוצים לא את הערבים ולא את החרדים, וכולם מקשה אחת. העיקר לפגוע באותן משפחות. 

חיים כץ (הליכוד):
       
       - - -

נסים זאב (ש"ס):
       
       אתה תסתכל עכשיו על הזמן שלי? יש פה יושב-ראש שיש לו גם שעון, לא פחות טוב ממך, ומדויק יותר. 

קריאות:
       
        - - -
       
נסים זאב (ש"ס):
       
       רבותי, אני רוצה לומר לכם – הדבר החמור מכול, סעיף ה', על מה מדבר? - נוכח המצב שבו אלפי עולים וגם אזרחי ישראל ותיקים אינם יכולים להינשא בנישואים דתיים, בהתאם לנהוג בישראל, תמנה הממשלה ועדה שתגבש הצעה לרישום מעמדם בישראל של בני-זוג שלפחות אחד מהם אינו יכול להינשא על-פי הדין הדתי. אלה לא פסולי חיתון. מדובר בגוי או בגויה שרוצים להינשא ליהודי. לא נפריע להם, והם יכולים להירשם בבית-המשפט לענייני משפחה, או בהתאם להמלצת הוועדה. שומו שמים, המפד"ל. איפה תורת ישראל בקרבכם? איך הנפתם דגל, הרמתם יד בתורת ישראל? שאף אחד לא יפרשן את זה אחרת. זו המשמעות של נישואי תערובת, וזו תחילת הדרך. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       אני מבקש שתסיים. 

נסים זאב (ש"ס):
       
       אני כבר מסיים, אדוני. 
       
       אני חשבתי שלראש הממשלה אולי עוד יש הכרת הטוב. לא שאנחנו מבקשים להצטרף לקואליציה הזאת, אבל  להצטרף לטומי לפיד, שכל תעמולת הבחירות שלו היתה שנאת היהדות, שנאת הדת? אתה נותן יד לאותו אדם שידוע בציבור שהוא אדם - - -

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת זאב נסים, אני מבקש. חרגת הרבה מהזמן. 

נסים זאב (ש"ס):
       
       אני כבר מסיים.  
       
       אני לא רוצה לומר שדבריו גובלים בגזענות. אתה נתת יד ונתת כוח לאותה שנאה, העמקת את השנאה בעם ישראל. חבל מאוד. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב. אני מזמין את חבר הכנסת צבי הנדל. אחריו – חבר הכנסת מיכי רצון. 

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       - - - פאשיסט. 

צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מבקש להוציא אותו החוצה. אני לא פאשיסט, בשבילך. 
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת שוחט, אנא ממך. חבר הכנסת צבי הנדל, בוא, אני מזמין אותך לבמה. 

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       אתה פאשיסט.  

צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):
       
       רק יהודי תת-רמה כמוך, בייגה שוחט, מסוגל לקרוא לציוני הגון כמוני פאשיסט. אני כל כך שמח שעם ישראל רואה בדיוק מה אתה שווה. 

אברהם בייגה שוחט (העבודה-מימד):
       
       - - - בתפיסתך אתה פאשיסט. 

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת בייגה שוחט, אני מבקש ממך פעם שלישית. אני מבקש אישית פעם שלישית – אנא ממך, תפסיק. 

צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):
       
       אדוני היושב בראש, חברי חברי הכנסת, איחולי לחברי הכנסת החדשים. איחולי לממשלה הנכנסת, לראש הממשלה, לשרים. אני נושא תפילה לבורא עולם שהממשלה תצליח בדרכה, והלוואי שנצליח במדיניות שהיא תוביל ובהנהגתו של מר אריאל שרון להביא בשורה טובה למדינת ישראל.
       
       צר לי קצת על הרכב הממשלה. סוד גלוי הוא, שאילו אני יעצתי, היא היתה מורכבת בצורה קצת שונה. אבל, זאת הממשלה. יש לה סיכוי, ואני בוודאי נותן לה את כל הקרדיט.
       
       כואב לי אולי עוד בנקודה אחת, לפני שאטפל קצת באלה שיושבים פה מימין. אף  שראש הממשלה הדגיש היום את אחדותה של ירושלים, את חשיבותה, את מרכזיותה ואת הצורך לחזק, לבנות ולפתח, כואב לי שעדיין לא הגענו לרגע שיהודים חוזרים ועולים להר-הבית. היהודי האחרון שעלה היה ראש הממשלה עצמו, ומשום מה מאז אנחנו מדירים את רגלינו משם. הגיע הזמן לשקול את זה היטב, גם אנשי השב"כ חושבים כמוני, בלא להתבייש. אנחנו עם גאה בארצו. אני לא חייב דבר לאיש. אני לא הולך להוריד שום מסגד לאיש, ואני לא מתגרה באיש. אני רוצה להגיע למקום המרכזי, הקדוש והחשוב ביותר לעם היהודי, ואני לא רוצה להתבייש בזה.
       
       רבותי, יש גבול לציניות. הכנתי בכלל נאום אחר, אבל יושבים פה במשך כמה שעות השמאל, שהבוחרים, ברוך השם, בחוכמתם גימדו אותם, לא מספיק אבל בצורה מכובדת. עומדים על הבמה אחרי חודשים ארוכים של הסתה פרועה, של כמויות רעל אדירות, ומספרים לנו שהממשלה לא תצליח והכלכלה לא תפרוץ. למה היא לא תפרוץ? כי לא יהיה תהליך מדיני. ריבונו של עולם, אין כינוי גנאי חמור יותר מזה שאני יכול לכנות  את מחוללי  אוסלו - מלחמת אוסלו, שרוצחת בנו יום-יום ושעה-שעה בלי הבחנה, תינוקות, ילדים ונשים. היא הרסה את המדינה.
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       הכיבוש הרס את המדינה.
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       יחד עם ההתנחלויות.
       

צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):
       
       אין כיבוש. זאת הארץ שלנו - היתה ותהיה לעולם ועד.
       

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       תחזור - - -
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):
       
       תתרגל. אתה אורח רצוי בארץ הזאת, אבל תדע לך שהאדון הוא העם היהודי ולא אתה.
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       הוא לא אורח. הוא אזרח.
       
ואסל טאהא (בל"ד):
       
       - - -
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):
       
       לכן, אני רוצה שיהיה ברור לגמרי - - -
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אולי אתה - - -
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):
       
       יש חבורה צבועה שאמרה לנו שיביאו לנו את אוסלו ולא יהיו בג"ץ ולא "בצלם", וערפאת, הגיבור הלאומי של השמאל, יחסל את הטרור ולא יפחד מאיש.
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אולי יחזירו אותך לחו"ל.
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):
       
       נתנו להם רובים, נתנו להם נשק והקימו להם צבא אדיר - למעלה מ=50,000 חיילים.
       

עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אתה עוד תקוע שם.
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):
       
       הביאו מתוניס, ואספו מתוך המדינה. את הנשק הזה שאנחנו חילקנו הם כיוונו אלינו. עם הטלסקופים של הצלפים של ערפאת רצחו תינוקות. עכשיו, בלי בושה, במקום לבקש סליחה, במקום לשתוק ולהתחבא בפינה על כך שהביאו עלינו את האסון האדיר הזה, הם עומדים פה על הבמה אחרי  חודשים - - -

היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       חבר הכנסת צבי הנדל, אנא ממך, הזמן תם.
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):
       
       אני מסיים.
       
       אחרי חודשים ארוכים שהסיתו נגד המתנחלים הנהדרים שעומדים בחזית, מיטב שבמיטב שבאוכלוסייה הציונית הנוכחית, שמגיעים להם כל הכבוד וההערכה  - -
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       עכשיו, גם הם - - - פאשיזם.
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):
       
       - - נוסף על ההסתה הזאת הם עומדים כאן ומסבירים לנו, שרק אם נתרפס עוד קצת לפני ערפאת וגם אם נתכופף עוד קצת לפני הטרור, אז אולי ה"חארות" האלה יואילו בטובם להפסיק לרצוח בנו ויהיה שקט. תודה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:


	חבר הכנסת צבי הנדל, תודה. 
       אני מזמין את חבר הכנסת מיכאל רצון. מוקצבות לך חמש דקות. אני מאחל לך הצלחה.  הוא  חבר כנסת חדש - גם אם הוא היה פה. אני מאחל לו הצלחה.

מיכאל רצון (הליכוד):
       
       יש כאלה שגם מתלוננים על זה.
       
היו"ר אלי בן-מנחם:
       
       לא. חבר הכנסת מיכאל רצון, בבקשה. אחריו - חברת הכנסת גילה גמליאל.

מיכאל רצון (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אך לפני כמה חודשים החליטה הכנסת על בחירות חדשות. הבחירות האלה נכפו על-ידי מפלגת העבודה. אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות להם באופן אישי וברמה האישית, שהרי לולא ההחלטה שלהם אני לא הייתי עומד פה ונואם היום. בהזדמנות הזאת אני מודה להם על ההחלטה הזאת שלהם.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אתה נמצא בזכותם.
       
מיכאל רצון (הליכוד):
       
       נשקול את העניין הזה. אולי בקדנציה הבאה נבדוק את זה. כרגע, אני רוצה להודות להם על הבחירות האלה.
       
       מובן שהבחירות האלה הועילו לליכוד, וקיבלנו 38 מנדטים. אבל, אם אנחנו מסתכלים על תוצאות הבחירות הללו, אנחנו רואים שתי מגמות עיקריות. מגמה אחת עיקרית של הציבור היתה הצבעת מחאה מסיבית נגד הסכם אוסלו, נגד אותו תהליך שהביא למלחמה הארורה שאנחנו נמצאים בה היום. הצבעה שנייה ומעניינת - ואני אומר זאת לידידי ורעי  דווקא בציבור הדתי-החרדי - הביאה לעלייה גדולה לשינוי, עלייה ל=15 מנדטים, הצבעה שהיתה בה איזו מידה של מחאה נגד הציבור החרדי.
       
       ומצד אחר, ראש הממשלה והליכוד זכו לאמון מלא מהציבור, עם תוצאה שכבר הרבה זמן לא חווינו אותה. המפלגות החרדיות איבדו מכוחן הפרלמנטרי, מפלגת העבודה כמעט התרסקה.
       
       קרתה עוד תופעה מעניינת - העולים החדשים-הישנים, אלה שעלו בעשר השנים האחרונות, היו לישראלים, ובעצם התמזגו בתוך המפלגות הציוניות הרגילות. הסיפור האחרון היה בהצטרפות ישראל בעלייה לליכוד.
       
       הבחירות האלה הביאו לקואליציה כפי שראינו אותה היום - ראש הממשלה הציג את ממשלתו - קואליציה שמבטאת מצד אחד ממשלה ימנית, שכוללת את המפד"ל, האיחוד הלאומי והליכוד, ומצד שני שילוב של שינוי, שמבטא איזו דרך חדשה ושונה בנושאים הפנימיים.
       
       הממשלה של היום ניצבת בפני כמה בעיות יסודיות שחייבות פתרון. הראשונה שבהן, בראש ובראשונה, היא הדברת הטרור והחזרת הביטחון האישי - דבר שממילא נעשה יום-יום בעבודה קשה מאוד, אבל כשיורים טילים על שדרות, יכול להיות שניאלץ גם להחריף את הצעדים האלה. נגד טרור נלחמים, ולעולם לא מוותרים. בטרור רק נלחמים.
       
       הבעיה השנייה היא להחזיר לעם בישראל ולמדינה את הביטחון הכלכלי. יש בעיה קשה בתחום הכלכלי, ויש צורך בצעדים אמיצים להבראת המשק. יש צורך בצמצום הגירעון. יש צורך בהורדת הריבית, שאוכלת כל חלקה טובה, כל משק-בית וכל עסק. יש צורך לצמצם את הביורוקרטיה שקשה מאוד לפעול בתוכה. צריך לעשות צעדים שיביאו לעידן חדש בכלכלה הישראלית. יש לעודד את היזמות החופשית. יש לעודד ולהגביר את ההשקעות. אבל, מן הצד השני יש לזכור שיש אוכלוסיות חלשות, וכל בן-אדם צריך לקום בבוקר וכשהוא אומר "מודה אני" הוא צריך לזכור שיש חלשים. יש חלשים שלא שפר עליהם מזלם, וצריך לעודד אותם ולחזק אותם. צריך לאפשר להם סיכוי שווה. 
       
       מאוד מקווה, אני מאמין ואין בלבי ספק, שהממשלה הזאת תשים לעצמה מטרה להביא לשוויון מצד אחד בנטל הביטחוני במסגרת שירות לאומי, במסגרת הסכמה כוללת עם כל חלקי האוכלוסייה, ומצד שני שוויון בנטל הכלכלי, עם שותפות מלאה בעבודה, ביצירה, בפיתוח, בבניין ובתשלום המסים.
       
	עלינו לזכור שמדינת ישראל היא מדינה יהודית בראש ובראשונה, ואחר כך – מדינה דמוקרטית. אנחנו צריכים לזכור את זה.

קריאה:
       
       למה "אחר כך"?

מיכאל רצון (הליכוד):
       
       נתווכח על זה אם אתה רוצה, אבל קודם כול היא מדינה יהודית – מדינה יהודית שצריכה לזכור את השורשים שלה, צריכה לזכור את המורשת שלה; צריכה לזכור את השורשים החזקים שלה, שמהם הרי לא תוכל להיפרד לעולם.

היו"ר אלי בן-מנחם:

	חבר הכנסת מיכאל רצון, אני רואה שיש לך הרבה מאוד עמודים, אבל זמנך תם, אנא ממך.

מיכאל רצון (הליכוד):
       
       אני מסיים.
       
       פרשת השבוע בשבוע שעבר היתה פרשת כי-תשא. כתוב: "כי תשא את ראש בני ישראל". וממשיך: "זה יתנו כל העבר על הפקדים מחצית השקל". וצריך להבין מה הטעם, למה מחצית השקל, למה רק מחצית? ואומרים חכמינו: עניין זה בא ללמדנו על אחדות בני ישראל, כי בל יעלה על הדעת כי יכול האדם להיפרד מחברו ולחיות לעצמו. אלא כל אחד בפני עצמו הוא מחצית ואינו יכול להגיע אל השלמות אלא רק בהתחברו עם חברו.  את כל מה שאמרתי ואת כל מה שהציב ראש הממשלה – אפשר לעשות רק ביחד. 
       
       אני מוכרח להעיר פה הערה על משהו שצרם לי היום. היום שמעתי את חבר הכנסת רן כהן, שמעתי את פרופסור  קרמניצר, שמעתי את חבר הכנסת יוסי שריד מעל הבמה הזאת – תוקפים את השר צחי הנגבי; בכלל אני שומע חברים בבית הזה תוקפים איש את רעהו ושופכים דם נקיים בציבור. אני רוצה לומר לכם, חברים, נמאס מהעניין הזה. אני מציע שתפסיקו.

היו"ר אלי בן-מנחם:

	משפט סיום.

מיכאל רצון (הליכוד):
       
       אני רוצה לסיים בברכות לראש הממשלה, בברכות לשרים שהתמנו היום, בעיקר לשרים החדשים, ואני מקווה שהממשלה הזאת אכן תביא אותנו ליעדים שהיא הציבה לעצמה. תודה רבה. 

היו"ר אלי בן-מנחם:

	תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל רצון. אני מזמין את חברת הכנסת גילה גמליאל. יש לך חמש דקות. אני מאחל לך הצלחה כחברת כנסת חדשה. אחריה – חברת הכנסת גילה פינקלשטיין. בבקשה.

גילה גמליאל (הליכוד):
       
       כבוד סגן יושב-ראש הכנסת, ידידי אלי בן-מנחם, כנסת נכבדה, הממשלה זכתה באמון רחב מכל שדרות הציבור המשקפות נאמנה את עם ישראל. ביום זה אני רוצה לשאת תפילה, וכידוע, אין טובה יותר מהתפילה המסורתית המביעה את רחשי לב כולם: "אבינו שבשמים, צור ישראל וגואלו, ברך את מדינת ישראל, ראשית צמיחת גאולתנו. הגן עליה באברת חסדך, ופרוס עליה סוכת שלומך ושלח אורך ואמיתך לראשיה, שריה ויועציה ותקנם בעצה טובה מלפניך". זו זכות גדולה להוביל את מדינת ישראל, וזכות זו נפלה בחלקו של ראש הממשלה, אריאל שרון - - -

משולם נהרי (ש"ס):
       
       - - -

היו"ר אלי בן-מנחם:

	חבר הכנסת נהרי, אני מבקש ממך לאפשר לה לומר את דבריה. אם אינני טועה, זה נאום הבכורה שלה.

גילה גמליאל (הליכוד):
       
       לא, זה לא נכון.

היו"ר אלי בן-מנחם:

	בכל זאת אני מבקש ממך, כהזדהות עם גילה, שתפסיק להפריע לה. מה קרה לך? 

משולם נהרי (ש"ס):
       
       אני אומר שהתפילה הזאת לא התכוונה לממשלה הזאת.

היו"ר אלי בן-מנחם:
	
	אני מבקש לאפשר לה לדבר.

גילה גמליאל (הליכוד):
       
       אני מאחלת שגם אתם תצטרפו לממשלה. 
       
       - - - בחייו הוא עמד במבחנים קשים. דומני כי המבחן הקשה מכולם מצפה לו דווקא עכשיו. אני שותפה לכל המאחלים לו הצלחה. 
       
       הקואליציה שנבנתה מסמלת התחלה של דרך חדשה, דרך של פשרה ואחווה. המפלגות המרכיבות את הממשלה מסמלות בישיבתן יחדיו דרך שתביא למניעת פלגנות בתוכנו ולחיזוק הלכידות החברתית.  אנו זקוקים לשלום מבית, אנו זקוקים לאהבת חינם. 
       
       כמי שרואה את עצמה מחויבת לפעול בתחום מעמד האשה והשוויון בין המינים, אפעל לקידום מעמדן והעצמתן של נשים; אנסה לסייע בידי הממשלה החדשה לקיים את החלטתה בקווי היסוד להבטחת שוויון הזדמנויות בין המינים, לרבות בתחומי התעסוקה והשכר; לעקור מן השורש את תופעת האלימות נגד נשים, לדאוג לשיפור מעמד הנשים ולייצוג אמיתי של ציבור הנשים בכל מוקדי ההכרעה במדינה.
       
	אני רואה בצער רב כי בהרכב הממשלה החדשה אין בשורה חדשה לנשים, ואף גרוע מכך. גם הפעם תהיינה רק שלוש נשים שרות, ואף לא סגנית אחת של שר. 

	אני קוראת לחברות ולחברי הכנסת מכל סיעות הבית לגלות אחריות לאומית ולשתף פעולה עם הממשלה בכל התחומים שעליהם יש הסכמה החוצה קווים פוליטיים: חינוך, קידום מעמד האשה, בריאות, מאבק באבטלה ובעוני, יצירת מקומות עבודה, קליטת עלייה, עידוד המחקר, הפיתוח והטכנולוגיה, צמצום הפערים החברתיים, מלחמה בתאונות הדרכים, דאגה לאיכות הסביבה ועוד נושאים רבים וחשובים. 

	המאבקים הפוליטיים הבין-מפלגתיים הם מחלוקת לשם שמים כשהמטרה הסופית היא חברה צודקת, שוויונית ודמוקרטית. עלינו לראות לנגד עינינו את טובת האזרח ואת שגשוגה והצלחתה של מדינת ישראל כמדינה יהודית שבירתה הנצחית ירושלים.

	בשעה קשה זו של מצוקה חברתית וכלכלית ואיום ביטחוני, על כל סיעות הבית לפעול לגישור על הפערים והמחלוקות: לשמור על הסכמה רחבה בין דתיים לחילונים; לפעול להבטחת שוויון הזדמנויות בחינוך לכול, כדי לצמצם פערים ההולכים ונפערים, לצערנו, בחברה בישראל; לדאוג לשיפור המצב הכלכלי ואיכות החיים של מעמד הביניים, תושבי עיירות הפיתוח, שכונות ואזורי מצוקה.

	אני מאחלת לראש הממשלה ולממשלה העומדת על מפתן תקופה חדשה, שתקופת כהונה זו תעמוד בסימן השכנת שלום בינינו לבין שכנינו, אך בראש ובראשונה בינינו לבין עצמנו. תודה רבה.

היו"ר אלי בן-מנחם:

	תודה רבה לחברת הכנסת גילה גמליאל. אני מאחל לך הצלחה בתפקידך החדש כחברת הכנסת. שמעתי היום פה חברי כנסת חדשים, ואני גאה על כך שיש ייצוג גדול יותר ללובי החברתי בכנסת. שמעתי את כחלון ואת גילה ואני מבקש שכולנו נהיה עקביים בנושאים החברתיים האלה, כי אנחנו צריכים לובי חזק בכנסת, משום שיש מספיק בעיות בעם ישראל, ואני גם מאחל לראש הממשלה שיצליח בתפקיד שלו.

	אני מזמין את חברת הכנסת גילה פינקלשטיין. בבקשה.

גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני נרגשת. שני חברי  שנאמו אחרונים, מיכאל רצון  וגילה גמליאל – מיכאל רצון הזכיר בדבריו דבר תורה, פרשת השבוע, חבש כיפה, הכניס את רוח היהדות, אהבה ליהדות; גילה גמליאל נכנסת לכל חדר, מנשקת את המזוזה, התחילה כאן בתפילה. בואו נכניס רוח חדשה לכנסת, לבית-המחוקקים. באים בני נוער להסתכל עלינו. כמה חשוב שניראה כנסת נכבדת, אוהבת יהדות.

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       כולם ש"סניקים. 

גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
	אכן התרגשתי לשמוע את שני חברי שנאמו אחרונים שמכניסים את הנימה של אהבה ליהדות, וזאת הדרך החדשה, של פרגון זה לזה, בלי השמצות. כמה לא נעים לנו החדשים לשמוע את כל ההשמצות. אנחנו רוצים להכניס רוח חדשה לכנסת, רוח של יהדות, אהבה, פרגון. 

	אנחנו, המפד"ל, רוצים להרים שוב אותו דגל של גשר וקשר בין כל חלקי העם. אז מה אם מפלגה זאת היתה קודם בקואליציה ועכשיו היא לא נמצאת בה? מה קרה? אז עכשיו אנחנו בקואליציה. צריך לדאוג שהממשלה תצליח ותהיה יציבה ותחזיק מעמד. האזרח הפשוט לא יכול לסבול שכל שנתיים יש בחירות. הוא לא אשם שאנשים לא רוצים לאבד שררה וכבוד.

	אני מברכת את הממשלה החדשה, את העומד בראשה, אריאל שרון, ואת שריו, על היכולת ועל התעוזה להגיע להסכמות בין חלקים מגוונים – ולעתים שונים – בעם, ומתוכם ליצור קואליציה שכולנו מאחלים לה יציבות ואריכות ימים. 

	אני מבקשת לעמוד בזמן הקצר שלרשותי על ההבנות ועל ההישגים במשא-ומתן שנוהל בימים האחרונים בין המפד"ל לחבריה לקואליציה. המהפכה הגדולה והחשובה, ואם יורשה לי להוסיף – גם המיוחלת – היא ללא ספק בנושא דת ומדינה. ההסכמה כי ימונה צוות מומחים לקראת מעבר לשבוע עבודה שבו יום ראשון יהיה יום מנוחה, מאפשרת לראשונה את הקטנת אחד ממוקדי החיכוך המשמעותיים בין דתיים ושאינם דתיים כמעט לאורך כל שנות המדינה. שינוי כזה יאפשר יום מנוחה חלופי, שבו יתקיים מסחר בלי לפגוע בקדושת השבת, היקרה כל כך לרבים מאתנו. 

	גם ההסכמות האחרות הושגו במאמץ לא מבוטל ובאומץ ציבורי ראוי לשבח, וכלשון ההסכם: הסכם זה הינו פרי פשרות וויתורים הדדיים והושג מתוך רצון לנסות לגשר בין חלקי האוכלוסייה ולהקל על עבודת הממשלה, שתיעשה בהרמוניה ובשיתוף. 

משולם נהרי (ש"ס):
       
       קיבלתם את ברכת הרבנים שלכם? 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       סגן השר נהרי, אתה עדיין בממשלה, תתנהג כראוי.

גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       המפד"ל אף פעם לא עשתה משהו נגד ההלכה, אף פעם לא תעשה שום דבר נגד ההלכה. 

משולם נהרי (ש"ס):
       
       השאלה היא, האם הרבנים שלהם הסכימו?

גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       הכול ייעשה בהסכמת הרבנים. 
       
       כידוע, המפד"ל חפצה בתיק החינוך, באשר הנושא קרוב ללבה. אולם בתוקף הנסיבות התקבלה שורת הסכמות בתחום זה. אנו רואים בשורת ההסכמות הישג נכבד וכן הבטחה שלא תהיה פגיעה בחינוך הממלכתי-דתי. לא ייסגר בית-ספר ממלכתי-דתי אם הוא יחיד ביישוב. יבוטל קיצוץ של 630 תקנים של בנות השירות הלאומי. אלה הישגים שעל כל חלקי האוכלוסייה להתברך בהם, נוכח תרומתו הסגולית של הציבור הדתי-לאומי לחברה בישראל. 
       

       הנושא החשוב ביותר בחברה הישראלית הוא קירוב לבבות בין דתיים ולא-דתיים, גשר אל היחד במטרה להסיר מחיצות, לגשר על הקיטוב ההולך ומתחזק, צובר תאוצה ומאיים על השלמות שלנו. סקר שערך מכון גוטמן באשר להתנהגות היהודית בארץ בכל הקשור לדת ומסורת מציין את הנתונים הבאים – ובזה אסיים – 80% מיהודי ישראל צמים ביום הכיפורים, 95% מלים את בניהם ולמעלה מ=90% אינם אוכלים חמץ בפסח. נתונים אלו מוכיחים, שלדיבורים על הבנה והסכמה יש בסיס של ממש במציאות. רוב אזרחי ישראל רוצים בצביון יהודי למדינה, ולפיכך יש להגביר את הפעילות להשגת הבנה בין כל חלקי העם, לפעול להרחבת הבסיס המשותף ולהגיע להידברות אמיתית. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחברת הכנסת גילה פינקלשטיין. רבותי חברי הכנסת וסגן השר הנכבד, חברת הכנסת קולט אביטל, אתם לא רגילים, כי ישבתם שם קודם, כשנמצאים באזור הזה ומדברים, זה מאוד מפריע לנואם - או תזוזו או תצאו, יש לנו כמה מקומות לשיחות. חבר הכנסת שלגי, כשאתה מדבר עם סגן השר נהרי ממרחקים כאלה, קולך נשמע ברמה וזה קצת מפריע. 

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אין מקומות במזנון. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חבר הכנסת יצחק כהן. 

זאב בוים (הליכוד):
       
       למה יש לי הרגשה שחבר הכנסת פרוש כבר דיבר מעל למכסת הזמן?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יש לך הרגשה כזאת? אנחנו נבדוק את זה. חבר הכנסת פרוש, אני מאחל לך הצלחה בארבע דקות הנאום שיש לך. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, תן לי לגולל מה שיש על לבי. 


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא יספיק לנו כל הלילה. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, על אלה אני בוכייה: 44 עמודים של הסכמים וקווי יסוד הונחו לפנינו, והשבת, שבת קודש לא מוזכרת. השבת, זו שהיהודים מסרו את נפשם על שמירתה, לא מוזכרת בשום הסכם. אין מלה בקווי היסוד. אפילו אהוד ברק כתב בהסכם שלו: לא יופלה עובד לרעה בגין היותו שומר שבת. 

יצחק הרצוג (העבודה-מימד):
       
       זה לא אפילו. 

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       היה מכתב נוסף מאהוד ברק, ונאמר בו: הממשלה תכבד את השבת ומועדי ישראל. היום, כאשר הממשלה מוצגת, אין שבת. 

קולט אביטל (העבודה-מימד):
       
       סוף-סוף מישהו אומר דברים טובים על אהוד ברק.

מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       כן, יש אזכור, שיום ראשון יהיה כמו שבת. בושה. על אלה אני בוכייה: אפילו בקווי היסוד של אהוד ברק נאמר - ישופרו שירותי הדת במדינה. במקום זה, במסמך העקרונות האומלל בין שינוי למפד"ל נאמר: המועצות הדתיות תחדלנה להתקיים במתכונתן הנוכחית. 
       
       על אלה אני בוכייה: ידוע שיש כרסום מתמיד בסטטוס-קוו; לצורך כך, בהסכמים קואליציוניים בשנים האחרונות דרשנו, ואפילו ישראל אחת הסכימה לדרישתנו לפני שנתיים וכתבו עם הליכוד: יישמר הסטטוס-קוו בענייני דת ומדינה. היה להם ויכוח אתנו על נושא בני ישיבות, אבל גם הם, ישראל אחת, העבודה, המפא"יניקים, הסכימו לפני שנתיים לסטטוס-קוו. היום, בזכות המפד"לניקים, המזרחי, אין אזכור לסטטוס-קוו. 
       
       אולי לא כולם יודעים מהו המסמך של הסטטוס-קוו. זה היה לפני קום המדינה, דיברו על ארבעה נושאים: שבת, כשרות, חינוך ונישואין וגירושין. על ההתעלמות מהשבת דיברתי. את הנקניקיות מהחזיר של שר המשפטים אני לא מזכיר. אבל גם נושא החינוך - בעבר, בהסכמים הקואליציוניים, בקווי היסוד השונים מובטחת שמירת עצמאותו של החינוך החרדי, האוטונומיה שלו. הפעם, בזכות המפד"ל, גם סעיף זה לא קוים. 
       
       ומה יש היום בזכות המפד"ל? הבטחה שיהיו בארץ עוד מסלולי נישואין לפסולי חיתון. לא רק לשני גויים, גם לגוי ויהודייה, וההיפך. אמות הספים מזדעזעות, חברי הכנסת, מהבגידה הגדולה של המפד"ל. מה גדולה הבושה, שהאיחוד הלאומי, שבתוך שבעת חבריו רק שלושה חובשי כיפות, התביישו לשמוע מנציגי הליכוד במשא-ומתן, שהמפד"ל כבר התקפלה בנושאים הדתיים. ולא רק האיחוד הלאומי מתביישים, חברי הליכוד מתביישים, ויש בהם שמתהלכים היום אבלים וחפויי ראש מהתנהגותו של מנהיגם. 
       
       מפד"לניקים, חברי המזרחי, היכן אתם? אפילו אהוד ברק בקווי היסוד של התשנ"ט כתב: הממשלה תדאג לחיזוק מעמדה של הרבנות הראשית. היום אתם מבזים את הרבנות הראשית, את הרבנים הראשיים לשעבר. אין היום אזכור לחיזוק הרבנות הראשית. מפד"לניקים, חברי המזרחי, היכן אתם? סוגרים את משרד הדתות ואתם שותקים. שיהיה לכם ברור, לא נניח לכם, על ראשכם ועל אחריותכם תחול כל פגיעה בתקציב הישיבות. 
       
       אדוני היושב-ראש, יש עוד כמה וכמה עיוותים בהסכמים שמונחים לפנינו, אבל על אני מבקש להתעכב על נושא אחד נוסף. אפילו אצל אהוד ברק וגם בקווי היסוד של ישראל אחת והליכוד יש הבטחה שלא יפגעו בקברי ישראל במהלך חפירות ארכיאולוגיות. הפעם, גם בנושא זה, חברי המפד"ל, התביישתם עם הכיפה שלכם. בושה, תתביישו לכם. 
       
       לסיום, אדוני היושב-ראש, אומרים לנו כאן, הפסדתם. תוקם ממשלה בלעדיכם. אבל אני מזכיר לכם, חברים, רק לפני שלוש שנים וחצי, כאשר ברק עם כל האופוריה הציג את ממשלתו, אתה זוכר, אדוני    היושב-ראש, כמה מתנגדים היו בקרב חברי הכנסת? 33 חברי כנסת התנגדו לממשלתו של ברק. ובכל זאת, היא התפוררה מהר מאוד. היום יהיו יותר מ=50 חברי כנסת שיתנגדו לממשלה, ואין לי ספק שהיא תתפורר מהר. 
       
       היום מניחים אבן פינה לממשלה. כל עוד היא תכהן, נקווה שלא יצאו תקלות מתחת ידה. אבל היום גם מניחים אבן פינה למדינה הפלסטינית. כל הסימנים מעידים על כך - מתווה בוש, הנאום בהרצלייה. הבולדוזר שרון החליט, ואיש לא ישנה את דעתו ועמדתו. זו הנחת אבן פינה למדינה פלסטינית בהכשר המפד"ל. חברי מהאיחוד הלאומי, כולי תקווה שמאבן פינה זו למדינה פלסטינית, רק היסודות והקוצים יישארו. תודה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת פרוש, שחרג רק בחצי דקה מהזמן שהוקצב לו. חבר הכנסת יצחק כהן, בבקשה. אחריו ידבר חבר הכנסת עסאם מח'ול, כפי שהוסכם, ואחריו – חבר הכנסת בנלולו. אחר כך, לחבר הכנסת בוים תהיה ההזדמנות לברך את חבר הכנסת בנלולו. 

יצחק כהן (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את ראש הממשלה, שחוגג את יום הולדתו ה=75, ולאחל לו בריאות ואריכות ימים, אבל ביותר מזה אני לא יכול לברך אותו. 
       
       ראש הממשלה בתחילת נאומו הודה לציבור שבחר בו. הציבור נתן לו 38 מנדטים. מורי ורבותי, 30 מנדטים לפחות נתנו לו בני עדות המזרח, שומרי מסורת, יהודים חמים ואוהבים. היום הם מרגישים איזה  מיקח טעות הם עשו בכך שהם הצביעו לליכוד. בחלומות הגרועים שלהם הם לא היו חולמים זאת. זה דבר מזעזע. לא היה דבר כזה בהיסטוריה של עם ישראל, שתבוא תנועה גזענית שתפסול תנועה גדולה, רק כיוון  שאנשיה הם מזרחיים, בלי שום סיבה אחרת. 
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       אתם הגזענים היחידים, אצלכם יש רק גברים במפלגה, וכולם מאותה עדה. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אין שום סיבה אחרת, אדוני. איזו בושה. 
       
       לגביהם אין לנו טענות. הם אמרו את זה מעל כל גבעה רמה, מתחת לכל עץ רענן. הם מכרו את המרכולת הגזענית שלהם במשך כל הקדנציה, והם לא הסתירו את הדעות שלהם. אין לנו טענות כלפי שינוי. אבל, אדוני ראש הממשלה, לאן נעלמה הבושה? אתה מקבל את זה באמצעות אותו מתווך, שעזב והשאיר אדמה חרוכה בירושלים? אתה מקבל את זה, ועוד אתה מוליך שולל, מנהל משא-ומתן על קואליציה עם ש"ס ועם יהדות התורה, ובאיזו דירה בירושלים של אותו איש, שברח מירושלים והשאיר אדמה חרוכה בשביל לקבל את תיק האוצר - איפה הבושה?
       
מורי ורבותי, לא לחינם נסמכה פרשת העגל לפרשת הרכבת הממשלה המוזרה הזאת. יש שם איזה פסוק ששבה את לבי. חברי הכנסת זבולון אורלב ושאול יהלום, יש שם פסוק שכדאי שתשימו לב אליו: "וישכימו ממחרת ויעלו עלת ויגשו שלמים וישב העם לאכל ושתו ויקמו לצחק". לכאורה, מי שקורא את הפסוק, חושב שיש פה איזה סדר כרונולוגי של פעולות, אבל לא כך הם פני הדברים. כל רעיון אווילי, כל רעיון של עגל, כל רעיון שהוא אנטי תורה, אנטי קדושת עם ישראל, זה המסלול שלו. אנשי המפד"ל, תקשיבו היטב: "וישכימו ממחרת ויעלו עלת" - מלמד  על מסירות הנפש של תחיית הרעיון. אחר כך "ויגשו שלמים" - הלוא שלמים, שלא כמו עולה, משתתפים בזה. אחר כך "וישב העם לאכל ושתו", ובסוף "ויקמו לצחק". קמתם וצחקתם על תורת ישראל, "שולחן ערוך" חדש חיברתם. מי הסמיך אתכם לחבר "שולחן ערוך" חדש? 
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       אתה לא מתבייש? כל הזמן אתה משתמש בתורה לצרכים שלך. 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אדוני שאול יהלום, מי הסמיך אותך ואת זבולון אורלב לפגוע ב"שולחן ערוך"? אתה תחתן כוהן וגרושה? אתה תחתן כוהן וגרושה? איזו בושה, אתה תחתן כוהן וגרושה? אתה לא מתבייש, זבולון אורלב, לשבת פה ולהגיד שאתה דתי-לאומי? אתה לא דתי ואתה לא לאומי. 
       
       אבל, מורי ורבותי, אנחנו מאמינים ב=13 העיקרים של הרמב"ם, שאחד מהם אומר: זאת התורה, והיא לא תשתנה בשום זמן, חס ושלום, לא על-ידי טומי לפיד, לא על-ידי זבולון אורלב ולא על-ידי שאול יהלום ולא על-ידי אריק שרון. אף אחד לא ישנה את התורה הזאת. זאת התורה, היא לא תהיה מוחלפת, והיא לא תשתנה בשום זמן, חס ושלום. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת עסאם מח'ול, ואחריו - חבר הכנסת דני בנלולו בנאומו הראשון. הנואם שידבר אחריו, ידבר בשבחו ובפעולותיו הרבות, בעיקר ברשות הדואר. 
       
עסאם מח'ול (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, תרשה לי קודם לברך אותך על תפקידך החדש, יושב-ראש הכנסת. זאת זכות לכנסת וזכות לנו. 
       
       אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת, ראש הממשלה שרון הכריז על ממשלה היום עבור העם, וכמנהגו הוא הכריז על ממשלת ברירה. הממשלה הזאת של שרון היא עוד הוכחה למה שאמרנו, שהבחירות האחרונות לא הצליחו להוביל את ישראל ואת העם במדינה הזאת אל מחוץ למשבר, אלא ייצרו מחדש את המשבר והעמיקו אותו והפכו אותו למשבר מסוכן עוד יותר. זו ממשלה שהיא ביטוי להעמקת המשבר, ולא ביטוי או סימן ליציאה מן המשבר שישראל נמצאת עמוק עמוק בתוכו, בזכות המדיניות הראשונית של ממשלת שרון. 
       
       אני יכול להגיד, שזה נכון שלא זכינו בממשלה שונה אחרי הבחירות האחרונות, אבל לפחות זכינו באופוזיציה, ועל זה צריך לברך. אופוזיציה זאת, וכל אחד וכל צד וכל מרכיב בה  משיקוליו שלו, נקראת לפעול כדי לקצר את ימי הסכנה ואת אימת ממשלת שרון השנייה. 
       
       ראש הממשלה דיבר על השלום, ולא התכוון לזה. ראש הממשלה דיבר על הדרך לשלום, על תנאים לשלום, על 100 שינויים למפת דרכים, אבל היה מי שאמר – מרטין לותר קינג – שאין דרך לשלום, שלום הוא הדרך, והדרך של הממשלה הזאת היא רחוקה, היא מנוגדת לשלום, היא מחסלת שלום, והיא דרך של מלחמה. 
       
       היה מעניין לשמוע לא מזמן בתקשורת את אחד השרים המיועדים, השר המיועד פורז, שלא הרגיש נוח בריאיון טלוויזיוני, ואמר: זו  לא ממשלת ימין; האם הליכוד זה ימין? האם שרון זה ימין? זה המרכז. אני חושב שזה היגיון פתטי של שינוי, שנמצאת בממשלה הזאת בכל מחיר. 
       
       ממשלת שרון-לפיד-ליברמן היא אומנם ממשלה ללא חרדים, אבל היא ממשלה של פונדמנטליסטים, ימנים, קיצונים, מסוכנים ביותר. זו ממשלה של החיבור האיום בין פונדמנטליסטים ניאו-ליברליים דורסנים. במישור הכלכלי-החברתי הם שונאי עובדים ושונאים עניים, ממשפחת המכרסמים בקצבאות ובשאר זכויות שכבות המצוקה העניות. 
       
       הם פונדמנטליסטים ימנים-קיצונים בתחום המדיני, ממשלה של העמקת הכיבוש, של הרחבת ההתנחלויות. זו ממשלה של מחרחרי מלחמה, מלחמה אזורית ומלחמת השמד על העם הפלסטיני. זו  ממשלה שמחכה למלחמה, שרוצה לנצל את המלחמה כדי להגדיל ולפגוע ולבצע פשעי מלחמה נגד העם הפלסטיני, כמו הפשע המתגלגל היום בין שכם לעזה בלי שום סיבה.
       
       מתבצעים מעצרים של ההנהגה הפלסטינית, שהאחרון בהם הוא של תיאסיר ח'אלד. מכיוון שהוא מנהיג של פלג שמחפש שלום צודק ומחפש דרך מדינית ואופק מדיני, הממשלה הזאת לא יכולה לסבול אותו. 
       
       מופז, ששוקד באופן שיטתי בימים אלה על הריסת העיר העתיקה נבלוס בשכם, על הריסת מבנים היסטוריים, שכונות היסטוריות, לא שונה מאנשי ה"טליבאן"  שחיסלו והרסו את הפסלים של בודהא באפגניסטן. אולי הוא מחפש לזכות בתואר המולא שאול מופז. 
       
       החיבור הזה של ההורס האנטי-תרבותי  מהקריה בתל-אביב יחד עם קוסם השקר מארץ עוץ, שהועבר ממשרד החוץ למשרד האוצר, יחד עם הדמגוג שונא הערבים ושונא חרדים מ"פופוליטיקה", הוא חיבור מסוכן מדי לציבור בישראל ובאזור. את החיבור הזה צריך להפסיק ואת הממשלה הזאת צריך להוריד מהבמה בהקדם האפשרי. 
       
       אי-אפשר להמשיך ולטמטם את העם ולהסתיר ממנו את האמת, את החיבור הנכון בין הרעב הפלסטיני לרעב של הישראלים, בין העוני של הפלסטינים לבין העוני של מיליון וחצי אנשים בישראל שחיים מתחת לקו העוני. את החיבור הזה אנחנו נחשוף, ואת הממשלה הזאת נזרוק מעל במת ההיסטוריה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת עסאם מח'ול. יעלה ויבוא חבר הכנסת, זה מקרוב בא, דניאל בנלולו, לשאת את נאומו הראשון. ואחריו – חבר הכנסת זאב בוים. 


רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - - 

אברהם הירשזון (הליכוד):
       
       רק תדבר ויהיה עוד מנדט לליכוד. 

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       מה קרה? פה עושים דיבורים. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תם הדו-שיח בין הספסלים. חבר הכנסת בנלולו נואם את נאומו הראשון, ואי-אפשר להפריע לו.  בבקשה. 

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בפתח דברי הרשה לי לברך אותך בברכה חמה על התפקיד הרם והנכבד שנטלת על עצמך. בטוח אני כי תעניק לכולנו מיושרך ומניסיונך העצום ותנווט את דיוני המליאה באופן שירים את קרנה של כנסת ישראל. הצלחתך היא הצלחתנו.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       חברי, חברי הכנסת, יום חג הוא היום למדינת ישראל עת  מוצגת הממשלה בכנסת 
השש-עשרה. מייד, בתום החגיגות, יש להפשיל שרוולים ולגשת בדחילו ורחימו לכל הנושאים החשובים ולכל הבעיות, שהרי לא שררה נטלנו על עצמנו, כי אם עבדות. האחריות הגדולה המוטלת על כתפינו נובעת מיראת כבוד ושאיפה להיות שותפים לצמיחה, לשגשוג ולרווחה במדינת ישראל. 
       

       ממשלת ישראל בראשות אריאל שרון, יושב-ראש הליכוד, שמה לעצמה מטרה ויעד להוציא את המשק מן הבוץ ולהעלותו לפסים של צמיחה כלכלית וחברתית, למען כל תושבי מדינת ישראל, ולהוביל את המדינה לחוף מבטחים. נכון, אין זה קל ואין זה פשוט, עוד ארוכה היא הדרך, אך יכול נוכל לה. 
       
       בשל הסכנות הביטחוניות האורבות לפתחנו, חייבים אנו יותר מכול לפעול מתוך אחדות וליכוד מצד כל חלקי הבית, מתוך אמונה בצדקת הדרך למען העם היהודי היושב בציון. הביטחון האישי והביטחון הלאומי כרוכים בצמיחה הכלכלית, וכל אלה ביחד יביאו אותנו להיות כטובות וכמשגשגות שבמדינות העולם. ואין זה סוד כי הקסם והחוכמה היהודית יפרצו ויעלו מעלה מעלה. 
       
       אדוני היושב-ראש, בימים אלה, כאשר ירושלים בירת הנצח של העם היהודי עוטה לבן ומכל קצות הארץ עולים לרגל לירושלים, חובה לומר בגאווה יהודית לאומית, כי ירושלים, העיר שחוברה לה יחדיו, תישאר כזו לעד ולנצח נצחים.
       
       בהזדמנות זו, אדוני היושב-ראש, שלוחה ברכה מיוחדת לחיילי צה"ל ולכוחות הביטחון אשר עושים לילות כימים למען ביטחוננו, גם כאשר הבעיות הכלכליות בבית מעיקות. אני באופן אישי נוטל על עצמי לשפר ולעזור לחיילי צה"ל ומשפחותיהם, על מנת שיוכלו לעסוק בעבודתם הברוכה, ואפעל בכל כוחי בתחום החקיקה למען חיילי צה"ל. פה אני פונה בנימה אישית לכל סיעות הבית, שאני מקווה מאוד שיתמכו ויעזרו לי במשימה הזאת שלקחתי על עצמי. 
       
       עוד מבקש אני להודות לכל עובדי הכנסת ומשמר הכנסת, אשר לא חוסכים מאמצים, על מנת שעבודתנו הפרלמנטרית תהיה לשם ולתפארת. 
       
       עם כניסתנו לעבודה ולהשבעת הממשלה עוד נכונה לנו דרך ארוכה אל ההצלחה הגדולה. אל ייאוש, שהרי בוא יבוא היום שנעודד ונרים את העם הזה מקשיי היום-יום. אז נישא ברכה לתחילת דרכנו החדשה, וזכרו כי זו רק ההתחלה. 
       
       ברשותך, אדוני היושב-ראש, אסיים בציטוט מדברי הנביא עמוס: "הנה ימים באים נאם ה' ונגש חורש בקוצר ודרך ענבים במשך הזרע והטיפו ההרים עסיס וכל הגבעות תתמוגגנה". תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חן-חן. תודה רבה לחבר הכנסת דניאל בנלולו. יעלה ויבוא חבר הכנסת זאב בוים, שבראשית דבריו, ולא על חשבון זמנו, ידבר על הנואם בנאומו הראשון. בבקשה. אני מבקש מספסלי הליכוד לסיים את הברכות ולהמשיך בסדר-היום, שאם לא כן  נישאר היום בלי ממשלה. 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לאפשר לחבר הכנסת דני בנלולו לשבת, כדי שיוכל לשמוע את דברי. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       "ולפעמים החגיגה נגמרת".

זאב בוים (הליכוד):
       
       אני רוצה לברך את חבר הכנסת החדש מהליכוד, חבר הכנסת דני בנלולו, על נאומו הראשון כאן.   דני - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       דניאל.

זאב בוים (הליכוד):
       
       דניאל בנלולו, דני כחבר, עלה לארץ בעליית הנוער ממרוקו בשנת1969, הוא ואחיו ליאון, בגיל צעיר – היה בן 11 אז. הוא  התחנך בכפר-הנוער הדתי בכפר-חסידים. דרך אגב, ראינו את החינוך הדתי הזה  בציטוט – המשפט האחרון בנאום – ממקורותינו. שמענו לפני כן גם חברי כנסת אחרים מהליכוד עם רקע כזה. אנחנו גאים במורשת הזאת, בחינוך הזה שינקנו. מבחינה זו אולי עוד נחזור – אני אגיד משהו לרב פרוש על הדברים שהוא משמיע נגד שותפים בקואליציה, נגדנו, על המנשר. זה הליכוד, אלה הם אנשיו, זו מורשתו – היא מעוגנת ואוחזת בתורת ישראל, במורשת ישראל - את זה אף אחד לא ייקח מאתנו. 
       
       דני עשה שירות צבאי יפה בחיל האוויר, פקח טיסה – שבע שנים עשה זאת - עבד בתעשייה האווירית בפרויקטים ביטחוניים בתחום התקשורת, אחר כך עבד ברשות הדואר בתפקיד בכיר; הוא בוגר תואר ראשון במינהל עסקים. גם פעילות ציבורית הספיק לעשות כאיש צעיר, כחבר במועצת העיר אשדוד, והוא מביא לכאן ניסיון מוניציפלי עשיר – כמו לא מעט חברים בבית הזה מכל המפלגות. הוא פעיל בליכוד, היה שייך לצעירי הליכוד, והוא נבחר כנציג הליכוד במחוז השפלה. אין ספק שנוכחותו בבחירה הזאת, במחוז הבחירה הזה, תביא ברכה גם לאזור, לליכוד כולו, ואין לי ספק - לבית הזה.
       
       אדוני היושב-ראש, אחרי שבירכתי את דני ואני מאחל לו הצלחה - -

דניאל בנלולו (הליכוד):
       
       תודה.

זאב בוים (הליכוד):
       
       - - עכשיו כמה מלים על סדר-היום שלנו. אנחנו אחרי הבחירות, היום מוצגת הממשלה - נזכיר לעצמנו שהעם ברוב מובהק, מוחץ, הביע אמון בליכוד, בדרכו, בדרכו של ראש הממשלה. יש משמעות עמוקה לתוצאות, ודווקא על רקע מערכת הבחירות, שכמעט שכחנו על מה התנהלה, ועניינים אלה ואחרים שהעסיקו, והניסיונות של אליטות להטות תוצאות - בסופו של דבר מהי המשמעות האמיתית של התוצאה הזאת. 
       
       ואני אומר פה לספסלי העבודה, לספסלי מרצ, לשמאל – המשמעות העמוקה של הניצחון זה היא, שהעם התפכח מדרך אוסלו, הוא דחה את הדרך של השמאל - לרוץ ולתת ולוותר ולא לעמוד על שלנו ולנהל משא-ומתן כאשר הטרור משתולל. זוהי המשמעות העמוקה. העם בא ואמר שצריך לשים קץ לטרור הרצחני ולא לוותר ולא להתקדם, וזוהי התשובה של הבחירות.
       
       בא ראש הממשלה – לא מעכשיו, אפילו לא מאז נבחר לפני שנתיים, עוד לפני כן – ודיבר על כך שבשעות האלה, הלא-פשוטות לעם ישראל, צריך לקבל הכרעות, והכרעות ראוי שתתקבלנה ברוב גדול, בממשלת אחדות. 
       
       אני כבר אמרתי לא אחת, שחוץ מהביקורת הברורה שיש לנו על דרך אוסלו, על התוכן של אוסלו, יש לנו גם ביקורת על הדרך שבה אוסלו התקבל. ככה לא מקבלים הכרעות ארוכות טווח שנוגעות לשאלת קיומו של עם ישראל.

יצחק וקנין (ש"ס):
       
       ככה לא בונים חומה, זאב.

זאב בוים (הליכוד):
       
       ואנחנו יודעים איך אוסלו התקבל, וזה בסיס התקווה לממשלת אחדות לאומית, שלצערנו נגוזה בשלב זה כתוצאה מלאו מוחלט של מפלגת העבודה. יושב-ראש מפלגת העבודה בא והודיע מלכתחילה שהוא לא מנהל משא-ומתן. הוא נפגש, הוא לא היה מוכן לנהל משא-ומתן, הוא גם לא היה מוכן למצב שבו ראש הממשלה בפתיחות רבה הציג תוכניות - - -

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אילו תוכניות?

זאב בוים (הליכוד):
       
       תשאלי את עמרם מצנע, הוא יגיד לך אילו תוכניות.

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       שאלתי ושמעתי גם את התשובות. 

זאב בוים (הליכוד):
       
       תשאלי את עמרם מצנע, עמרם מצנע רק לא יכול היה, הוא היה שבוי בתפיסתו - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת תמיר, תהיה לך הזדמנות להאיר את עינינו בעניין הזה.

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       מייד אני אעשה זאת. 

זאב בוים (הליכוד):
       
       - - והוא פחד שיגידו לו, בבחינת read my lips. זו המשמעות האמיתית. אבל אנחנו עוד תקווה שעד שתבואנה הכרעות כאלה, אפשר יהיה לקבל אותן בשותפות עם מפלגת העבודה.
       
       אני רוצה להגיד משהו, אולי בזה כמעט לסיים. הרב פרוש, חבר הכנסת פרוש, הוציא גם בכתב כאן מנשר לחברי הכנסת של הליכוד, ואני מצטט פסקה אחת, הוא כותב: "הליכוד נתן יד לפסילת היהדות החרדית". חבר הכנסת פרוש, חברי יהדות התורה, חברי ש"ס – לא הליכוד פסל. אנחנו מתנגדים לפסילה מכל סוג שהוא, אבל לא אנחנו פסלנו ולא אנחנו גרמנו לתוצאות האלה ולקואליציה הזאת. 

שר הבריאות נסים דהן:
       
       זה לא נכון, אתה יודע שזה לא נכון.

זאב בוים (הליכוד):
       
       חבר הכנסת הרב נסים דהן - -

שר הבריאות נסים דהן:
       
       לפחות תדייק בעובדות. 

זאב בוים (הליכוד):
       
       - - מי שגרם למצב הזה, מי שגרם לתוצאה פוליטית של תופעת שינוי, מנקודת ראותכם, זה הפוליטיקה החרדית במשך שנים - - 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       שינוי זה דבר שלילי?

זאב בוים (הליכוד):
       
       - - שהמאיסה על הציבור הרחב את היהדות, את הדת, הרחיקה צעירים - בעמדות הקיצוניות, הבלתי-מתפשרות, שלא נותנות תשובה דתית למציאות מודרנית, וזו הבעיה הכי גדולה וזה שורש המצב שעליו אתם קובלים כלפינו עכשיו. 
       
       אדוני היושב-ראש, לסיכום צריך לבוא ולומר - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בוים מבקש לסכם, אני מבקש לא להפריע לו. 


זאב בוים (הליכוד):
       
       הוצגה פה היום ממשלה שמתכוונת לנהל מאמץ משולש, חיוני בתקופה הקריטית, למלחמה בלתי מתפשרת - המשך המלחמה הזאת נגד הטרור הרצחני, ליישום תוכנית מדינית על-פי מתווה בוש ולנקיטת צעדים כלכליים לא פשוטים, אפילו קשים, על מנת להיחלץ מהמשבר והמיתון ולייצב את המשק, להכשירו לקראת חידוש צמיחה בעתיד. זה אינטרס של כל הבית הזה - כולו ללא יוצא מן הכלל - ללוות את הממשלה החדשה בתקווה ובתפילה להצלחתה למען עם ישראל ומדינת ישראל. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת זאב בוים. חברת הכנסת פרופסור יולי תמיר, ואחריה - חבר הכנסת טלב אלסאנע. לרשות חברת הכנסת עומדות שלוש דקות. לא נקפיד אתה, אבל - - -

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אני אשתדל לקצר.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני בטוח. 

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נאמו כאן הרבה אנשים לפני ולכולם היו תשובות. אז אני לא רוצה לענות על שום שאלה, אני רוצה לשאול את כבוד ראש הממשלה – אף שהוא לא נמצא כאן – שאלה, ולשם שינוי לשאול אותו שאלה שלא מתבססת רק על מלים, אלא מתבססת גם על עובדות. 
       
       אני רוצה להראות לחברי הכנסת – שכמובן, חלקם הקטן נמצא כאן – את המפה הזאת, המפה של ההתנחלויות - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חברת הכנסת תמיר.


יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       רק להראות את המפה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אסור לך להראות את המפה, אסור. מה אני יכול לעשות. 

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       תן לה היתר מיוחד. 

טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       זה מסמך, אדוני. 

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       רק הסכמים קואליציוניים.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מציע לך לעשות מסיבת עיתונאים. אסור להראות מסמך, מה נעשה.

קריאות:
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אין שום מיצגים בכנסת. יכולת הדיבור. פרלמנט, מהמלה - - -

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, קיפלתי את המפה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה.

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אבל נדמה לי שכל מי שיתבונן בה - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טלב אלסאנע, על חשבונך אני אסביר לך למה אסור. עכשיו תן לה לנאום. 

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       קיפלתי את המפה. עיניכם הרואות, כי אם יעמוד ראש הממשלה בדברו – ושאל כאן חבר הכנסת בוים למה לא נכנסנו לממשלה. לא נכנסנו לממשלה, כי אמר לנו ראש הממשלה בבירור, שדין נצרים כדין     תל-אביב, ושום התנחלות לא תוסר ממקומה, ותגיד לי אתה, איפה תקום המדינה הפלסטינית העתידית לאור המפה הזאת, איפה היא תקום - -

זאב בוים (הליכוד):
       
       - - - משא-ומתן - - - ויתורים כואבים - - -

יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       - - איך תהיה הפרדה בין ישראל לפלסטינים. חבר הכנסת בוים, אתם מזרים אימה מהבוקר עד הערב, מדברים – ובצדק – נגד זכות השיבה. גם אני נגד זכות השיבה. אבל אתם, במדיניות שלכם - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       למה הסכמתם להסכם טאבה? 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת סער, במדיניות שלכם אתם הופכים את מדינת ישראל כל בוקר, כל שעה, כל יום למדינה דו-לאומית.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת סער, האם אדוני רוצה שנשביע את הממשלה היום?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       בוודאי.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אנא תן לחברי הכנסת אפשרות לסיים את דבריהם. כי אם אתה תפריע, אני אוסיף לה זמן.  
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת סער, אני יודעת שאתה לא אוהב את העובדות. העובדות פשוט מפריעות לך, אבל זאת המציאות. המציאות היא, שאם לא תהיה הפרדה בינינו לבין הפלסטינים, והפרדה כוללת הורדת         התנחלויות - - -
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       למה לא הורדתם? היית שרה בממשלה.
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אם זה לא יקרה, אנחנו, מדינת ישראל, ממשלת ישראל והעומד בראשה יובילו את החלום הציוני לבנות כאן מדינה עם רוב יהודי, שמכבדת את המיעוט, לכיליון.
       

זאב בוים (הליכוד):
       
       בינתיים ראינו לאן הבאתם את החלום הזה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בוים, תודה רבה.
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת בוים, אתה יכול לצעוק. קשה האמת מנשוא. חבר הכנסת בוים, קשה לכם לשמוע את האמת, אבל לא שמעתי, לא ממך ולא מראש הממשלה, ולא באחד מהנאומים שהיו כאן היום, הצעה אחת שאפשר ליישמה. אתם יודעים היטב ויודע ראש הממשלה, שבלי פתרון מדיני, גם פתרון כלכלי לא יהיה כאן. אמרו את זה טובים וגדולים ממני. אמר את זה יעקב פרנקל, כאשר הוצע לו בחצי קריצה להיות שר האוצר. 
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       הוא לא אמר ככה - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בוים, לא יוכל להתמנות סגן שר אלא אם כן יתמנה שר. אני מבקש ממך לתת לי אפשרות למנות את אחד מחברי לסגן שר. לכן אל תפריע, אני מבקש. בבקשה, גברתי. הזמן עבר אבל אני נותן לך עוד דקה. 
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       תרשה לי לסכם, אדוני היושב-ראש. אני יודעת, שכשאומרים דברים ברורים, כשמעלים את העובדות, קשה להתמודד אתן. אבל הממשלה הזאת, על קווי היסוד שלה, על ההבטחות המעורפלות שלה, לא תוביל, לצערי הרב, את מדינת ישראל אל מחוץ למשבר הנוראי שאנו מצויים בו. לכן מפלגת העבודה תצביע נגדה, לא ניתן לה יד, נהיה לה אופוזיציה וניאבק על הדרך שלנו. תודה רבה. 
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחברת הכנסת תמיר. חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה תעלה.

       אני רוצה להפנות את תשומת לבכם, חברי הכנסת, לתקנות עבודת הכנסת – הוראות נוספות: "סעיף 71א. (א) הציג חבר הכנסת מעל דוכן הנואמים או בהנמקה מהמקום חפץ כלשהו או עשה מעשה שאינו הולם בנסיבות העניין – יורה לו היושב-ראש, אם ראה צורך בכך, לרדת מהדוכן, וייטול ממנו את רשות הדיבור". כמובן, חברת הכנסת תמיר עשתה זאת בתום לב. אני מבקש להפנות את תשומת לב החברים.
       
       חברת הכנסת תמיר, יש לנו גם דילמה. אני יודע שגברתי נאמה כשרה, אבל היא לא נאמה  כחברת הכנסת אלא  היום בפעם הראשונה. ומובן שחכמי הדור יצטרכו לבוא ולקבוע אם אדם שנאם בכנסת אבל לא בתור חבר הכנסת, צריכים לברך אותו אחרי דבריו הראשונים. כשנוציא פסק-דין נברך אותך, אם יהיה צורך. תודה רבה.
       
יולי תמיר (העבודה-מימד):
       
       אני אמתין עם הברכות. אני מודה לך.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       בבקשה, חבר הכנסת טלב אלסאנע.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אומנם באותו סעיף שציטטת מדובר בחפץ, יש בעיה אם זה מסמך או חפץ. אם למשל אני מחזיק כאן את ההסכמים הקואליציוניים, אפשר להגיד שזה חפץ או מסמך.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה יכול לקרוא מכל מסמך, אל תראה אותו. זה הכול. זה הכלל.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       ברשותך, אני רוצה לברך את חברת הכנסת יולי תמיר, שלדעתי היא דוגמה גם לאומץ, גם לאמונה עקבית בשלום, בשוויון זכויות, בזכויות אדם, בזכויות אזרח, והיא נלחמת ללא פשרות גם כדי להגשים את השוויון וגם להגשים את השלום. אני מאחל לך הצלחה בתפקידך כחברת הכנסת באופוזיציה, על מנת שתגיעי בעתיד גם לממשלה, בצדק, עקב מאבק לגיטימי. אני חושב שחברי הליכוד יעזרו לקצר את התקופה הזאת.
            
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. מרגע זה יש לך חמש דקות נטו. בבקשה.
       
טלב אלסאנע (רע"ם):
       
       אדוני היושב-ראש, כפי שאני יודע, לראש הממשלה מלאו 75 שנים, ואני רוצה לברך אותו ביום הולדתו ה=75, למעלה מ=50 שנים לקום המדינה. 
       
       אני מסתכל על הסעיפים הנוגעים לציבור הערבי בהסכמים הקואליציוניים, או מה שנקרא קווי היסוד של הממשלה. בעמוד 13, אדוני היושב-ראש, סעיף 12, מה נאמר לגבי הציבור הערבי? נאמר: הממשלה תלמד את הבעיות המטרידות את ערביי ישראל ותפעל לקדם פתרונות לבעיות. זאת אומרת, אחרי 50 וכמה שנים הממשלה מחליטה להתחיל ללמוד את הבעיות. ואני אמרתי: סוף-סוף יש ממשלה שהחליטה ללמוד את הבעיות. גם זה דבר טוב. העיקר שהתחילו ללמוד. ואז, אדוני היושב-ראש, אני חוזר לקווי היסוד של הממשלה שהיתה ב=2001, זו היתה ממשלת אחדות לאומית, וגם שם נאמר לפני שנתיים: הממשלה תלמד את הבעיות של הציבור הערבי, אבל הוסיפו: הבעיות של הכפרים הלא-מוכרים, המגזר הבדואי והבעיות של הזוגות הצעירים. הפעם לא הזכירו את הבעיות. אני שואל: מה השתנה? האם הם הספיקו ללמוד את הבעיות, או שהם התייאשו מללמוד אותן ולכן אפילו לא הזכירו אותן?
       
       לכן, אם אחרי 50  שנה, כבוד היושב-ראש, הממשלה הזאת לא למדה את הבעיות, כנראה, או שהיא מייצרת את הבעיות, או שאין לה רצון לפתור אותן, או שיש לה קשיי למידה. זה מוכיח את הגישה כלפי הציבור הערבי. 
             
       ומה נאמר בנאום הזה? נאמר שהצדדים יתקדמו לשלב הבא במתווה הנשיא בוש, כשתצמח – חבר הכנסת מוחמד ברכה – מנהיגות פלסטינית חדשה, אחראית ונקייה משחיתות, הטרור יופסק והשלטון הפלסטיני לא יניח לו להתחדש; ייבנה שיתוף פעולה אזרחי-כלכלי, תופסק ההסתה ויטופח החינוך לשלום. ואחרי כל זה, באחרית הימים – אני לא יודע אם הממשלה הזאת תהיה כדי שתקיים את ההבטחה –  אחרי כל זה, בשלב השני של מתווה הנשיא בוש, תאפשר ישראל הקמתה של מדינה פלסטינית. איפה? בגבולות שאינם סופיים, שיוחלפו לשטחי A ו=B, למעט אזורי ביטחון חיוניים. ולכן אזורי הביטחון החיוניים האלה יהיו יותר גדולים משטחה של מדינת ישראל. 
       
       לכן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר, שהממשלה הזאת מתחילה עם כינונה את ספירת סוף ימיה. אנחנו רואים את זה מהרכבה, אנחנו רואים את החיבור הקטלני הזה של אפי איתם ושל ליברמן. לעם הזה מגיעה מנהיגות אחרת. המנהיגות הזאת מצליחה להוליך שולל את העם, אבל זה לא יחזיק הרבה זמן. הם יתפכחו. רק השלום יביא את הצמיחה הכלכלית, ורק השלום, ואך ורק הוא, יביא את הביטחון המיוחל. תודה רבה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חן-חן, תודה רבה. חבר הכנסת יולי אדלשטיין, לרשותך חמש דקות. אחריו – חבר הכנסת דוד טל, ואחריו -  חבר הכנסת אחמד טיבי. 

יולי-יואל אדלשטיין (ישראל בעלייה):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לא השאירו לי חבר כנסת חדש, לא לפני ולא אחרי, לברך אותו, אז אני מברך אותך על התפקיד. בוודאי היית המועמד האולטימטיבי לתפקיד החשוב הזה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האמן לי, מהמקום ה=37 אני כמו חבר כנסת חדש. 

יולי-יואל אדלשטיין (ישראל בעלייה):
       
       חברי חברי הכנסת, אני אנסה לתאר לכם את התחושות באולם הזה בשעות האחרונות. התחושה הראשונה שלי היא קנאה. יש כאן נואמים שכבר יודעים אם הממשלה הזאת תצליח או תיכשל, כאלה שמשכנעים בלהט שהיא מאוד תצליח וכאלה שמשכנעים בלא פחות להט שהיא בוודאי תיכשל. אני יכול רק לאחל הצלחה לממשלה. אני חושב שזאת טובת כולנו כאזרחים, לא רק כנבחרי ציבור, שהממשלה תצליח. כולי תקווה ותפילה שכך אכן יהיה. 
       
       התחושה השנייה שלי היא אולי קצת יותר קשה. דיברה כאן חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, שאותה אני כן מברך על הנאום הראשון, אני מניח, כאן בבית. 

גילה פינקלשטיין (מפד"ל):
       
       החמישי. 

יולי-יואל אדלשטיין (ישראל בעלייה):
       
       כבר החמישי, לא עקבתי, עדיין הייתי במשרד הקליטה. 
       
       מה שמאוד לא אהבתי, חברת הכנסת פינקלשטיין, זה החיוכים הקצת ציניים כשאמרת דברים חשובים לגבי האווירה בבית הזה. זה מדהים. רק היום מושבעת הממשלה, עד לפני כמה שעות לא ידענו איפה הקואליציה ואיפה האופוזיציה, וכבר הגענו ל"פאשיסט" הראשון ולכל מיני ביטויים שבוודאי מאוד משמחים גם את הילדים ובני-הנוער שיושבים מול הטלוויזיה וגם את כלל אזרחי ישראל. לא לקח לנו הרבה זמן. אז אם להוסיף תקוות, נוסף על התקווה להצלחת הממשלה, אז תקוותי היא שנהיה קצת פחות ציניים ואולי גם קצת פחות בוטים בכנסת הזאת, וקצת יותר נכבד זה את זה. זה לא אומר שצריך להתפשר על הערכים החשובים, אבל לגבי הסגנון בוודאי אפשר לשפר דבר-מה. 
       
       הדבר האחרון, אם באיחולים עסקינן, אני מאחל הצלחה לכל שר ולכל שרה, אבל בראש ובראשונה לשרה החדשה לקליטת העלייה, השרה ציפי לבני. אני חושב שהמשרד שהיא מקבלת לידיה הוא מן המשרדים החשובים לעתיד המדינה, בעצם מדינה בתוך מדינה. יש בו בכול מכול כול – שיכון, חינוך, תעסוקה, אמנות, תרבות, מה שתרצו. אבל גם האתגרים עקב כך הם אתגרים קשים, בוודאי בתקופה הכלכלית הנוכחית. כולי תקווה ותפילה שהשרה החדשה, עם העמיתים שלה, יצליחו לא רק לטובת הממשלה ולא רק לטובת הכנסת, אלא לטובת עם ישראל. תודה רבה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת יולי אדלשטיין. בבקשה, חבר הכנסת דוד טל. עומדות לרשות אדוני שלוש דקות, אני בטוח שהוא יכול לעשות נפלאות בהן. 

דוד טל (עם אחד):
       
       אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, כבוד השופט אלון, אני רוצה לברך את הממשלה החדשה, שכן אם הממשלה החדשה תצליח בדרכה, עם ישראל רק ירוויח מכך. 
       
       אבל אני לא יכול שלא להתייחס, אדוני היושב-ראש, לקווי היסוד של הממשלה, שבאחד הסעיפים בהם מדובר על כך שהממשלה תחתור להשגת היעדים הלאומיים הבאים: מאבק בעוני ובאבטלה, צמצום הפערים החברתיים וכן הלאה. ואני רוצה לשאול, אדוני היושב-ראש, כיצד הממשלה מתכוונת לצמצם את העוני ואת האבטלה, האם על-ידי פיטורים של 10,000 או 20,000 עובדי מדינה בזמן הקרוב? זאת  הכוונה המוצהרת של הממשלה? אם כך, נוצר מצב שהממשלה בעצם מציגה לנו מצג שווא, אדוני. אני לא מאמין שממשלה חדשה – הצעד הראשון שלה יהיה צעד כזה שקרי. 
       
       אני רוצה להאמין שהממשלה הזאת באמת רוצה לצמצם את הפערים. היא עוד מוסיפה ואומרת שהיא תצמצם את הפערים החברתיים, ואני רוצה להזכיר לאדוני שהיום במדינת ישראל הפערים החברתיים ופערי השכר הם הגדולים בעולם. אני רוצה לתת לאדוני ולחברי חברי הכנסת דוגמה קטנה. משכורתו של מנכ"ל מפורסם במדינת ישראל, שלא אומר את שמו, היא כזאת, שמי שמשתכר שכר מינימום צריך לעבוד – תקשיב טוב, אדוני – 20 שנה כדי להגיע לשיעורה. שכר מינימום עומד היום על 3,335 שקלים, כמדומני, והמנכ"ל הזה משתכר בחודש אחד בלבד משכורת שאדם מן השורה צריך לעבוד 20 שנה כדי להשוות את שכרו לשכר המנכ"ל בעבור חודש אחד. ואני לא רואה שהממשלה הזאת עושה משהו בעניין הזה. 
       
       אני רואה שהממשלה מוסיפה ואומרת, שהיא תפעל לשיפור של ממש בתחום בריאות הציבור, התעסוקה והדיור, ותדאג לקשישים, לגמלאים, לנכים, למשפחות ברוכות ילדים. זה שקר גמור. הרי התוכנית שלהם מדברת במפורש על פגיעה בקצבאות ילדים. התוכנית מדברת בצורה מפורשת על צמצום, ואף לא אגורה שחוקה אחת בתקציב האחרון ניתנה לסל התרופות במדינת ישראל. אדוני בוודאי יודע שוועדת חקירה פרלמנטרית לבחינת חוק ביטוח בריאות ממלכתי קבעה שאנשים במדינת ישראל מתים משום שאין ידם משגת רכישת תרופות מצילות חיים.

שר הבריאות נסים דהן:
       
       מה פתאום?

דוד טל (עם אחד):
       
       אז זה עוד מצג שווא ועוד מצג שווא. למה מתכוונת הממשלה? אני רואה פה משפטים שהם ריקים מתוכן, ואני בטוח שבאמת ובתמים אין בכוונתה של הממשלה לעשות זאת. אני חושב שהממשלה צריכה לשנות את דרכה, צריכה לנסות לחשוב על דרך אחרת, ויש דרכים אחרות לעשות את הדברים האלה. 
       
       אני תמה, אדוני היושב-ראש, שנכנסנו למצב כזה, שבשנתיים האחרונות חמש פעמים הגישו לנו הצעת תקציב לאישור, לאחר מכן תיקון לאישור ועוד הפעם תיקון לאישור. מה זה פה, קפצונים, אדוני    היושב-ראש? זה לא דבר רציני? כלום ממשלה רצינית לא יכולה להתבונן יותר מ=90 יום קדימה? לא יכולה לתכנן תקציב של שנה ואולי של שנתיים ושלוש שנים? נוצר מצב שכל אדם מן השורה וכל אדם מן היישוב יודע את מה שכלכלני האוצר לא ידעו, או שהם ידעו גם ידעו אבל פשוט הציגו גם לנו מצג שווא כשאמרו שזה מה שצריך לקצץ, מכל מיני סיבות, אולי סיבות פוליטיות. 
       
       כדאי ונכון, אדוני  היושב-ראש, שאנשי האוצר יציגו לנו את האמת המרה בכל חומרתה, ונתמודד עם זה. נוכל להתמודד עם קיצוצים כאלה או אחרים, אבל צריך להפסיק לקצץ בכל תשלומי ההעברה האלה. כבר אין אפשרות, התקציב מתוח עד קצה גבול היכולת, ורק לפני כמה חודשים קיצצו 5.2 מיליארדים, כמדומני. קיצצו למשפחות חד-הוריות ולמשפחות ברוכות ילדים ולגמלאים והקפיאו שכר. לאורך כל הדרך אתה רואה שהממשלה הזאת עשתה תיקונים בחוק ההסדרים, והכנסת הזאת אישרה עוד חוק הסדרים ועוד חוק הסדרים, ותוצאות אין. 
       
       אני רוצה לברך את הממשלה הזאת, שתחשוב על כיוונים אחרים, ואני כבר הצעתי בעבר כמה כיוונים. היות שהזמן לא מרשה לי, אני אסתפק באמירות הללו. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ביום שני תוכל, כמובן, להרחיב. 

דוד טל (עם אחד):
       
       תודה רבה, אדוני. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מאוד מודה לחבר הכנסת דוד טל. חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מדברים רבות על המצב הכלכלי, על צמיחה, על הצורך בחיזוק שכבות נזקקות. אבל תמיד, בכל תוכנית כלכלית, אדוני היושב-ראש, תמיד בכל ממשלה אשר מכריזים עליה, משתמשים באותם ביטויים, באותם צעדים, צמיחה וקיצוץ. קיצוץ - על מנת להשיג צמיחה במשק. קיצוץ בתקציב תמיד פוגע ברבדים הכי נמוכים, הכי חלשים של החברה בישראל, יהודים וערבים כאחד. והצמיחה ממאנת לבוא. יש קיצוץ, אבל אין צמיחה. ותמיד אותה מחשבה סיסטמתית, אותו סגנון של כל שר אוצר, של כל ממשלה. תמיד ניסו את המשוואה הקלוקלת הזאת. העניים נהיו יותר עניים, ואולי העשירים נהיו יותר עשירים.
       
       אני שואל, למה לא משנים כיוון. לא רק בנושא הכלכלי. אגב, ניסו את הכול גם בנושא 
המדיני-הביטחוני. אותו סגנון, אותם צעדים דורסניים. אבל אותן תוצאות שליליות.
       
       מכאן - הרב גפני, הרי עכשיו אנחנו חברים באותה אופוזיציה - אני מוצא את עצמי מגן עליך. אני שומע רבות על הסחיטה של המפלגות החרדיות. אני קורא את ההסכם בין הליכוד לבין ישראל בעלייה. אני רואה את הדף האחרון. ואני רואה שהליכוד מכסה 14.7 מיליון שקלים. 14.7 מיליון שקלים. מחקו להם את החובות. מישהו העז לומר שזו סחיטה? זו שחיטה של הליכוד, אבל זו סחיטה של ישראל בעלייה. למה הסחיטה תמיד של ש"ס ושל יהדות התורה?
       
       תקציב הישיבות - הרב גפני, חבר הכנסת פרץ, חצי מתקציב הישיבות הוא לישיבות של המפד"ל. אני צודק או לא?

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לא. יותר.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       מישהו אמר שהמפד"ל סוחטת את קופת המדינה? חצי מתקציב הישיבות זה של הישיבות שלכם? אף אחד לא אמר שהמפד"ל סוחטת. תסתכלו על ההסכם בין הליכוד למפד"ל. לפחות שמונה סעיפים תקציביים יש שם. מישהו העז לומר שאפי איתם סוחט את קופת המדינה? אף אחד. כי זכותה של המפד"ל לקבל תקציבים מהעוגה הלאומית. אבל יאיר פרץ – סחטן. הרב גפני – סחטן.

מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       אפי איתם – סחתיין.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       צדקת, חבר הכנסת ברכה, סחתיין על התקציב, סחתיין על הסחיטה וסחתיין על השחיטה. מה יגידו אזובי הקיר? מה יגידו העניים? אם זה היחס ליאיר פרץ ואם זה היחס לגפני, מה אנחנו נגיד? אפילו לא נוכל להגיד סחתיין. אין משהו לשתות אותו לחיים. עמיר פרץ, אפשר מיץ תפוזים.

אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       בהסתדרות שותים תה, לא מיץ תפוזים.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אגב, גם בהסתדרות שותים מיץ תפוזים.
       
       נהניתי מאוד מהשתיקה שלך, חבר הכנסת פריצקי, אדם שתמך בתהליך השלום, מהשתיקה הרועמת שלך על כל סעיפי ההסכמים שבהם יש תמיכה מוחלטת, אבסולוטית, במפעל ההתיישבות. קראתי. גם אתה קראת. אתה חתמת. אני מתנגד. לא פצית פה, ואני שואל: למה? למה חבר הכנסת פריצקי שותק?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא נותר לו זמן לדבר על פורז.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       אפילו היו תופעות קשות של פגיעה בשלטון החוק.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת טיבי, משפט סיום, בבקשה.

אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       ולכן - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, "ולכן", אמר חבר הכנסת טיבי. שימו לב למשפטו האחרון.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       המשפט האחרון יתייחס לנאום.
       
יוסי שריד (מרצ):
       
       שר השיכון הוא אפי איתם. איפה הוא יבנה לפי דעתך?
       
חיים אורון (מרצ):
       
       בטייבה.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       בטייבה ובכפרים הלא-מוכרים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ולכן.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       ולכן, אדוני היושב-ראש, הנאום המפורסם ביותר הוא נאום הרצלייה. כולם מדברים על מדינה פלסטינית.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אל תתחיל.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       תהיה נדיב כמו שהיית כלפי אחרים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יאמרו לי: תהיה נדיב כמו שהיית לטיבי.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       שם מדברים, אחרי  שלבים, על הקמת מדינה פלסטינית. המושג "מדינה פלסטינית" הפך להיות נדוש. מדינה פלסטינית לפי שרון היא מדינה בגודל של הרצלייה - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה לא חבר כנסת חדש, חבר הכנסת טיבי. נא לסיים.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
        - - היא מדינה ללא ריבונות, בגודל של הרצלייה - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נא לסיים.
       
אחמד טיבי (חד"ש-תע"ל):
       
       - -  ולכן, זה אפילו לא רציני, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת. והממשלה הזאת, יוביל אותה אריאל שרון בהחלט, ליברמן בהחלט, אפי איתם בהחלט. אגב, הוא כועס בכל פעם שמזכירים את שמו. הוא פוליטיקאי ירוק. הוא צריך להגיד תודה שעמרם מצנע הזכיר את שמו. הוא האיש שיוביל את הממשלה הזאת.
       
       ואתה, חבר הכנסת פריצקי, תבנה תשתיות, אבל כנראה כולנו נצטרך להצטער על הכיוון של הממשלה הזאת, הן בתחום הכלכלי והן בתחום המדיני. תודה רבה, אדוני.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת טיבי, חבר הכנסת ברכה, יושב-ראש הסיעה, אתם מחלקים במנות קטנות לחברים, ואחר כך אתם באים ליושב-ראש לבקש סעד, שייתן לכל חבר להתבטא יותר. כל פעם תיתנו לאחד את כל המנה, והוא יוכל לבטא את עצמו בצורה רבה. יש לנו חמש שנים לקדנציה הזאת.
       
מוחמד ברכה (חד"ש-תע"ל):
       
       למה שאנחנו נעשה את זה?


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       כי אז לא תבקשו ממני להכפיל את הזמן לכל אחד. חברים, אני אקפיד על הזמן, כי השעה כבר באמת מאוחרת. חבר הכנסת משה גפני, בבקשה, יעלה ויבוא. אחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב, אחריו – חבר הכנסת יורי שטרן, ואחריו – חבר הכנסת יצחק וקנין.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל בהרכב של הקואליציה הנוכחית.
       
צבי הנדל (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו):
       
       בפאתוס. בפאתוס.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       לאט, לאט. יש לי גם ביום שני. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יתחיל את שלוש הדקות.
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       יש לך ארבע שנים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת בוים, אני לא יכול כך לקצר את זמנם, אם אתם תקראו קריאות ביניים. בבקשה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       קודם כול, אני מודה לך, חבר הכנסת טיבי, על הנאום, אני אדבר על חלקים ממנו. אני אשתדל לעשות את זה בקצרה. 
       
       נתחיל בשינוי. אני לא הולך לדבר על הנושא הדתי, עוד יהיה לנו זמן לדבר על העניין הזה. אתם אמרתם כמה דברים לבוחרים שלכם.
       
אילן ליבוביץ (שינוי):
       
       רק לבוחרים שלנו?
       
אברהם פורז (שינוי):
       
       - - - מההבטחות שלנו לבוחרים.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אתה אמרת, חבר הכנסת פורז, השר המיועד - - -
       
       אדוני היושב-ראש, זה בלתי אפשרי כך.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת פורז, משפחתך ביציע, מחכה שסוף-סוף תושבע לשר בממשלת ישראל, ואתה מתעקש להיות חבר כנסת, אתה מתעקש על קריאות ביניים. חבר הכנסת גפני, מרגע זה יש לך שלוש דקות. בבקשה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אתה אמרת, חבר הכנסת פורז, השר המיועד, אתה אמרת שלהעביר את מינהל התכנון למשרד ראש הממשלה זאת שחיתות. חברתך, חברת הכנסת יהודית נאות, אצלי בוועדה בכנסת הקודמת, נלחמנו יחד עם הארגונים הירוקים שלא להעביר את מינהל התכנון למשרד ראש הממשלה. בחצות הליל קיבלת אתנן, את משרד התקשורת, ותמורת זה בגדת ועשית שחיתות פוליטית. בגדת בארגונים הירוקים. חברתך, שגם כן מיועדת להיות שרה, עשתה אותו דבר. אמרתם שצריך לצמצם את הפגיעה בשכבות החלשות, דיברתם על מעמד הביניים, ואסור שתהיה ממשלה גדולה כזאת, ובירכתם על ההחלטה לצמצם את מספר משרדי הממשלה. קראתי את ההסכם שלכם, ופתאום משרד המדע מופיע בחזרה, משום שצריך לרצות גם את מודי זנדברג.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       - - -
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       לא הסתיים העניין. לא אכפת לכם מהקשישים, מהנכים, מהחולים, ממשפחות חד-הוריות, שום דבר.  יש לכם בהסכם דבר אחד. מצמצמים את החקיקה הפרטית אבל מגיעים להסכמה שיחזירו את החוק של יהודית נאות להשאלת ספרי לימוד. לא ערי פיתוח, לא שכונות מצוקה, לא קשישים, לא נכים, לא חולים, לא משפחות חד-הוריות, לא אבטלה - השאלת ספרי לימוד, כיוון  שכך עלה בדעתכם. חוק פרטי. זה שינוי. עוד נבוא  אתכם חשבון, יהיה לנו עוד זמן.
       
       המפד"ל.  הופיע אתי שאול יהלום בתקופת הבחירות באוניברסיטת בר-אילן - - -
       
יוסף פריצקי (שינוי):
       
       אכזבת את מרצ.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       תאמין לי, פריצקי, עוד יהיה לי זמן בשבילכם.
       
       - - - האם יש הצדקה לקיומן של מפלגות דתיות. היתה חברת הכנסת לבני משינוי, היה חבר הכנסת מלכיאור. שאול יהלום נלחם עם מלכיאור בשאלה למה צריך מפלגות דתיות. הוא אמר, במערכת הבחירות הזאת, לא בקום המדינה:  צריך מפלגות דתיות כיוון  שאסור לתת נישואים אזרחיים לפסולי חיתון.  נכון, חברת הכנסת  לבני?  הנה, שינוי מאשרת את זה.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       - - -
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       זו נהייתה כנסת פעילה מדי.
       
       בכנסת החמש-עשרה  הגשתי חוק להקמת רשות למתן שירותי דת, לבטל את המועצות הדתיות.  מי הצביע נגד?  המפד"ל.  היה נוח לה, עוד היו לה ראשי מועצות דתיות.
       
חיים אורון (מרצ):
       
       זו הצעה של אגודה?  לא של שינוי?
       

משה גפני (יהדות התורה):
       
       חבר הכנסת אורון, לא היית בכנסת החמש-עשרה.  
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא היה, הוא התפטר.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       סליחה, הוא היה בהתחלה.  
       
       הצבעתם נגד.  עכשיו אתם באים לשם שמים ורוצים להרבות באהבת ישראל.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רק בגלל פניו הנוהרות של חבר הכנסת אורון, אני נותן לך עוד דקה, נוסף על ארבע הדקות שכבר דיברת.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אדוני היושב-ראש, כיוון  שאין לי זמן אני משאיר את החשבון אתכם ליום שני.  תדעו לכם, חבר הכנסת אורלב וחבר הכנסת יהלום, אתם אינכם ראויים להיקרא מפלגה דתית.
       
שאול יהלום (מפד"ל):
       
       ואתם כן?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אתם אולי חברי כנסת דתיים, אבל בגדתם במצע הדתי.  את החשבון אתכם נעשה ביום שני.  נעשה אתכם את החשבון, גם הבוחרים שלכם וגם הרבנים שלכם.
       
       אני רוצה לפנות לחברי הכנסת מהליכוד.  אנחנו היינו שותפים לויאלים - - -  
       
       אי-אפשר כך.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת ליברמן, אני מבקש לאפשר לנואם לסיים את דבריו.  הם מחלקים את המנות בצורה כזאת שאדם לא יכול להתבטא, ואחר כך באים לבקש סעד אצל היושב-ראש.  נא לסיים.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       בסדר. אדוני היושב-ראש, חברי בליכוד, אני פונה אליכם: הלכנו אתכם עשרות שנים בשותפות לויאלית. אמרו לנו אנשי השמאל: בזה שחברתם לימין, אנחנו נכה בכם בכל דרך אפשרית גם בתקשורת ובכול. בא עכשיו חבר הכנסת בוים ואומר: אתם החרדים התנהגתם ככה. אם היינו הולכים אתם הם היו מגינים עלינו, אתם לא ידעתם להגן. הייתם 19 מנדטים והייתם במצוקה. עכשיו כשעליתם ל=40 מנדטים, כשעכשיו נהייתם עשירים - - -
       
זאב בוים (הליכוד):
       
       וניצלתם את זה.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אתם, לא כולכם - מכיוון שחלק גדול מכם לא שלם עם זה - ראש הממשלה, אהוד אולמרט ויעקב נאמן הם אבי אבות הבגידה, ואנחנו נזכור להם את זה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני. חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה, ארבע דקות. אחריו – חבר הכנסת יורי שטרן.
       
       רבותי, עוד מעט נכנסת השבת.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       תסביר איך אתה מחתן כוהן עם גרושה.
       
זבולון אורלב (מפד"ל):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ככל שאני שומע את חברי הטובים בסיעות החרדיות צועקים בקול יותר רם, כך אני יודע שצדקנו יותר בחתימת ההסכם הקואליציוני. רק מי שמוכן לעיין בכתובים יודע שהמפד"ל חזרה לתפקידה ההיסטורי. מפד"ל, כמפלגה דתית-לאומית, עשתה את המהלך הנכון  - -
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       לא דתית ולא לאומית.
       
זבולון אורלב (מפד"ל):
       
       - - מהלך ציוני-דתי, שמחבר בין דתיים לחילונים - - 
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - - איך אתה מחתן כוהן עם גרושה? - - - אוי לאותה בושה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן.
       
זבולון אורלב (מפד"ל):
       
       - - מהלך שמחבר את העם. בעשר השנים האחרונות, בגלל המפלגות החרדיות, הלך הקרע והעמיק.
       
מאיר פרוש (יהדות התורה):
       
       מי שבוגד בתורת ישראל בוגד - - - ארץ-ישראל.
       
זבולון אורלב (מפד"ל):
       
       הצעקות הרמות שנשמעות כאן בימים האחרונים רק מלמדות מדוע יש קרע כל כך גדול בין דתיים לבין חילונים. אני מציע לכולנו שנעשה חשבון נפש ונראה איך ראוי להוביל את עם ישראל כדי שגם החילונים, לא רק הדתיים, גם שינוי, גם הליכוד וגם יתר המפלגות שאינן דתיות יוכלו לתרום יותר לזהות היהודית של מדינת ישראל.
       
       גם חבר הכנסת גפני וגם חבר הכנסת כהן יודעים היטב על המסמכים שהונחו על שולחנו של הרב אלישיב שליט"א, כיצד לטפל בסוגיית פסולי החיתון.  והם יודעים היטב - - 
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       של נעליך מעל רגליך.  תהיה בשקט.
       
זבולון אורלב (מפד"ל):
       
       - - שהפתרון שאנחנו מצאנו הוא הפתרון באותו כיוון.
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       אל תזכיר את שמו.
       
זבולון אורלב (מפד"ל):
       
       חבר הכנסת גפני, חשפתי סוד נורא?  מה קרה?
       
משה גפני (יהדות התורה):
       
       של נעליך מעל רגליך.


היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני. דיברת שבע דקות במקום שלוש דקות, ועכשיו אתה לא מפסיק להפריע. הוא ידבר כמה שלא תכעס, ואתה תדבר כמה שהוא לא יכעס.  אתה לא תפריע באופן רצוף.  קריאת ביניים, מובן. מספיק.
       
זבולון אורלב (מפד"ל):
       
       חבר הכנסת גפני, יבוא יום ואחשוף את המסמך שאתה העברת, ותראה שמה שהמפד"ל חתמה עליו הוא דבר ראוי ונכון, והוא יקבל את ברכת הרבנים.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת כהן, אתה סותם לו את הפה כי אתה לא מפסיק לקרוא לו קריאות ביניים.  בזה נגמר.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       חס וחלילה.
       
זבולון אורלב (מפד"ל):
       
       אנחנו מבינים שקשה מאוד למפלגות להיפרד מהשלטון. גם אנחנו מפלגה שהיתה שנים רבות בשלטון, וידענו את הכאב. גם כשאנחנו היינו באופוזיציה צעקנו, זה בסדר גמור, באופוזיציה צועקים.  אתם תמשיכו לצעוק ואנחנו נמשיך לקיים אחדות בעם ישראל.
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       - - - תורת ישראל.
       
זבולון אורלב (מפד"ל):
       
       אנחנו שומרים על תורת ישראל.
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       אוי לאותה בושה.

זבולון אורלב (מפד"ל):
       
       אנחנו לא נאפשר להמשיך את הקרע בעם. אנחנו רוצים שעם ישראל יהיה מאוחד, וטומי לפיד יוכל לשבת ליד שולחן עם אפי איתם ולבנות אתו את הזהות היהודית של מדינת ישראל. אנחנו קיבלנו הרבה מאוד טלפונים, מכל חברי המפד"ל, וקיבלנו גיבוי רחב מאוד מהציבור למהלך הזה. 
       
       לסיום, אני רק רוצה להזכיר לחברינו מש"ס: אתם הצטרפתם לממשלת רבין ב=1992 עם מרצ, השארתם את המפד"ל בחוץ. לא כאב לכם. 

אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       זה לא בסדר. 

זבולון אורלב (מפד"ל):
       
       לא הייתם מודאגים. אני רוצה להזכיר לכם, שב=2001, בממשלת שרון הראשונה, ש"ס ויהדות התורה, נכנסתם לממשלה, השארתם אותנו בחוץ. לא כאב לכם. גם הפעם לא כאב לנו להשאיר אתכם בחוץ. היינו רוצים שתישארו בפנים וננהג כאותו מאמר חז"ל שאמר: היה תמיד מן הנעלבים ולא מן העולבים, שנאמר: ואוהביו כצאת השמש בגבורתו. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חן-חן, תודה רבה לחבר הכנסת זבולון אורלב. חבר הכנסת יורי שטרן, ואחריו – חבר הכנסת יצחק וקנין. 

משה גפני (יהדות התורה):
       
       כמה כסף קיבלתם בהסכם כדי להיות נעלבים? שמונה סעיפים של כסף יש לכם בהסכם. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת גפני. חבר הכנסת גפני, אני אומר לך: בכל פעם שתעלה ואני אהיה 
היושב-ראש, אתה תדבר בדיוק את הזמן המוקצב לך, כי אתה כל הזמן באוברדרפט בלתי פוסק. 

יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       כבוד היושב-ראש, עמיתי, הממשלה שמוקמת היום, מוקמת לאחר הבחירות שהביאו לניצחון הגדול ביותר בתולדות המדינה של המחנה הלאומי, של מפלגות הימין, ולתבוסה חסרת תקדים של מרצ ושל מפלגת העבודה, של מפלגות אוסלו. כולנו חווינו את החוויה הקשה של תוצאות הסכמי אוסלו ופסלנו את הדרך הזאת. 
       
       הממשלה מוקמת בעת המשבר הכלכלי העמוק ביותר בתולדות המדינה. לנוכח המשבר הזה ולאור הניצחון הזה של המחנה הלאומי אנחנו צריכים לשאול שלוש שאלות מרכזיות, לדעתי: האחת - מה קרה ומה הביא לכך שהממשלה שאנחנו מקימים היום אינה ממשלה של המחנה הלאומי במלואו, אלא ממשלה עם מפלגה ששייכת לשני מחנות, ולא כל המחנה בתוכה. השאלה השנייה – איך הממשלה הזו תתפקד כאשר בקווי היסוד שלה יש רמז על אימוץ קווי המדיניות של מחנה השמאל המובס. הדבר השלישי – איך הממשלה תצליח להוציא את המדינה מהמשבר הכלכלי בלי לפגוע קשות פגיעה נוספת באותן שכבות, באותה אוכלוסייה שבחרה בה. 
       
       אלה שלוש השאלות שכדי לתת את התשובות עליהן צריך כמובן הרבה יותר זמן משלוש הדקות שהוקצבו לי. אני אגיד בקצרה: אני פונה פה לחברים בש"ס וביהדות התורה. תראו מה קרה. הרי יש פה     דו-שיח מתמשך, ואני הייתי שותף בו. אמרנו לא פעם אחת: מי שחושב שהמדינה הזאת יכולה להמשיך ולפעול כאשר רבע מיליון איש ויותר, אזרחי המדינה, משוללת מהם הזכות האלמנטרית, המינימלית, להקים משפחה בצורה נורמלית, צריכים לנסוע לקפריסין כדי לרשום את הנישואים שלהם ולחזור ארצה, ואחר כך להתחנף אצל הפקידים במשרד הפנים – אם מישהו חושב שהמציאות הזאת יכולה להימשך, הוא טועה. הוא יביא בסופו של דבר את הנישואים האזרחיים שהוא רוצה למנוע. מי שחושב שההתעללות הזאת של משרד הפנים באזרח הפשוט, שלא נותנים לו מנוחה, לא כשהוא מזמין קרוב משפחה או חבר שלו לבוא ארצה כתייר, לא כשהוא רוצה לרשום את הנישואים שלו, לא כשהוא רוצה להזמין את אמא שלו לחיות אתו - מי שחושב שהמצב האבסורדי והברברי הזה יכול להימשך בלי לפגוע באותן מפלגות שמשמרות את המצב הזה, טועה. 
       
       לכן אני מציע לכם לנצל את ההזדמנות הזאת שאתם לא בשלטון, שאתם לא עומדים תחת הלחצים הכבדים של כל מיני קבוצות אינטרסנטיות, שכל שליט בעצם עומד נגדן – תנצלו את ההזדמנות הזאת כדי לנקות את הבית, לנקות את השולחן, להפיק לקחים, ולא בשביל להמשיך ולהתווכח ולעמוד להגנת העמדות שאי-אפשר להגן עליהן. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה. 
       
יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       דקה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       מה דקה? יש לך בסך הכול שלוש דקות. אתה מדבר חמש דקות ועכשיו אתה אומר לי דקה? דקה זה המון זמן. 

יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לגפני נתת שש במקום ארבע. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       לא נתתי, הוא לקח. אתה הולך להיות סגן שר, אתה - - -

יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       לא. אני הולך להיות יושב-ראש ועדה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       נו, אז אדרבה. 

יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       בנושא המדיני, המדינה הפלסטינית, מה היא? היא הוקמה ב=1993, אחרי הסכמי אוסלו, היא הפכה למדינת הטרור.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת שטרן, אתה לא יכול להתחיל עכשיו את התור מחדש. 

יורי שטרן (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו):
       
       אין שום טעם, ואין לנו זכות בכלל לקדם את הרעיון הפסול הזה ולהקים אותה בגרסה המורחבת והמחוזקת. 
       
       ובנושא הכלכלי – טעות תעשה ממשלת ישראל אם תמשיך בדרך זו של גזירות בלבד. היא חייבת לטפל בגורמים שמעודדים צמיחה, ואסור לפגוע פגיעה נוספת בשכבות החלשות במיוחד, שכבר ספגו מכות קשות ואין להן עוד  יכולת לעמוד בגזירות החדשות. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה רבה. חבר הכנסת יצחק וקנין, ואחריו – חבר הכנסת אברהם פורז, בנאומו האחרון כחבר הכנסת, אלא אם כן אתה מוותר. חברי הכנסת וראשי הסיעות, נא לחלק את הזמן בצורה כזו שכל נואם יוכל, באמת, לבטא את עצמו, ולחלק במשך חמש שנים את הזמן בצורה צודקת. לא כל אחד דקה, ואחר כך לוקחים עשר דקות. במקום שש שעות אנחנו פה עשר שעות, וזה לא דבר שהוא ראוי. בבקשה, חבר הכנסת וקנין. 

יצחק וקנין (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת. אני אחרוג מן השורה. אני אשיר לכם שיר. אבל אני צריך טיפת הקשבה. 
       
       שלום לך ארץ נהדרת. עד כמה הדברים כואבים, עד כמה הדברים כואבים. יש פה כמה שאולי יבינו מה שנאמר כאן. שימו לב. 
       
       זה לי כמה שנים בארצנו הקטנטונת, לאחר אלפי שנות גלות וארץ נכר. התארחתי אצל בנימין זאב מרחוב הרצל, השכן של זאב מרחוב ז'בוטינסקי, דודו של נחמן מרחוב ביאליק, אח של סבא אליעזר מרחוב בן-יהודה. שכן של יצחק, מכיכר רבין, שהכיר את אדון דוד משדרות בן-גוריון, ואת מנחם מרחוב בגין, ואת דודו של ברל מרחוב כצנלסון, שהיה שכן של חיים מרחוב הרצוג ושל יצחק מרחוב בן-צבי, גיסו של הירקן שאול מרחוב טשרניחובסקי, חבר טוב של אחד העם, עד שהגענו למנדלי מוכר ספרים, ואמרתי לו: שלום עליכם. אך כאשר ביקשתי לדעת היכן רחוב משה רבנו, שעל-פי תורתו חונכנו אני ואבותי מדורי דורות, אז הוא לקח אותי לרחוב משה שרת, משה סנה, משה הס, משה דיין, ועוד הרבה מויש'לה, אך את רחוב משה רבנו עדיין אני מחפש, וכך אני ממשיך לטייל עם ידידי היקר בדרכים, דרך פתח-תקווה, דרך יפו, דרך השלום, דרך בן-צבי, דרך נמיר, דרך ההגנה. 
       
       ואני שואל את ידידי: היכן דרך התורה? אז הוא עונה לי: מכאן עד הסוף שמאלה זה דרך ההלכה. וכך מן הדרכים הגענו להרבה כיכרות: ככר המושבות, כיכר דיזנגוף, כיכר מוגרבי, כיכר העצמאות, כיכר ההסתדרות, כיכר ויצמן. 
       
       ואז שאלתי אם יש גם כיכר המסמלת את היום המיוחד שלנו, של עם ישראל, והוא עונה לי: ודאי, ודאי. כיכר ה' באייר. לא, אני אומר. כוונתי ליום השבת שלנו. ואז הוא עונה לי: אה, יש איזה רחוב קטן שבו מתגוררת קבוצה קטנה מימי הביניים, קבוצה פרימיטיבית, בלב העיר ירושלים, והם קוראים לה כיכר השבת. אבל ה' באייר? – זה אחד הנסים הגדולים שלנו, שהוא יום העצמאות. ואז שאלתי: האם יש גם כיכר י"ד באדר, זכר לפורים? או כיכר כ"ה בכסליו, זכר לחנוכה? כיכר יציאת מצרים? כיכר מתן תורה? אז הוא לקח אותי לכיכר המדינה, ואמר: זה כולל הכול. 
       
       כך הוא אמר. וכך, בטרם יצאנו לכיוון ירושלים, והנה אני צופה בהרבה בניינים מפוארים: בית ברל, בית אשכול, בית ההסתדרות, בית המהנדס, בית הסופרים, בית האיכרים, בית החקלאים. שאלתי את     ידידי - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:


	יש לך עוד 20 שניות.

יצחק וקנין (ש"ס):
       
       - - האם יש גם זכר לבית-המקדש? אז הוא ענה לי: החוק היום זה בית-המשפט, וזה מאוד קדוש לנו. שאלתי: מה זה כל כך קדוש? אז הוא ענה לי: מה? לא ראית את אלפי האנשים שהיו בגן-סאקר והזדהו עם בית-המשפט? אז שאלתי אותו: ומה עם חצי המיליון שהיו מנגד? אז הוא ענה לי: זאת הקבוצה הקטנה מכיכר השבת. סליחה, אדוני, אני עוצר ושואל, כמדומני שחצי מיליון זה קצת יותר מכמה אלפים. אז הוא ענה ואמר לי: לא, חצי המיליון הם לא אנשים, הם רק כינים ועלוקות. אבל האנשים הם אלה שהיו בגן-סאקר. שאלתי אותו: אבל חצי המיליון נראים כמו אנשים - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       
       בבקשה לסיים.
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       אני כבר מסיים.
       
       - - אז הוא אמר לי: לכן, יש לנו שופטים ובג"צים, והם קובעים מי אנשים ומי כינים. לכן אנו קוראים למדינה שלנו מדינה דמוקרטית, מדינה ליברלית, מדינה חופשית, חופש הדת, חופש הביטוי.
       
יוסף לפיד (שינוי):
       
       איך יכול להיות שיש דבר כזה?
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       
       חבר הכנסת לפיד, זה חופש הביטוי.
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       כאשר חזרתי סוף-סוף הביתה, אחרי יום טיולים ארוך, שאלתי את עצמי: האם היה זה טיול במדינת יהודים או שאני עדיין באמצע החלום?
       

היו"ר ראובן ריבלין:

       
       תודה רבה.
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       אדוני היושב-ראש, אני מסיים במשפט האחרון.
       
רוני בר-און (הליכוד):
       
       - - -
       
אילן שלגי (שינוי):
       
       - - -

יצחק וקנין (ש"ס):
       
       במדינת היהודים יהודים נלחמים ביהודים. מוכנים לעשות שלום עם הערבים. מוכנים לעשות שלום עם כל מדינות העולם. משלימים עם תופעות חברתיות מגונות בחברה הישראלית - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       
       תודה רבה. אתה צריך ללמוד לקצר.
       
יצחק וקנין (ש"ס):
       
       - - אך בממשלה הנוכחית יהודים נלחמים ביהודים.
       
       אדוני היושב-ראש, ממשלה שרומסת ברגל גסה את עברה ההיסטורי - אין לה עתיד.
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       
       תודה רבה. חבר הכנסת וסגן השר וקנין, אני רוצה לומר לך שגרתי בשכונת רחביה ברחוב אבן-עזרא פינת רחוב בן-מימון, פינת רחוב רמב"ן, ליד רחוב אוסישקין, ליד רחוב ארלוזורוב וליד הרחובות אברבנאל ואבן-גבירול.
       

יוסף לפיד (שינוי):
       
       רק זה חסר – שעכשיו - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       
       כל זה בשכונת רחביה. חבר הכנסת אברהם פורז, בבקשה.
       
אברהם פורז (שינוי):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך אותך. זו ההזדמנות הראשונה שאני מדבר מעל הדוכן - - -
       
קריאה:
       
       לא שומעים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       
       לא יקראו קריאות ביניים בעמידה. זה ודאי שלא ייתכן.
       
אברהם פורז (שינוי):
       
       אני אומר לכם בתור מומחה: ה=sound הוא distorted.
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       
       זה נאומו האחרון כחבר הכנסת לפני שיהיה השר.
       
אברהם פורז (שינוי):
       
       זה כנראה בכוונה. כשאני בא לדבר, קלקלו את ה=sound.
       
       אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לברך אותך. זו הפעם הראשונה שאני מדבר מעל הדוכן כשאתה יושב-ראש, ואתה יודע שזה גורם לי עונג גדול לראות אותך פה על הכיסא החשוב הזה.


היו"ר ראובן ריבלין:

       
       תודה רבה.
       
אברהם פורז (שינוי):
       
       רבותי, אנחנו אמרנו לא רק בפעם הזאת אלא גם במערכות בחירות קודמות, שאנחנו רוצים ממשלה בלי מפלגות חרדיות, והגשמנו את זה. לא אמרנו את הדברים כי יש לנו משהו נגד האנשים האלה באופן אישי, אלא משום שחשבנו - - -
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       למה אגודה  כן וש"ס  לא?
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת יצחק כהן.
       
אברהם פורז (שינוי):
       
       תהיה רגוע. גם אגודת ישראל בחוץ, וזה גורם - - -
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       למה ש"ס?
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       
       חבר הכנסת כהן, אל תעשה לי: לא, לא, לא.
       
אברהם פורז (שינוי):
       
       תהיה רגוע.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אגודה  כן וש"ס  לא?
       

היו"ר ראובן ריבלין:

       
       חבר הכנסת יצחק כהן.
       
אברהם פורז (שינוי):
       
       אמרתי לך: גם אגודה בחוץ, וזה גורם לנו סיפוק גדול.
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       - - -
       
יוסף פריצקי (שינוי):
       
       - - -
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       
       חבר הכנסת פריצקי, אתה לא עוזר לי להגן על זכותו לדבר.
       
יוסף פריצקי (שינוי):
       
       סליחה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       
       חבר הכנסת יצחק כהן, אתה לא תסתום פה פיות.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אני שואל.
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       
       שאלת.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       אני שואל. אני רוצה תשובה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       
       שאלת. תודה. אתה תפסיק. לא אתן לך.
       
אברהם פורז (שינוי):
       
       חבר הכנסת יצחק כהן, גם האגודה בחוץ, ולנו זה גורם סיפוק גדול.
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       - - - גם סלדה מכם.
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       
       הרב יצחק כהן.
       
אברהם פורז (שינוי):
       
       רבותי, אנחנו רצינו ממשלה בלי מפלגות חרדיות, כי האמנו שצריך לשנות את הגיוס לצבא, ואנחנו מגשימים את זה. אנחנו רצינו שתהיה ממשלה בלי מפלגות חרדיות - -
       
יצחק כהן (ש"ס):
       
       בלי ש"ס.
       
אברהם פורז (שינוי):
       
       - - כי רצינו שיהיה מצב שישראלים שרוצים להתחתן לא יצטרכו לנסוע לקפריסין.
       
רן כהן (מרצ):
       
       נו, ומה עשיתם?
       
רומן ברונפמן (מרצ):
       
       ומה קרה?
       

אברהם פורז (שינוי):
       
       אנחנו רצינו ממשלה בלי מפלגות חרדיות, כי חשבנו שצריך לבטל את העיוות של קצבאות הילדים וליצור שוויון בקצבאות הילדים. את הדברים האלה אנחנו יכולים להגשים.
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       
       חבר הכנסת הנכבד, הוא שמע אותך.
       
אברהם פורז (שינוי):
       
       היינו מגשימים הרבה יותר לו מפלגת העבודה היתה מסכימה לבוא לקואליציה. אבל, לצערנו, הדבר הזה לא קרה.
       
רומן ברונפמן (מרצ):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:



	חבר הכנסת ברונפמן, האם אתה חושב שאסור לו לדבר?

רומן ברונפמן (מרצ):
       
       לוועדה משותפת? ועדה משותפת.
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       
       שמענו אותך. תודה רבה. חבר הכנסת פורז, בבקשה.
       
אברהם פורז (שינוי):
       
       רבותי, הדברים נאמרו כאן. אני מאוד מצטער על כך שהתכנון צריך לצאת - - -
       
קריאה:
       
       - - -
       

רומן ברונפמן (מרצ):
       
       אני לא ביקשתי שנתיים. חבר הכנסת לפיד הזמין אותי.
       
אברהם פורז (שינוי):
       
       חבר הכנסת ברונפמן, לו אני הייתי במפלגה או בקבוצת מפלגות שאיבדה חצי מכוחה בבחירות, הייתי יושב עכשיו וחושב: מה עשינו רע שאיבדנו חצי מכוחנו? אני מציע לכם לחשוב טוב-טוב. תחשוב טוב-טוב.
       
רומן ברונפמן (מרצ):
       
       אל תסתכל עלי. אני לא בקואליציה. אני באופוזיציה, ואני אעשה את זה. - - -
       
אברהם פורז (שינוי):
       
       במקומך הייתי  חושב טוב-טוב: מה עשינו רע?
       
       אני מצטער על כך שהתכנון - - -
       
חיים אורון (מרצ):
       
       - - -
       
אברהם פורז (שינוי):
       
       גם אתה, חבר הכנסת אורון, כדאי שתשבו ותחשבו מה עשיתם רע. תחשבו במה שגיתם. לא כל יום מפלגה מאבדת חצי מכוחה. תחשבו טוב מה עשיתם רע.
       
רומן ברונפמן (מרצ):
       
       איפה תתחבא, חבר הכנסת פורז.
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       
       אדוני חבר הכנסת פורז, אם אתה פונה אליהם באופן ישיר, אני לא יכול לומר להם שלא יענו לך. אני מבקש ממך לא לפנות אליהם באופן ישיר.
       

אברהם פורז (שינוי):
       
       לא אפנה אליהם. אפנה אליהם באופן עקיף.
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       
       תפנה אלי.
       
אברהם פורז (שינוי):
       
       אפנה אליך.
       
       רבותי, אני מצטער שלפי ההסכם בינינו לבין הליכוד התכנון אמור לעבור ממשרד הפנים למקום אחר. אני חושב שזאת החלטה לא נכונה, ואולי נצליח עוד לשכנע - -
       
רומן ברונפמן (מרצ):
       
       חבר הכנסת אמנון כהן שואל לאיזה אי נצטרך לנסוע.
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       
       חבר הכנסת ברונפמן.
       
אברהם פורז (שינוי):
       
       - - אבל, ככל שלא נצליח לשכנע, אנחנו מכבדים התחייבויות שכתבנו וחתמנו עליהן.
       
       דבר נוסף ואחרון, ובכל זאת מלה אחת - אם יהיה פה רוב בעוד כמה דקות, אהיה שר הפנים. אני רוצה להיות שר פנים הומני, משום שיש בקרבנו אלפי אנשים שלפי ההלכה אינם יהודים, ובמשך שנים סבלו מהתעמרות של המשרד הזה בהם ובזכויותיהם.
       
קריאה:
       
       - - -
       
יוסף לפיד (שינוי):
       
       - - -
       

אברהם פורז (שינוי):
       
       הם קשרו את גורלם בגורלנו. הם חלק ממדינתנו. הם חלק מעמנו. אנחנו צריכים לנסות לפתור את בעיותיהם.
       
יעקב מרגי (ש"ס):
       
       זה לא הומני.
       
אברהם פורז (שינוי):
       
       כך נעשה, ואני מקווה שנצליח לעשות זאת. תודה רבה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:

       
       חבר הכנסת מרגי, אתה נכנס לעניינים מהר מאוד. הזכרתי את שמך כבר שלוש פעמים. אני רואה שאתה נהנה מזה. תודה רבה לחבר הכנסת פורז על נאומו האחרון כחבר כנסת מן המניין. יעלה ויבוא חבר הכנסת שלום שמחון. אחרון הנואמים הוא חבר הכנסת ויושב-ראש הקואליציה גדעון סער, ולאחר מכן ניגש להשבעת חברי הממשלה, לאחר ההצבעה, כמובן.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש - - 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, הכריזה אינה טובה. נא להצמיד את שני המיקרופונים, לדבר אל שניהם יחד ולהשתדל לדבר אליהם.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה - - -
       
       

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי, יש בעיה עם הכריזה. משהו נפל פה. תנו לפחות את האפשרות. גם קריאות הביניים - שיהיו קצת יותר נמוכות.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת שמחון חזר.
       
       
היו"ר ראובן ריבלין:

	אני מצטער. אני קראתי לו. ניתן לו לדבר לפני הסיום.


גדעון סער (הליכוד):
       
       - - חבר הכנסת עמרם מצנע, יושב-ראש האופוזיציה, דיברת כאן על כך שהדאגה שמא תוריש הממשלה החדשה ירושה קשה יותר מקודמתה היא שהביאה אותך לנסות ולמצוא מכנה משותף עם ראש הממשלה. דיברת על כך שהממשלה החדשה היתה ממש בהישג יד, כאילו כולנו לא היינו כאן בארץ בשבועות האחרונים, במערכת הבחירות ולאחריה, כאילו שכחנו איך העמדת את כל חבריך שיושבים כאן במסדר לשבועת אמונים: "זה או אנחנו או הוא, אנחנו לא נשב בממשלת שרון". לא די בכך שאימצת במהלך מערכת הבחירות את העמדות של השמאל הקיצוני - נסיגה חד-צדדית תחת אש עם לוחות-זמנים, חידוש       המשא-ומתן מהמקום שבו הוא נפסק, ערפאת כפרטנר. אפילו יושב-ראש מרצ שיושב כאן התוודה אחרי הבחירות על טעותו בעניין הזה. מעניין מתי אתה תכה על חטא. אבל חידשת חידוש נוסף: שלילת האחדות כדגל. גם בזה הפכתם לתואם מרצ. כך הצלחת להוריד עוד כמה מנדנטים למפלגתך, אבל עדיין לא שמענו בדבריך כאן אפילו לא רמז של חשבון נפש על כך. 
       
       מר מצנע, אתה ידוע כאדם הגון, עם אינטגריטי. אני הייתי משוכנע שתנצל את הדיון כאן על הקמת הממשלה החדשה בראשות אריאל שרון כדי להכות על חטא על דבר שהוא יותר חמור מעמדות מדיניות מופרכות שהציבור דחה בשתי ידיים. במהלך מערכת הבחירות אתה וחבריך לא התביישתם להטיח באדם שכל חייו קודש למדינת ישראל ולביטחונה גידופים בסגנון ששום ראש אופוזיציה ושום אופוזיציה לא הרשו לעצמם: "פשע מאורגן", "הסנדק". 
       
       נכון שראש הממשלה, בליל הבחירות, מחל לכל מגדפיו, אבל ציפיתי – אולי גם חלק ניכר בציבור ציפה – שבהזדמנות הזאת תכה על חטא. ואם אמרת אמת הערב לגבי זה שכמעט הצטרפת לממשלה בראשות אריאל שרון, סימן שאתה לא ממש מאמין בגידופים האלה שהטחת בראש הממשלה ערב הבחירות. 
       
       אבל אנחנו הרי יודעים שלא ממש רצית להצטרף לממשלה. נאחזת בכל הכוח בעניין של פסילת המפד"ל – אותה מפד"ל שעמה ישבתם כמעט בכל ממשלה שהקימה מפלגת העבודה – נאחזת בפסילה הזאת בכל הכוח כדי למנוע ממשלת אחדות. 
       
       אפילו צוות למשא-ומתן לא שלחת. יושב פה חיים רמון; הוא ישב אתנו למשא-ומתן. מה היה יכול לקרות אם הייתם שולחים צוות? מדוע לפחות את החלטת הלשכה לא שינית? כל כך חשוב היה הדגל הזה של הסרבנות לאחדות? הוא הביא לכם קולות, זאת היתה הצלחה גדולה כל כך? 
       
       אבל, לצערי, היתה גם הרבה ציניות בדברים שלך כאן בפתח הדיון. דיברת על "תושבי שדרות שהצטרפו למעגל החרדים לשלום משפחותיהם". לא מעט אזרחים בישראל עדיין זוכרים איך אתם, שיושבים בספסלים האלה, לגלגתם וביטלתם בבוז את כל הנבואות, שלצערנו הגשימו את עצמן, על טילים ו"קטיושות" כתוצאה ממסירת חבל עזה לכנופיות של ערפאת, שייפלו על כל היישובים או יסכנו את היישובים באזור חבל עזה. 

רן כהן (מרצ):
       
       - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       מסרתם אותם לשלטון של כנופיות טרור, שמעודד את הטרור. הרי ראש המפלגה שלך כבר הודה בטעות. למה אתה מתנצח בוויכוח שכבר הסתיים, שכבר הוכרע? הוכרע לא רק בציבור, אלא גם אצלכם.


רן כהן (מרצ):
       
       אבל אתם יושבים שם - - -

גדעון סער (הליכוד):
       
       חבר הכנסת רן כהן, המדיניות המטורפת שלכם, של הסתמכות על הכנופיות של ערפאת כמתכון לביטחון לישראל, פשטה את הרגל.

רן כהן (מרצ):
       
       - - -
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       היא שהביאה אותנו למצב הקשה הזה, ביטחונית וכלכלית. זאת המדיניות - - -

רן כהן (מרצ):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת סער, אם אתה תענה לחבר הכנסת רן כהן, אני ארשה לו להמשיך להתווכח אתך.

גדעון סער (הליכוד):
       
       אני מסביר לו שזאת המדיניות.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אם הוא יקרא קריאות ביניים, אני אבקש ממנו להפסיק אחרי פעם אחת, פעמיים.

גדעון סער (הליכוד):
       
       אבל, אדוני היושב-ראש, אני מסביר לו דבר שהבוחר כבר הסביר לו, שהמדיניות הזאת היא שצירפה את תושבי שדרות למעגל החרדים לשלום משפחותיהם. 

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       חבר הכנסת סער, כמה שנים תהיו בשלטון עד שתהיו אחראים למשהו? כמה שנים, חמש שנים, שש שנים - - -

היו"ר ראובן ריבלין:

	השאלה ברורה.

גדעון סער (הליכוד):
       
       כמה חודשים אתם מחוץ לשלטון שאתם כבר רוצים להתנער מאחריות?  אבל אתם רק שלושה חודשים לא בשלטון, רק שלושה חודשים. 

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       עד מתי? כמה שנים - - -

דליה איציק (העבודה-מימד):
       
       30 שנה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת סער, אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני רואה שאדוני שש אלי קרב, אבל אנחנו, עבודה רבה לפנינו: גם לקבל החלטות, גם להצביע.

גדעון סער (הליכוד):
       
       אני כבר מסיים. אני מייד מסיים.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
	והרי אדוני מבקש ממני לזרז את הדיון.

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       - - - רק את זה תגיד.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       הוא יגיד, אבל אתה תפסיק.
       
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אתה יודע ממה אני מוטרד, חבר הכנסת רמון. אני מוטרד מזה שאתם לא מבינים למה העם לא נותן בכם אמון. אתם לא מצליחים להבין את הדבר הזה. 

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       לא, כמה שנים, עוד שנתיים, עוד שלוש שנים? אתם בשלטון, אבל לא אחראים לכלום.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
	הוא לא נותן בכם אמון, כי הוא מבין את הקשר בין המדיניות שלכם לבין המלחמה שאנחנו מצויים בתוכה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תודה.

גדעון סער (הליכוד):
       
       הוא מבין את חוסר הקשר בין הרעיונות שלכם לבין המציאות במזרח התיכון. 

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
	- - - שנתיים ראש ממשלה הבטיח שלום וביטחון, אבל עוד כמה שנים?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רמון, חבר הכנסת רמון, זה כבר נאום. אלה כבר לא שאלות; זה נאום.

גדעון סער (הליכוד):
       
       אני רוצה לסכם. חבר הכנסת מצנע, חבל שלא ניסיתם - - -

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       הוא לא נתן תשובה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       זכותו.  זכותו לא לתת תשובה.

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       חבל.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
	מה אפשר לעשות, זכותו.

חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       לא, אין לו תשובה.

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האם אתה רוצה שאני אוריד אותו מהבמה ואסתום את פיו?
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       - - -

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       או, זה מסוכן מאוד.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אני רוצה להשיב לך, חבר הכנסת רמון.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       תשיב. כמה שנים?
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       כמה שנים? – ארבע שנים ושמונה חודשים בשלב הראשון, ואחרי זה עוד ארבע שנים, ועוד ארבע שנים, עד שתעשו את חשבון הנפש ותבינו את הקשר בין הרעיונות שלכם לבין הישיבה שלכם בספסלים האלה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת סער, כל עוד תפנה אל חבר הכנסת רמון, אני לא אוכל להסות אותו.
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       אבל הוא ביקש תשובה, אדוני היושב-ראש.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אתה לא חייב להיענות לכל דבר שהוא מבקש. הנה הוא ביקש לא להיכנס לקואליציה, ולא - - -
       
גדעון סער (הליכוד):

       חבל שהפסדתם – אני אומר את זה לחבר הכנסת מצנע – לפחות לעת עתה, את ההזדמנות לקחת חלק באחריות להחלטות ההיסטוריות והגורליות שיהיו בשנים הקרובות.  תודה.
       
חיים רמון (העבודה-מימד):
       
       בין כך ובין כך אנחנו אחראים. למה להיות בממשלה? אם אני אחראי, אני אשב פה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       חבר הכנסת רמון, הוא פנה לחבר הכנסת מצנע. אני לא מבין, אתה עונה גם בשם חבר הכנסת מצנע? אני מאוד מודה.
       
       רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת שמחון, השר לשעבר, לא היה כאן כשקראתי בשמו. בדרך כלל אין כפרה על עניין זה, אבל הוא לא נוהג כך בדרך כלל, ואנחנו נמחל לו. בבקשה.
       
שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך אותך, ושנית, גם להודות לך על הרצון הטוב לאפשר לי לדבר. ואני רוצה לומר רגע לפני השבעת שרי הממשלה, שבכל זאת יש פה רגע שהוא גם חיובי, כי בסך הכול יש חברים גם בצד השני שצריך לשמוח בשמחתם ולברך אותם על העובדה שהם עומדים להיות שרים.
       
       עם זאת, אני רוצה לתקן את הדברים שאמר מזכיר הממשלה לשעבר, כיוון שראש הממשלה אמר בדבריו כאן במפורש, שהיו לו התלבטויות קשות לגבי הדרך האידיאולוגית שהוא צריך לבחור בממשלה העתידית; הווי אומר, שבסופו של דבר  מפלגת העבודה לא הצטרפה לממשלה משום שראש הממשלה בחר בדרך אחרת.


גדעון סער (הליכוד):
       
       זה לא נכון - - -
       
שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       אני ישבתי פה, הקשבתי גם לך וגם לראש הממשלה. לראש הממשלה היתה אפשרות - - -
       
גדעון סער (הליכוד):
       
       - - -
       
שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       אבל אני אומר לך, לראש הממשלה היתה אפשרות להחליט אם הוא בוחר באיחוד הלאומי ובמפד"ל, שבמערכת הבחירות אמרו במפורש: אנחנו נכנסים לממשלה כדי למנוע את הקמתה של המדינה הפלסטינית, אנחנו נכנסים לממשלה כדי לשמור על הבית. זו  היתה תעמולת הבחירות שלהם שאותה אתה הזכרת, לא אנחנו הזכרנו. ראש הממשלה היה יכול לבחור בדרך אחרת, ומשמעותה של דרך אחרת היא היכולת לקבל הכרעות גם ברמה המדינית, גם ברמה הביטחונית וגם ברמה הכלכלית-החברתית. 
       
       לעומת זאת, במה אתם בחרתם? אתם בחרתם בדרך של הפרד ומשול; בחרתם בדרך של קיטוב, בדרך של החלטה שהחבורה שיושבת כאן, ששירתה אתכם במשך 20-30 שנה, תשב מחוץ לממשלה. החלטתם שהם לא יישאו בשום תפקיד. את זה לא אנחנו החלטנו. אנחנו דיברנו על דרך מדינית שבה צריך ללכת. אנחנו החלטנו לגבי הקו שצריך להיות, ואם ראש הממשלה אכן היה בוחר בקו הזה, אנחנו כנראה היינו בתוך הממשלה הזאת. אבל ראש הממשלה העדיף את האיחוד הלאומי, ראש הממשלה העדיף את דרכה המדינית של המפד"ל, ולא את הדרך של שינוי, שמהר מאוד יסתבר להם מתוך ישיבה בממשלה שממשלת אחדות היא לא בהכרח הממשלה הנכונה. לא בהכרח. לעתים ממשלת אחדות היא ממשלה משתקת, כיוון שלא נבחרת בה דרך אמיתית שבה אנחנו צריכים ללכת. 
       
       צריך לומר את האמת, אנחנו עומדים בפני מצב כלכלי מאוד קשה, מצב שאנחנו נהיה מחויבים לקבל בו הכרעות קשות. אי-אפשר ששר האוצר יצליח בתפקידו, גם אם יהיו לו אלף מכתבים מראש הממשלה. ללא תהליך מדיני אין שום סיכוי בעולם לשקם את הכלכלה הישראלית, זה כל אחד יודע. עם מי בדיוק לשקם את הכלכלה הישראלית, עם מי? עם אותה דרך שלא רוצה לפתוח בתהליך מדיני? למי אתם משקרים? האמת היא בסופו של דבר הדרך, היא התוכן ולא שום דבר אחר. גם הניירות שנתתם לנו כאן אתמול לקרוא, סותרים זה  את זה, וגם אתם יודעים את האמת. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יש לך דקה לסיום. 

שלום שמחון (העבודה-מימד):
       
       תודה רבה, אדוני היושב-ראש. 
       
       למרות הכול אני רוצה להיות הגון. ישבנו בממשלה של אריאל שרון, ושיתוף הפעולה אתך, אדוני ראש הממשלה, היה יוצא מן הכלל. אנחנו מאחלים לך הצלחה גדולה ביכולת שלך לייצב את המשק, ביכולת שלך להוביל תהליך מדיני. אנחנו נגלה אחריות גדולה כאופוזיציה ממלכתית, ככל שיידרש. ועם זאת אנחנו משוכנעים שבסופו של דבר דרכנו תהיה הדרך הנכונה. תודה ובהצלחה. 

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מודה לשר לשעבר שלום שמחון. 
       
       
הודעת ראש הממשלה על העברת חלק מסמכויות שר המדע, התרבות והספורט 
לשרת החינוך
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, גבירותי ורבותי, על החלטות ראש הממשלה בדבר ביטול המשרד לשיתוף פעולה אזורי וחלוקת משרד המדע, התרבות והספורט, וכן על העברת סמכויות הקבועות בחוקים השונים, שפורטו בדבריו של השר סילבן שלום, משר המדע, התרבות והספורט אל שר החינוך, חלות הוראות סעיף  39(א) ו=(ב) לחוק-יסוד: הממשלה הישן. חוק-היסוד החדש חל מכינונה של הממשלה בכנסת הזאת, הכנסת השש-עשרה. לפיכך, לעניין שני הנושאים הראשונים, ביטול המשרד לשיתוף פעולה אזורי וחלוקת משרד המדע, התרבות והספורט, נמסרה הודעה לכנסת, ואין צורך בהצבעה. אשר להעברת סמכויות הנתונות לפי החוק משר אחד לשר אחר, החלטת ראש הממשלה טעונה אישור הכנסת. ולכן, על החלטתו בנושא זה כפי שפורטה על-ידי השר סילבן שלום, נצביע לפני שנעבור להצבעת האמון בממשלה החדשה. 
       
       הצבעה על העברת סמכויות משר המדע, התרבות והספורט לשרת החינוך, כפי שפורטו 
על-ידי השר סילבן שלום, אני מבקש להצביע - מי בעד ומי נגד. אני מבקש מחבר הכנסת גדעון סער ומחברת הכנסת דליה איציק למנות שני מונים, שכן ההצבעה האלקטרונית לא פועלת. 

בנימין בן-אליעזר (העבודה-מימד):
       
       למה?

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני אסביר למה היא לא פועלת - כי עדיין לא יודעים מי יושב ואיפה. ובכן, מי בעד העברת הסמכויות משר המדע, התרבות והספורט לשרת החינוך, כפי שפורטו על-ידי השר סילבן שלום? 
       
       הצבעה מס' 1
       בעד הודעת ראש הממשלה – 66
       נגד – 47
       נמנעים – אין
       הודעת ראש הממשלה על העברת סמכויות משר המדע, התרבות והספורט לשרת החינוך נתקבלה.
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       ברוב קולות, 66 חברי כנסת נגד 47 - אני קובע שהעברת הסמכויות משר המדע, התרבות והספורט לשרת החינוך, כפי שפורטו על-ידי השר סילבן שלום, אושרה על-ידי הכנסת.

כינון הממשלה והרכבה
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה של הבעת אמון בממשלה החדשה. הסופרים הם אותם סופרים. מי בעד הבעת אמון  בממשלה החדשה, כפי שהוצגה על-ידי ראש הממשלה - ירים את ידו. 
       

       הצבעה מס' 2
       בעד הודעת ראש הממשלה אריאל שרון על כינון הממשלה והרכבה – 66
       נגד – 48
       נמנעים – אין
       הודעת ראש הממשלה אריאל שרון על כינון הממשלה והרכבה נתקבלה. 
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       באין נמנעים, אני קובע כי בעד הצבעת אמון בממשלה הצביעו 66 חברי כנסת, נגד - 48, הממשלה קיבלה אמון. 


הצהרת אמונים של חברי הממשלה

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       אני מתחיל בטקס הצהרת האמונים של ראש הממשלה ולאחר מכן השרים על-פי סדר האל"ף-בי"ת. אני מזמין את ראש ממשלת ישראל לבוא ולהצהיר אמונים. 

אריאל שרון:

	אני, אריאל שרון, בן שמואל ודבורה, זיכרונם לברכה, מתחייב כראש הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת. 

(חותם על ההצהרה)

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יעלה ויבוא השר אהוד אולמרט, ממלא-מקום ראש הממשלה ושר התעשייה והמסחר. 

אהוד אולמרט:
       
       אני, אהוד אולמרט, בן בלה ומרדכי, זכרם לברכה, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת. 
       
       (חותם על ההצהרה)

היו"ר ראובן ריבלין:


	יעלה ויבוא השר בנימין אלון, שר התיירות. 


בנימין אלון:
       
       אני, בנימין אלון, בן אמי מורתי רות ואבי מורי מנחם, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת. 
       
       (חותם על ההצהרה)


היו"ר ראובן ריבלין:

 	השר צחי הנגבי, השר לביטחון פנים. 


צחי הנגבי:
       
       אני, צחי הנגבי, בן עמנואל, זכרו לברכה, וגאולה כהן, תיבדל לחיים, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת. 

(חותם על ההצהרה)

היו"ר ראובן ריבלין:


	השר אליעזר זנדברג, שר המדע והטכנולוגיה, בבקשה. 



אליעזר זנדברג:
       
       אני, אליעזר זנדברג, בן שולמית ומרדכי, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת. 
       
       (חותם על ההצהרה)
       
היו"ר ראובן ריבלין:

	יעלה ויבוא השר ישראל כץ, שר החקלאות ופיתוח הכפר. 


ישראל כץ:
       
       אני, ישראל כץ, בן מלכה ומאיר, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת. 
       
       (חותם על ההצהרה)

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תעלה ותבוא השרה ציפי לבני, השרה לקליטת העלייה. 
       
ציפי לבני:
       
       אני, ציפי לבני, בת איתן, זכרו לברכה, ושרה, תיבדל לחיים, מתחייבת כחברת הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחברת הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת. 
       
       (חותמת על ההצהרה)

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       תתכבד ותבוא השרה לימור לבנת, שרת החינוך, התרבות והספורט. 



לימור לבנת:
       
       אני, לימור לבנת הניג, בת שולמית ועזריאל לבנת, מתחייבת כחברת הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחברת הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת. 
       
       (חותמת על ההצהרה)

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יעלה ויבוא אביגדור ליברמן, שר התחבורה. 

אביגדור ליברמן:
       
       אני, אביגדור ליברמן, בן אסתר ולב, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת. 
       
       (חותם על ההצהרה)

היו"ר ראובן ריבלין:

	יעלה ויבוא עוזי לנדאו. 

עוזי לנדאו:
       
       אני, עוזי לנדאו, בן חיים, זכרו לברכה, ואולגה, תיבדל לחיים, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת. 
       
       (חותם על ההצהרה)

היו"ר ראובן ריבלין:

	ועכשיו הגיע זמנו של סגן ראש הממשלה ושר המשפטים יוסף לפיד, הידוע בפי כול גם בשם טומי. 

יוסף לפיד:
       
       אני, יוסף לפיד, בן ד"ר מאיר בלא למפל, שנספה בשואה, וקתרינה עדנה בירמן, זכרם לברכה, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.
       
       (חותם על ההצהרה)
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שר הביטחון שאול מופז יבוא ויצהיר הצהרת אמונים.

שאול מופז:
       
       אני, שאול מופז, בן אליהו, זכרו לברכה, ומירה, תיבדל לחיים, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.
       
       (חותם על ההצהרה)
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       השרה לאיכות הסביבה יהודית נאות תבוא ותצהיר אמונים.

יהודית נאות:
       
       אני, יהודית נאות, בת חנה וצבי כהן, זכרם לברכם, מתחייבת כחברת הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחברת הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.
       
       (חותמת על ההצהרה)
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       שר הבריאות הבא למדינת ישראל, השר דני נוה. 


דני נוה:
       
       אני, דני נוה, בן מרדכי, זכרו לברכה, ויהודית מנהיים, תיבדל לחיים, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.
       
       (חותם על ההצהרה)
       
היו"ר ראובן ריבלין:
       
       יעלה ויבוא ויצהיר אמונים שר האוצר בנימין נתניהו.

בנימין נתניהו:
       
       אני, בנימין נתניהו, בן צילה, זיכרונה לברכה, ובן-ציון, ייבדל לחיים ארוכים, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.
       
       (חותם על ההצהרה)
       
היו"ר ראובן ריבלין:

	השר גדעון עזרא יעלה ויבוא ויצהיר הצהרת אמונים.

גדעון עזרא:
       
       אני, גדעון עזרא, בן פנינה ודוד, זכרם לברכה, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.
       
       (חותם על ההצהרה)

היו"ר ראובן ריבלין:

	שר הפנים אברהם פורז יבוא ויצהיר אמונים.	


אברהם פורז:
       
       אני, אברהם פורז-פוזמנטיר, בן משה פוזמנטיר, זיכרונו לברכה, וז'ניצ'ה, תיבדל לחיים, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.
       
       (חותם על ההצהרה)

היו"ר ראובן ריבלין:

	יוסף פריצקי, שר התשתיות הלאומיות, יבוא ויצהיר הצהרת אמונים.

יוסף פריצקי:
       
       אני, יוסף יצחק פריצקי, בן שמואל פריצקי, זכרו לברכה, ואסתר לבית שושני, תיבדל ותיכונן לחיים טובים וארוכים, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.
       
       (חותם על ההצהרה)
       
היו"ר ראובן ריבלין:

	השר מאיר שטרית יבוא ויצהיר פעם נוספת אמונים כשר בממשלה. 

מאיר שטרית:
       
       אני, מאיר שטרית, בן מרים ודוד, זיכרונם לברכה, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.
       
       (חותם על ההצהרה)

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       סגן ראש הממשלה ושר החוץ סילבן שלום יעלה ויבוא ויצהיר אמונים.
       

סילבן שלום:
       
       אני, סילבן שלום, בן שמעון, זכרו לברכה, ומרים, תיבדל לחיים טובים וארוכים, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.
       
       (חותם על ההצהרה)

היו"ר ראובן ריבלין:
       
       האם שכחתי לקרוא למי מן השרים? אם לא כך הדבר, הרי שתם סדר-היום. חברותי וחברי חברי הכנסת, ישיבת הכנסת הבאה - ביום שני, כ"ט באדר א' התשס"ג, 3 בחודש מרס 2003 למניינם. הישיבה נעולה. 
       
       
       
       הישיבה ננעלה בשעה 00:41. 
     
עמוד 240 מתוך 240

