In this task you are given a passage in Bulgarian as the input content. You are expected to generate a suitable title for the passage which accurately summarizes the contents of the passage. The input is provided in the form of a long passage comprising of multiple sentences. The output should be restricted to a maximum of 20 words which describe the passage and its contents. The output can include words from the passage.

[Q]: Content:/Поглед.инфо/ През юни, премиерът на Индия Нарендра Моди ще посети Русия като почетен гост на Петербургския икономически форум. Въпреки критиките на определени кръгове, отношенията ни с Русия не са отпаднали от дневния ред на премиера, от момента, когато дойде на власт. Стабилни отношения с Русия са ни необходими, за да се поддържа баланс в нашата външна политика и за съхраняване на стратегическата независимост на страната. Визитата се явява същевременно и ход от политическа гледна точка, тъй като Русия отново силно заяви себе си на международната арена, благодарение на смелата си и мащабна намеса в събитията в Сирия, което промени света и образът на Владимир Путин, когото вече считат за геостратегически гений. Трябва да обсъдим с Русия и много въпроси извън обхвата на икономическото сътрудничество. Важно е да се внесе необходимата яснота по редица обезпокоителни руски инициативи в нашия регион. Изборът на Доналд Тръмп пък доведе до значителна неопределеност в международните отношения, когато съюзниците, приятелите и враговете на САЩ не могат със сигурност да разберат курса на политиката на новия американски президент. (рус.ез.) Почему Россия имеет значение С 1 по 3 июня премьер-министр Нарендра Моди посетит Россию в качестве почетного гостя на Петербургском экономическом форуме, в котором Индия участвует как страна-партнер. Вопреки критике, звучащей со стороны определенных кругов, наши отношения с Россией не выпали из сферы внимания премьера с момента его прихода к власти. Постоянное внимание уделяется оборонным связям. Экономические взаимоотношения по-прежнему оставляют желать лучшего, хотя в последнее время произошло долгожданное наращивание в области энергетики. Посещение Нарендрой Моди Санкт Петербурга для участия в экономическом мероприятии (Петербургском международном экономическом форуме) свидетельствует об обоюдном желании сторон укрепить торгово-инвестиционные основы наших стратегических отношений. Возрождение Визит также является своевременным с политической точки зрения, поскольку Россия вновь громко заявила о себе на международной арене благодаря своему смелому и масштабному вмешательству в события в Сирии, изменившему в мире представления о Владимире Путине, которого стали считать геостратегическим гением. Вопреки тому, что бывший президент США Барак Обама порочит Россию, называя ее всего лишь региональной державой, Москва в настоящее время рассматривается в качестве ключевого игрока, способного значительно повлиять на разрешение конфликтов на Ближнем Востоке. Обеспечив себе решающую роль в этом раздираемом кризисами регионе, Россия теперь укрепляет приобретенные геополитические позиции, взяв на себя лидерство в продвижении процесса мирного урегулирования в Афганистане без участия США. Эту инициативу Россия позиционирует как часть плана по борьбе с ИГИЛ (организация, запрещенная в РФ — прим. ред.), которое угрожает ее безопасности через Афганистан и Центральную Азию. Можно предположить, что такое дипломатическое возрождение России, несмотря на экономическое, политическое и военное давление со стороны Североатлантического альянса, остановит процесс ее превращения в младшего партнера набирающего силу и проводящего геополитическую экспансию Китая, который по мере роста своей мощи стремится расширить влияние не только в Азии, но и за ее пределами. Несмотря на некоторые тревожные настроения, возникшие недавно в политических дискурсах обеих стран, наши отношения с Россией сохраняют свою основополагающую стабильность. В России считают, что Индия стратегически сближается с США, в то время как отношения Москвы с Вашингтоном резко ухудшились. Наши растущие закупки американских вооружений воспринимаются в России как посягательство на сферу, где она исторически занимала лидирующее положение. Китайский фактор в наших крепнущих стратегических связях с США, даже при том, что стратегическое взаимодействие самой России с Китаем углубляется из-за американского фактора, привел к взаимному недопониманию нами стратегических вызовов, стоящих перед каждой из стран. С индийской точки зрения, более тесная стратегическая координация Москвы и Пекина дает китайцам больше пространства для дипломатического маневра в плане ужесточения своей позиции относительно нашего членства в Группе ядерных поставщиков и признания главы «Джаиш-и-Мухаммад» Масуда Азхара международным террористом соответствующим комитетом СБ ООН, поскольку накладывает ограничения на степень поддержки, которую Россия оказывает нам на специализированных площадках по обоим вопросам. Реальность Помимо наращивания Россией поставок своей передовой военной техники Китаю, мы также не можем игнорировать ее политические и военные заигрывания с Пакистаном, включающие продажу наступательного оружия, проведение военных учений и признание политической легитимности Талибана (организация, запрещенная в РФ — прим.ред.), несмотря на использование Исламабадом этого афганского движения в собственных целях, включая ограничение роли Индии в Афганистане. Здравый смысл диктует, что не стоит преувеличивать важность возникших взаимных озабоченностей Москвы и Нью-Дели. У России есть свои вопросы к Китаю, несмотря на сближение сторон по направлениям, представляющим взаимный интерес. У нас тоже есть обеспокоенности относительно ряда аспектов американской политики в отношении Пакистана, которые ради нашего удовлетворения никто менять не станет. Мы также отдаем себе отчет в том, что американо-китайские отношения глубже связей Индии и США, и во главу угла Вашингтон будет ставить попытки совладать с Китаем путем экономического давления дабы избежать с ним военного конфликта. Поэтому Индии необходимо скорректировать отношения с США в свете именно таких реалий. Поскольку в общественном сознании Россия воспринимается как «проверенный и надежный» друг Индии, любые шероховатости в двусторонних отношениях привлекают излишне пристальное внимание СМИ. Независимость Речь не идет о том, что в наших отношениях с Россией в прошлом не было трудностей — просто о них не говорилось на официальном уровне. Что касается России, то становление Индии в качестве самостоятельного центра силы, возможно, не было в достаточной мере учтено при выработке политического курса Москвы, что вызывало не вполне верное восприятие жизненно важных устремлений индийской стороны к расширению сети своих стратегических связей. Нам необходимо обсудить с Россией множество вопросов за рамками экономического сотрудничества. Важно внести требуемую ясность по ряду вызывающих обеспокоенность российских инициатив в нашем регионе. Избрание Дональда Трампа привело к возникновению значительной неопределенности в международных делах, когда у союзников, друзей и противников США нет уверенности в понимании курса американской политики при новом президенте. Его склонность к налаживанию связей с Россией и, по меньшей мере, к взаимодействию с ней в деле ликвидации ИГИЛ встречает бурное сопротивление внутри США. Большой интерес будут представлять взгляды Владимира Путина на перспективы выстраивания отношений с США при Дональде Трампе. Запланированная на апрель встреча Дональда Трампа и Си Цзиньпина покажет, в каком направлении будут развиваться американо-китайские отношения, что, в свою очередь, будет иметь последствия как для Индии, так и для России. На обеих странах скажутся и действия администрации Трампа в отношении Ирана. Мы будем с интересом наблюдать за подходами Владимира Путина к развитию связей России с переживающей кризис Европой и Турцией. Прочные отношения с Россией необходимы для поддержания баланса в нашей внешней политике и сохранения стратегической независимости страны. Наше стремление стать ведущей державой нуждается и в том, и в другом. Канвал Сибал — бывший первый заместитель министра иностранных дел Индии.
[A]: Защо Русия има значение - Поглед Инфо


[Q]: Content:Четирима мъже бяха осъдени за купуване на гласове в Плевенско. Тази сряда съдът одобри постигнатите с Районната прокуратура в Плевен споразумения. Мъжете признали, че са давали по 30, 60, 90 и дори по 100 лева. Красимир С. се е признал за виновен за това, че на 24 март в село Крушовица е дал пари на няколко души, за да гласуват за конкретна партия на изборите. На двама души той дал 30 лева, а на други двама – 60 лева. Той е осъден е на лишаване от свобода за срок от седем месеца, при първоначален общ режим на изтърпяване.  Юксел А. се е признал за виновен за това, че дни преди изборите в същото село е дал на четири лица сумата по 30 лева.  Осъден е условно на 11 месеца затвор с 3 години изпитателен срок. Захари М. се е признал за виновен за това, че на 24 март  в същото село  дал на две лица по 30 лева и на други две лица по 90 лева и на 1 лице  – 100 лева с цел да склонят свои близки да упражнят  избирателното си право в полза на  определена политическа партия.   Той също е осъден условно на 11 месеца затвор с 3 години изпитателен срок. Шибил М е осъден на същото наказание за това, че дни преди изборите в същото село  дал на четири лица общо 210 лева.
[A]: В Крушовица купували гласове по 100 лева! – Новини и Забавление


[Q]: Content:Върни се 29.03.2017 10:17 28 0 Снимка: Издателство Персей lang: en_US Tweet !function(d,s,id){var js,fjs=d.getElementsByTagName(s)[0],p=/^http:/.test(d.location)?'http':'https';if(!d.getElementById(id)){js=d.createElement(s);js.id=id;js.src=p+'://platform.twitter.com/widgets.js';fjs.parentNode.insertBefore(js,fjs);}}(document, 'script', 'twitter-wjs'); {lang: 'bg'}    Още по темата Времето на меча - една от най-забележителните исторически саги на ХХI век На този ден е родена голямата ни поетеса Маргарита Петкова /* (c)AdOcean 2003-2013, webgroundbg.actualnonew.remonti.InArticleUBB */ ado.slave('adoceanwebgroundbgkhdhfsopuu', {myMaster: 'qFVc1G5ondP1X79zbAE5C4oe80_L8bJo2mOGmp_CF07.K7' }); Откъс от книгата на Биргюл Огуз Аха(издателство Персей) Реклама /* (c)AdOcean 2003-2014, webgroundbg.mobile1.300x250 */ ado.slave('adoceanwebgroundbgtfdnjrnqkv', {myMaster: 'qFVc1G5ondP1X79zbAE5C4oe80_L8bJo2mOGmp_CF07.K7' }); var bannerClear = setInterval(function(){ bannerHeight1 = $('#banner_mobile_1').height(); if(bannerHeight150) { $('.more_of_article').remove(); } clearInterval(bannerClear); }, 1000); Не ме е майка ми родила. Тя просто под Акация ме скрила. Така е станало, че под Акацията да се пръкна. Дървото шумоля, аз се прихващах, дървото шумоля, аз се прихващах. Бях мъничка, като оризовото зрънце, в Акациева гъста сянка се превърнах. Аха - литературен шедьовър от европейския глас на модерната турска литература Биргюл Огуз Хвала, благодаря на мама, че пуснала ме тук без време. Аз хладна съм и тиха. На душата – образ и оазис, сянка нейна, под Акацията скрита. Осъзнаването значи болка, не допуснах да го вкуси. Чужда съм за този Свят, аз съм сянка тиха. Хвала, благодаря на моята жестока, безсърдечна мама! А другите? Аха! Те зле са! Светът бил лек, а пък човешкото месо тежало – така говорят те. Човешката душа заровена в пръстта лежала, от памтивека – така говорят те. „Ах, Свят, ах, Свят, нескопосен, греховен Свят!” – така говорят те. Говорят, заедно, като един, а идват тук все по един, все поотделно, надават вик и падат на колене. Навирили глави назад, а устните – пресъхнали бунари, раззяват ги широко, после здраво ги затварят... Не казват нищо, въздухът не стига, сумтят и само пъшкат. Не казват нищо, мълчат, а после пък ругаят: „Да изгори докрай Светът, да няма Свят за мен, за нас, за тяяях!”... Разкъсаните на парчета думи притихват и заглъхват. И ето че тогава пак замлъкват, като един, с оскубаните си коси, с изтръгнатите копчелъци, с телата вкаменени, с прекършени ръце, с краката разкривени на застреляния дивеч. Мълчат – като заклани, мълчат – като умрели. Пристига някой, мълчи, сумти, не казва нищо, пристига друг и с всеки пришълец размърдват се отново, още, още. Надигат се като един, накланят се напред-назад. Чело в земята удрят и смахнати слова крещят: „Защо ли не умряхме, щом още Свят видяхме? Защо ли духа на Бога не дарихме, щом още от утроба изпълзяхме?”. Върви на майната си, майната ти, майната ти, Свят! „Какво да правим?” – мрънкат, вече посъвзети. „Щом пръкнахме се, нека поостанем. Дошло ни на главата, ще го търпим, какво да правим. Каквото ни е писано, не може да се отминава. Поне да бъдем някак си по-живи-здрави. Не се умира заедно с мъртвеца, изпробвахме го, колко пъти, е, не става. Живот по-дълъг, Боже, дай ни! Все някак си ще го изтраем. Пръст – колкото си щеш, в излишък, единствено с търпение дари ни. Поне да бъде подредена. Да бъде Рай. Да има траур, и халва за всеки. Смъртта прибра го твърде рано. Щом нямал е проклетите пари, какво да прави, обичала го много, значи. Дано на нас не ни се случва. Опитахме какво ли не. Желаем му смирение, блаженство, желаем му покой. Дотук били му дните, фъстъците да опечем, на бавен огън, повечко да бъдат, така че всеки да получи, ах, чакайте, спокойно, време е за гриса. Защо на мрачния човек светлик се дава, живот – на покрусената душа? Да имах разум, пак не бих го проумял: наистина, защо не са умрели, когато от утробата са изпълзели? Те нямаше ли досега да бъдат и отморени, и не така заспали? Очи си нямам да надзърна дълбоко в техните зеници. Не ви ли казах, че след малко ще си тръгнат. Те знаят нещо. Което ги повежда вкупом. Безбройни „ах” и „ох”, безброй усти мълвят, молитва шепнат, по-различна, непонятна. А в дланите, обърнати към небесата – блюдо невидимо, препълнено с покруса. И после – пак „ах”, пак „ох”. Но само че сред тази необятна пустош, в страна на кактуси бодливи, с потънала в забрава слава, чие ухо би чуло, слава Богу, прошепнатите „ах” и „ох”? Не знаят те, че сянката върху земята е падналата мисъл на дървото. И само да я духнеш, ще отлитне. Но ето че, тогава точно, Акацията вече се намесва. На два пъти се люшва, на три – прошумолява. Така постъпи тя тогава с диханието и на мама. Език да имах, щях твърдо да им кажа: „Изчезнете!”. Какъв е този обръч, все по-тесен става. Устите им не млъкват, вятърът се разлютява. Какъв е този обръч – дъха ми задушава. Ох, чакайте бе, опело с халва се прави! В покой се потопете, стъпките си заглушете! Те после вперват погледите си в небето. В очите им – запитване най-странно, за разплата. Що за очи са тези – силата изпиват. Хей ти! По време на покой и опело къде се взираш? Какво там има, на онуй небе, лисица сива ли, от демони хиляда обладана? Или пък, Ти, Боже, гръмко слизаш на Земята в небесната си бойна колесница, с юзди невидими, безкрайни?  Какво там има, бе, какво? Е, хайде изчезнете! Вървете си по живо-здраво! Каквото ви е на душата, с него останете, само изчезнете, изчезнете! Кажи им го и ти! Хей ти, Акация, кажи го: да си вървят по живо-здраво, но само да се махнат, кажи го!   * Ти, Боже мой, където и да си, излез наяве, покажи се. Човек заслуша ли се в Гюл веднъж, не ще повтори. Излъчва се от нея нещо странно, връхлита ни неудържимо. Мръсно. Лошо. Нетърпимо. Обаче Гюл това не я засяга. На гроба пресен гръб обръща. На нашите глави оставя потъналия в траур дом. И скришом под завивките насреща съска. И черната си къща, и тялото си изоставя, заминава направо в Страната на покоя. Там поглед хвърля в душата си, настръхнала от гняв. За Гюл – покой! За Гюл – покой! За образа – покой, за сянката – покой, и за оазиса – покой! Какво ли повече да иска? Ни памет º остана, ни печал. Тя само плаче, горко, горко, капчици, сълзи пролива. Съсипани били сме. Не трябвало и да ни има. Били сме стародавна грешка. За къща ли, покрита с траур, Гюл роди се, че така държи се? Наистина, какво ли Гюл познава? Не го ли кажем ние, Времето ще го докаже. А! То нямало език ли? Е, тогава неспирно движещото се Пространство пред нея щеше да застине: – Гюл! Ела! Върни се! – Умира ли се, без да мреш? – Погребва ли се разум жив? Гюл не от сърце ни обвинява, а само от уста, това добре е. Нали сърцето сърце веднъж щом стане, със всичките сърца в света в еднакъв ритъм затуптява. Не се замисля то за някогашна скръб, за стародавните неща и дни. Тупти. Ако ли не – сърце не е тогава.  Човешката душа от памтивека в пръстта заровена лежала, да, така е. Но все на разума си ли е трябвало човекът да се уповава? В гръдта си който може чувства да питае, той знае: неземна красота е ресниците да зърне на грейналата след нощта зора. Не е ли вярно, Гюл, това не е ли вярно? И затова ще се изправи Гюл. С нас заедно в дома на мъртвия ще траури. Ще се изправи Гюл. И траура ще понесе. Ако ли не – тя Гюл не е!   * Не! Няма! Няма вече! Единствено ний двете не виждаме вина в Света, затуй защото там, в покоя, където яркожълтите петна по картата са дни, а нощите – чернилки черни, с Акацията сън сънуваме един и същ, и сме пронизващият мрака лъч искрящ, и радост безпричинна...  – Гююл! Ела! Върни се! Не! Няма! Няма вече! По заповед аз няма да разказвам! За шепота печален, плах, на теменужната завеса. За мириса пронизващ на лимон и за молитвата, превърната в пихтия от глухото ехтене по стените. За пръснатите тук и там, като забрадки черни, мъже, жени и дечурлига. За извъртяната халва, за пепелта и за дима. За къщата, която ден и нощ сама преглъща сълзи и стон, и за балкона, дето кацнах, без някой да ме види, за пътя през смокините, по който прелетях, и за безкрайната поляна... – Гююл! Ела сии! Гююл! И миг от Времето аз как издебнах, и как попречих на Смъртта да грабне и майка ми, и мен, преди без време да се пръкна, как думата последна пак аз отсякох – нека да ме има, макар и неродена, нежелана, и незаконна, безсловесна и невинна; как спомних си, че вкопчена веднъж в покоя, от хаоса на кръговрата оказах се спасена. – Ела сии! Гююл! Върни сее! Не, няма вече! Завръщане? На всичките езици по света то значи „спомен!”. Няма да си спомням, няма да си спомням – за нищо! Няма! – Гююл! Елаа! Върни сее! Те нищичко не знаят. За да си спомняш нещо, трябва да си го забравил. А аз не мога да си спомням. Нали, Акация? Не мога да си спомням. Кажи. Акация? – Гююл! Върни се ти! Върниии!... Това е стар закон, и от гергефа е по-древен. Познат е той на всеки: започва споменът с възторженото: „Ах!”, но сричките завършват с: „Ох!”. Тогава? А колко срички има в думата „забрава”? А? Акация?     * От часове край Гюл сновяхме, като същински ореол на милостта, но пак по нейна заповед мълчахме, защото неловкият въпрос висеше, злокобният въпрос: – Къде ще º забиеш ножа?   * Какво отмина? Време ли, Пространство? По колко пъти Акацията листи рони, по колко пъти се разлиства. А ореолът, колко пъти ореол сияен беше? Три, седем или четирийсет? Далеч назад остана, много. Назад и много надалече Акацията шумолеше. И много тежък бе Светът. И много малка бях. А цялото богатство на езика се сбра в едното мое „ах”. „Ах!” – рекох бързо, наведнъж. А вятър излетя. И стана тя, каквото стана – сега ще ви разкажа за това. Изви се вихрен листопад... Или пък гарван прелетя? А аз какво да видя – четири лопати. Изровиха – какво да видя – мен! В какво превърнаха ме вече? В сянка – какво да видя – сянка! Без Акацията – сянка! Какво да видя – изчегъртаните драскотини по земята. Ей ги, бяха четирима, и ме понесоха – мъртвешка сянка. А по-нататък нищо не видях. Аз, Гюл. Разшумоля се тя, Акацията, пак ли я дочувах? – Елааа си пак! – Каквоо? – Елааа си пак! – …воо... – Елааа си пак! – …ооо!.. Понесоха ме, вкараха ме вътре при някаква жена, облечена изцяло в черно. Застанаха пред мен и викнаха: „Аха!”. Двадесет и първият - Роман за вечни и съвременни ценности – Аха! Редактор: Евгения Гигова lang: en_US Tweet !function(d,s,id){var js,fjs=d.getElementsByTagName(s)[0],p=/^http:/.test(d.location)?'http':'https';if(!d.getElementById(id)){js=d.createElement(s);js.id=id;js.src=p+'://platform.twitter.com/widgets.js';fjs.parentNode.insertBefore(js,fjs);}}(document, 'script', 'twitter-wjs'); {lang: 'bg'} Етикети: Издателство Персей Аха Биргюл Огуз Предишна Случайна новинаКлючови думи : светът, света, свят, fjs, земята, душата, траур, спомням, значи, времето, мама, видя, сърце, веднъж, кажи, twitter, боже, знаят, каквото, здраво, ела, аха, дървото, покой, колко пъти, сянка, халва, върни, като един, покоя, мълчат, function, майната, ох”, няма вече, така говорят, биргюл огуз, издателство персей, акацията, гююл, изчезнете, ах”, елааа
[A]:
Върни се | E-novinar.com