text: Jeg følger etter hesten, inn i skogen
  Blødende; våt nedentil av eget blod
  Føttene føles stadig tyngre;
  En bankende smerte i låret
  Buksene har blitt som gips
  Rundt beina der blodet har størknet
  Jeg faller, men reiser meg igjen
  Sjanglende, haltende, stumpende, fallende
  Min jakt når sin slutt, i den våte mosen
  Ved månetjernets ensomme bredd
  Månetjernets ensomme bredd
  Månetjernets ensomme bredd
  Hvorfor må jeg prøve skjebnen igjen og igjen?
  Hvorfor må jeg glemme smerten når såret gror?
  Hvorfor må jeg venne meg til en ødelagt kropp?
  Hvorfor må jeg glemme hvor jeg falt sist?
  Hvorfor må jeg glemme? Hvorfor må jeg glemme?
  Hvorfor må jeg kjenne den gamle smerten igjen ?
  En gang, denne gang, går det ikke å reise seg igjen
  Jeg forblir der, i den våte mosen, alene og døende
  Det går ikke å reise seg igjen, og jeg vil det ikke heller
  Månen speiler seg i vannoverflaten og blinker til meg
  Månen blinker til meg
  Månen blinker til meg
  Lyset blir sterkere
  Månegudinnen kommer til meg
  Jeg fryser ikke mer
  Jeg varmes av månelyset
  Hvorfor må jeg prøve skjebnen igjen og igjen?
  Hvorfor må jeg glemme smerten når såret gror?
  Hvorfor må jeg venne meg til en ødelagt kropp?
  Hvorfor må jeg glemme hvor jeg falt sist?
  Hvorfor må jeg glemme? Hvorfor må jeg glemme?
  Hvorfor må jeg kjenne den gamle smerten igjen?
  Jeg fryser ikke mer
  Jeg varmes av månelyset
  Jeg fryser ikke mer
  Jeg varmes av månelyset