In this task your given a passage and a question in Catalan, you must answer the question based on the passage. The answer to the question can be extracted directly from the passage. The question will have a single correct answer. The answer will be a continuous span of text from the given passage. The correct answer will be short; it will not be more than a few words.
--------
Question: Passage: Adelaide és una de les partitures menys ben considerades de Rossini, però és difícil dir per què. Les melodies són tan atractives com les que més, i si bé els finals semblen una mica més febles per als estàndards d'aquest compositor, és perquè aquesta òpera no és una comèdia encantadora. La història pot ser un indici del seu poc èxit: no hi ha la tensió dramàtica que després es trobaran a Tancredi, a Maometto II o a Semiramide.[13]
Question: De qui és Adelaide?

Answer: de Rossini


Question: Passage: Compsognathus dóna nom a la família dels compsognàtids, un grup compost principalment de petits dinosaures del Juràssic superior i Cretaci inferior de la Xina, Europa i Sud-amèrica.[11] Durant molts anys en fou l'únic membre conegut; tanmateix, en les últimes dècades els paleontòlegs han descobert diversos gèneres relacionats. El clade inclou Aristosuchus,[26] Huaxiagnathus,[27] Mirischia,[28] Sinosauropteryx,[29][22] potser Juravenator[30] i Scipionyx.[31] En el passat, Mononykus fou proposat com membre de la família, però això fou refutat per Chen i coautors en un document del 1998; consideraren les semblances entre Mononykus i compsognàtids un resultat d'evolució convergent.[3] La posició de Compsognathus i els seus parents dins del grup dels celurosaures és incerta. Alguns, com ara l'expert en teròpodes Thomas Holtz Jr. i els coautors Ralph Molnar i Phil Currie, al text de gran importància del 2004 Dinosauria, consideren aquesta família la més basal dels celurosaures,[32] mentre que altres la consideren part dels maniraptors.[33][34]
Question: A qui dóna nom Compsognathus?

Answer: a la família dels compsognàtids


Question: Passage: El gènere de la farsa, més que una òpera còmica, s\'ha de considerar com un recurs d\'un acte que servia de "farciment" entre els actes d\'una òpera seriosa, encara que al temps de Rossini aquest origen havia estat gairebé completament perdut. El Teatro San Moisè es va especialitzar en la farsa i, per regla general, en presentava dues en una sola nit. En qualsevol cas, L\'inganno felice no és una òpera còmica, sinó una semiseria d\'un sol acte, i és la precursora de Torvaldo e Dorliska i Matilde di Shabran, així com de la seva semiseria més coneguda, La gazza ladra. El terme "semiseria" no ha de ser entès com a "mitjanament seriosa" o "mitjanament còmica" sinó que representa el gènere del melodrama burgès o l\'òpera de rescat, el subjecte de les quals es pot resumir així: que els perseguits innocents seran rescatats en l\'últim minut. Aquest és el cas de L\'inganno felice: l\'esposa fidel és acusada injustament de la infidelitat, és repudiada, i finalment és perdonada pel marit després que tot s\'hagi resolt. Rossini i el seu llibretista Foppa van recuperar aquesta temàtica de nou en l\'òpera Sigismondo, encara que amb molt menys èxit.[1]
Question: De què servia el gènere de la farsa?

Answer:
de "farciment"